Справа № 279/6408/19
Номер рядка звіту 227
номер провадження 1-кп/279/144/21 В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлюківка Овруцького району Житомирської області, громадянина України, працюючого помічником машиніста Локомотивного депо ст.Коростень, не інваліда, не одруженого, на утриманні осіб не має, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого у АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,
25.09.2019 року близько 16 години 20 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки "Volkswagen Golf" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, яким в якості пасажира перевозив гр. ОСОБА_11 , при цьому рухаючись ним по вул.Сергія Кемського у м.Коростені Житомирської області поблизу будинку №52 в напрямку виїзду з міста, в крайній лівій смузі, в порушення вимог п.п. 1.7, 2.3б, 2.3д, 11.2, 11.5, 12.3, 12.4 та 12.9б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, не рухався як найближче до правого краю проїзної частини, яка має дві смуги в одному напрямку, натомість рухався у населеному пункті із перевищенням допустимої швидкості, при цьому не будучи особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як велосипедисти, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити з робочого місця водія автомобіля, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого передньою правою кутовою частиною переднього бампера свого автомобіля марки "Volkswagen Golf" р/н НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , який на велосипеді виконував поворот ліворуч з крайньої правої смуги для руху в попутному напрямку, переїжджав таким чином проїзну частину справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п. 1.7, 2.3б, 2.3д, 11.2, 11.5, 12.3, 12.4 та 12.9б Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Своїми необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, ОСОБА_9 , скоїв злочин, передбачений ст.286 ч.2 Кримінального кодексу України.
В судовому засіданні ОСОБА_9 по суті пред`явленого обвинувачення винним себе визнав повністю, розкаявся у скоєному, попросив вибачення у потерпілих та дав показання, що викладенні в обвинувальному акті всі фактичні обставини вчинення злочину відповідають дійсності. Вказав, що він намагався вжити всіх заходів, щоб потерпілий залишився живим, одразу ж викликали швидку і поліцію. Підтвердив, що рухався з перевищенням дозволеної швидкості руху та допустив порушення ПДР, однак не бажав настання таких тяжких наслідків. Хотів здійснити випередження, але велосипедист за 25-30 метрів повернув ліворуч, він застосував екстрене гальмування та відбулося зіткнення на його смузі руху. Шкода потерпілим ним відшкодована в розмірі 50 тис. гривень, також він має намір і в подальшому відшкодувати завдану шкоду. Просив суворо не карати, не позбавляти волі та прав керування транспортними засобами. Позов визнав частково, оскільки визначена потерпілими сума збитків є для нього значною для її відшкодування.
Допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що очевидцями події, яка зазначена в обвинувальному акті не були. Наполягали на призначенні суворого покарання для обвинуваченого, незважаючи на те, що він вибачився перед ними, однак з самого початку він звинувачував їх батька в дорожньо-транспортній пригоді і не проявляв каяття з приводу вчиненого, рухався з перевищенням дозволеної швидкості руху, що й призвело до тяжких наслідків. Потерпіла ОСОБА_7 вказала, що припускає, те що її батьку могло стати погано, оскільки на передодні він мав високий тиск (близько 200), що могло стати приводом виїзду на зустрічну смугу руху. Заподіяна злочином шкода відшкодована лише ОСОБА_13 в розмірі 30 тис. гривень. Цивільний позов підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених в позові та просили його задовольнити.
Після допиту потерпілих обвинувачений зазначив, що неодноразово зв`язувався з потерпілими, як по телефону, так і приходив до їх додому, просив вибачення, пропонував відшкодувати завдану шкоду, однак отримав відмову. Йому повідомили, що ніяких коштів брати від нього не будуть, тоді він прийняв рішення направити частину коштів поштовим відправленням та вказав у повідомленні 30 тис. гривень в рахунок відшкодування шкоди для усіх трьох потерпілих.
Неповнолітній свідок ОСОБА_11 , в присутності законного представника матері ОСОБА_14 , показав, що він разом із обвинуваченим у вересні 2019 році потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, під час якої останній збив велосипедиста. Момент зіткнення не бачив, бо користувався мобільним телефоном.
Свідок ОСОБА_15 дала показання про те, щовона стояла на зупинці біля «Автопарку» по вул. Сергія Кемського у м.Коростені та чекала на автобус. Бачила, як проїхав на швидкості чорний автомобіль, потім почула різке тормозіння шин і стук, розвернулася та побачила збитого чоловіка на велосипеді. З автомобіля вискочив молодий хлопець, кинувся до потерпілого та почав надавати йому допомогу. Викликали швидку, поліцію. Сам момент зіткнення не бачила, погодні умови були добрі, а велосипед лежав на узбіччі.
Сторона захисту з показаннями вказаних свідків погодилась, їх правдивість не заперечила.
В сукупності з показаннями потерпілої сторони та свідків, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині стверджується також і наступними письмовими доказами, дослідженими безпосередньо судом у судовому засіданні, зокрема:
- витягом з ЄРДР зі змісту якого слідує, що відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено 26.09.2019 року з правовою кваліфікацією дій за ч.2 ст.286 КК України;
- повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 25.09.2019 року за участю обвинуваченого ОСОБА_9 зареєстровано Коростенським ВП ГУНП в Житомирській області, місце даної дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано в протоколі огляду з схематичним планом до нього та фото таблицями, зафіксовано огляд транспортного засобу, встановлено зовнішні пошкодження, вилучено до майданчику тимчасового утримання;
- постановою про визнання речовими доказами та здачу їх на зберігання;
- картка виклику швидкої медичної допомоги;
- висновком щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння від 02.10.2019 року зафіксовано відсутність у обвинуваченого в крові етилового спирту.
Висновком судово-медичної експертизи №625 від 26.11.2019 року встановлено тілесні ушкодження, які були наявні у потерпілого ОСОБА_12 та утворились внаслідок дії твердих тупих предметів, можливо при обставинах та в термін ДТП, вказаних в постанові, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, знаходяться причинному зв`язку з настанням смерті, є несумісними з життям.
Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась переломами ребер, розривом атланто-потиличного з`єднання, крововиливами під м`які оболонки та в речовину головного мозку.
Висновками експертів за результатами проведених по справі експертиз технічного стану транспортного засобу та механізму і обставин дорожньо-траспортної пригоди встановлено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_9 , на момент дорожньо-транспортної пригоди був у технічно справному стані, безпосередньою причиною даної пригоди стало порушення обвинуваченим вимог пунктів 12.3, 12.4 та 12.9б Правил дорожнього руху України.
При цьому, ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 , яка полягала лише в чіткому виконанні пунктів ПДР України, для виконання яких перешкод технічного характеру в матеріалах справи не вбачається.
Згідно даних спостережень метеостанції Коростень 25.09.2019 року з 15 години до 18 години атмосферних явищ не спостерігалось та були наступні погодні умови: видимість 20 км, значна хмарність, вітер 2-6 м/с, температура повітря 18.1 тепла, вологість 42-56%.
В судовому засіданні переглянуто відеозапис з камери відео спостереження №3 встановленої на приміщенні ТСЦ МВС № 1843 за адресою: м.Коростень вул. С.Кемського, 3, де зафіксовано рух учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 та велосипедиста ОСОБА_12 , наїзд на останнього. Вказані обставини зафіксовано й у протоколі огляду та перегляду цифрового носія інформації від 11.10.2019 року.
Під час дослідження зазначених доказів заперечень від учасників, в тому числі, сторони захисту, не надходило.
Проте захисником обвинуваченого зроблені зауваження щодо належності та допустимості представлених стороною обвинувачення доказів, а саме протоколу огляду місця події (як зазначив захисник) від 23.09.2019 року та схеми до нього, оскільки складені з грубим порушенням вимог ст.104-107 КПК України (відсутні відомості про параметри слідів, їх довжини, відстані від початку до його закінчення, розміри елементів проїзної частини, яка міра вимірювалась, не в повному обсязі вказано засоби вимірювання; висновку комплексної судової фототехнічної експертизи та експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди за №3/1026 від 29.10.2019 року та висновку інженерно-транспортної експертизи за №3/925 від 22.10.2019 року, оскільки є похідними від протоколу ОМП, схеми, а також копію відео запису з камери відео спостереження №3 встановленої на приміщенні ТСЦ МВС № 1843 за адресою: м.Коростень вул. С.Кемського, 3, бо не може бути використаний як належний доказ, тобто, як такий, що здатний своїм змістом встановлювати факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження.
Щодо інших доказів зауважень з приводу належності та допустимості від сторони захисту не надійшло.
При цьому, достатніх підстав для визнання недопустимими вказаних захисником доказів не має, оскільки такі докази отримані в порядку, передбаченому законом. Під час досудового розслідування сторона захисту не заявляла про недопустимість будь-яких письмових доказів у даному кримінальному провадженні. За своєю формою та змістом протокол огляду місця події від 25.09.2019 року відповідає вимогам ст.104 КПК України, викладена в протоколі інформація містить своє відображення на схемі та фото таблицях до протоколу, відтак зазначений протокол відповідає вимогам ст.ст.84-86 КПК України, є допустимим доказом оскільки отриманий у передбаченому цим Кодексом порядку, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Суд не приймає твердження захисту про недопустимість відеозапису як доказу через подання до суду його копії. Так, згідно з ч.1 та 2 ст.99 КПК України суд за цим відеозаписом визнає статус документів як доказу, а оскільки відеозапис утворений у цифровому форматі, тобто є електронним, не містить будь-яких ознак монтажу, на які могла б конкретно звернути увагу сторона захисту, за відображенням такого електронного документу (цифрового відео) суд визнає статус оригіналу, якому надає таке ж значення, як і документу (ч.3 ст.99 КПК України), який здатний за своїм змістом встановлювати факти та обставини, що мають значення для даного провадження (час та характер подій, кількість їх учасників, ідентифікаційна здатність), водночас клопотання про експертні дослідження відео запису сторона захисту не заявляла.
Такий висновок не суперечить позиції Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2019 року (провадження № 404/700/17), на яку посилався захист, за якою певний відеозапис за своїми технічними характеристиками, які не могли бути перевірені експертним шляхом через копіювання, з цих причин був не здатним за своїм змістом встановлювати факти та обставини, а саме, швидкість водіїв транспортних засобів та певні відстані між рухомими об`єктами.
У даному випадку фіксація відкритими відеокамерами спостереження не мала цілеспрямованого характеру на застосування оперативно-розшукових заходів, а була випадкова, тому результати такої фіксації у повному обсязі суд визнає допустимим доказом. Отже, зафіксовані на відео запису відомості у своїй сукупності та взаємозв`язку з показаннями потерпілих та обвинуваченого вказують на документально підтверджену, а відтак безсумнівну достовірність показань вказаних осіб, які суд разом з усіма наведеними вище доказами покладає в основу даного вироку.
Досліджені в ході судового слідства всі докази об`єктивно поєднуються між собою і підтверджують винність ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Таким чином, проаналізувавши всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, які є допустимими, належними та достовірними, в своїй сукупності достатніми та взаємопов`язаними, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення злочинних дій, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття у вчиненому та сприяння в розкритті злочину, його вік, першу судимість, позитивну характеристику, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Як особа ОСОБА_9 молодого працездатного віку, працює, має родину, на спеціалізовних обліках не перебуває, характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Щире каяття, жаль обвинуваченого щодо наслідків смерті потерпілого, критична оцінка своїх дій, готовність нести відповідальність та відшкодовувати заподіяні збитки, не виключають будь-яких сумнівів.
З висновку органу пробації слідує, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, можливе виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.
Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
У відповідності до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`яшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті особливої частини цього Кодексу.
Наявні такі пом`якшуючі покарання ОСОБА_9 обставини, як його молодий вік, позитивні характеристики, щире каяття та сприяння в розкритті злочину, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, що до кримінальної відповідальності притягується вперше, поведінку після вчинення злочину, який місце ДТП не залишив, зважаючи на обставини вчинення злочину, який є необережним, всі фактичні обставини, є підставами для застосування вказаної норми закону та призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.
Разом з тим, суд вважає необхідним позбавити ОСОБА_9 права керування транспортними засобами, із врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, значного перевищення допустимої швидкості в населеному пункті.
В кримінальному провадженні потерпілими у справі подано цивільний позов про стягнення моральної шкоди.
Під час судового розгляду потерпілі та їх представник даний позов підтримали та вказали, що у відшкодування збитків отримали від обвинуваченого 53 тис. гривень.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно-процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Підстави, умови, обсяг і спосіб відшкодування шкоди визначається згідно з нормами цивільного законодавства, які регулюють відповідальність за заподіяну майнову шкоду.
Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням покладається, зокрема на потерпілого.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Враховуючи те, що моральними стражданнями супроводжується будь-яке протиправне діяння, тому суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілими, з врахуванням втрат немайнового характеру, які вони зазнали внаслідок втрати близької їм людини, враховує глибину їх фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, вимоги розумності та справедливості, можливості реального виконання, добровільно сплачених обвинуваченим коштів, відтак позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Процесуальні витрати потерпілих у виді витрат на правову допомогу також підлягають стягненню з обвинуваченого на їх користь.
Обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання припинив свою дію 07.12.2019 року.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.286 ч.2 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
Цивільний позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 5024 гривни 16 копійок за проведення експертиз.
В іншій частині в задоволенні цивільного позову відмовити.
Речові докази: автомобіль марки "Volkswagen Golf" з р/н НОМЕР_1 , який переданий на тимчасове зберігання ОСОБА_9 залишити останньому, як власнику даного майна; велосипед, який перебуває на зберіганні на території Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області повернути за належністю.
Арешт накладений на автомобіль "Volkswagen Golf" з р/н НОМЕР_1 та велосипед ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 26.09.2019 року - скасувати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1