Справа №635/1253/21
Провадження по справі № 1-в/635/256/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Петушки Володимирської області Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 07 травня 2019 року більш суворим за даним вироком та остаточно призначено покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 26 травня 2020 року.

Початок строку відбування покарання 26 травня 2020 року.
Кінець строку відбування покарання 12 березня 2022 року.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він за час відбування покарання в колонії характеризується з позитивного боку, з перших днів працює в установі, не порушує режим відбування покарання, навчається за спеціальністю, має неповнолітню дитину - сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який потребує його підтримки.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має одинадцять судимостей, а саме був засуджений:

1) 24.07.2003 вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ст.ст. 17, 94, 44, 42 КК України (в редакції закону 1960 року) до 7 місяців 19 днів позбавлення волі;
2) 07.02.2006 вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст.186, ст. 69 КК України до 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 23 серпня 2007 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 8 місяців 7 днів;
3) 28.03.2011 вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
4) 12.06.2013 вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 11 липня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році»,
5) 12.06.2017 вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки;
6) 15.02.2018 вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
7) 21.08.2018 вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК, ст. 71 України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,
8) 15.11.2018 вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
9) 18.03.2019 вироком Зміївського районногоо суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
10) 07.05.2019 вироком Харківського районногог суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі,
11) 23.04.2020 вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2020 року за вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось звільнення від відбування покарання умовно-достроково, зокрема за Ленінського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2006 року , а також звільнення від відбування покарання з випробовуванням, зокрема за вироками Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 березня 2011 року та Дергачівського районного суду Харківської області від 12 червня 2017 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та вчиняв нові злочини як в період іспитового строку та і в період умовно-дострокового звільнення. Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01 липня 2019 року, за час тримання в слідчому ізоляторі характеризувався з негативного боку, мав два стягнення до праці не залучався. З 05 червня 2020 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_7 , погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 від 01 березня 2021 року, засуджений характеризується з посереднього боку, стягнень та заохочень не має; працевлаштований до промислової зони установи, до дільниці з виготовлення паперового пакету, до праці ставиться задовільно; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок; до виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, ініціативи не проявляє; не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці; участі у суспільному житті відділення не приймає; приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Творчість», до реалізації програми ставиться без зацікавленості; соціально-корисні зв`язки з родичами досить слабкі.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений жодним чином не довів, що він сумлінною поведінкою та ставлення до праці став на шлях виправлення.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Згідно Витягу з протоколу №53 від 30 грудня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення. Повторно питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого може бути розглянуто не раніше 01 липня 2021 року. Однак засуджений звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання 18 лютого 2021 року, тобто менше ніж через два місяці після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 , не маючи жодного заохочення після такої відмови.

Матеріали особової справи на засудженого не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженому ОСОБА_4 як особі, яка не довела свого виправлення, останній хоча б намагається стати на шлях виправлення.

Всі доводи засудженого, викладені в його клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання повністю спростовуються характеристикою на засудженого від 01 березня 2021 року та іншими матеріалами особової справи на засудженого.

Згідно довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду, складеної бухгалтером установи ОСОБА_9 від 25 лютого 2021 року, за вироком маються процесуальні витрати на користь держави у розмірі 715 гривень, виконавчий лист про стягнення процесуальних витрат із засудженого станом на 25 лютого 2021 року не надходив, з особового рахунку утримань не було. Матеріали особової справи на засудженого не містять даних щодо погашення останнім зазначеної суми та взагалі здійснення будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення процесу відшкодування судових витрат з моменту постановлення вироку суду, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.
Як свідчать довідка про заробітну плату засудженого та довідка про працевлаштування засудженого в Державній установі «Темнівська виправна колонія №100», засуджений був працевлаштований лише у вересні 2019 року та у період з червня 2020 року по січень 2021 року. У період з жовтня 2019 ркоу по травень 2020 року засуджений не працював.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2020 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 23 квітня 2020 року та вважає клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 19 квітня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1