ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1515/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000072, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград

Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надійшов до Дарницького районного суду м. Києва 30 червня 2021 року.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 01 лютого 2021 року, приблизно о 20 год. 55 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen CC Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Ревуцького у м. Києві, зі сторони пр-ту М. Бажана у напрямку вул. Вишняківського, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 44 на вул. Ревуцького, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху.

У цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, проїзну частину вул. Ревуцького справа наліво відносно руху транспортного засобу марки «Volkswagen CC Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , переходила пішохід ОСОБА_6 .

Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п. 1.5 підпункту «б» п. 2.3 та 18.1 Правил дорожнього руху:

п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

підпункт «б» п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_5 виявились у тому, що він, рухаючись по проїзній частині вул. Ревуцького у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.15.35.2, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходом по нерегульованому пішохідному переходу та відповідно зреагувати на це, будучи обізнаним, що в цьому випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на перехідний перехід, а водій, у свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, відволікся від керування транспортним засобом та створюючи небезпеку для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де навпроти будинку № 44 на вул. Ревуцького у м. Києві здійснив наїзд на останню, спричинивши їй тілесні ушкодження.

Так, потерпілій ОСОБА_6 спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки та живота: уламковий перелом лівої вертлюгової западини (зі зміщенням уламків); переломи клубової та сідничної кісток (зі зміщенням уламків ліворуч); яка супроводжувалась розвитком шоку падіння артеріального тиску до рівня 80/60 мм рт ст та рівня гемоглобіну до 52 г/л, усунення якого потребувало переливання еритроцитарної маси тощо; закрита травма лівої гомілки: уламковий перелом проксимального кінця лівої великогомілкової кістки; фрагментарний уламковий перелом лівої малогомілкової кістки на протязі дистальної третини (зі зміщенням уламків); перелом надвиростку лівої великогомілкової кістки (зі зміщенням уламків); закрита травма лівого передпліччя: перелом ліктьового відростку ліктьової кістки; рана (визначена лікарями, як забійна, довжиною до 6 см) лобної ділянки голови справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).

Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункту «б» та 18.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 01 лютого 2021 року керував своїм транспортним засобом, під час перестроювання слідкував за рухом транспортних засобів по тій смузі руху, на яку мав намір перестроїтись, тому наблизившись до пішохідного переходу потерпілу ОСОБА_6 не побачив, здійснивши на неї наїзд. З приводу вчиненого, що так відбулось, дуже шкодує, розкаюється, з потерпілою примирився, надавав їй усіляку допомогу й буде робити це далі. Просив призначити найменш суворе покарання.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Під час судового розгляду також була допитана потерпіла ОСОБА_6 , яка дала суду показання про те, що 01 лютого 2021 року ввечері йшла через пішохідний перехід, переконалась у безпечності цього, машини її пропускали, авто бачила, але думала, що воно далеко, втім відбувся на неї наїзд цього автомобіля, як виявилося надалі під керуванням ОСОБА_5 . До обвинуваченого жодних претензій не має, відшкодував заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду, також надав допомогу на ті хірургічні втручання, які чекають її попереду. Крім того, вказала, що з обвинуваченим склались гарні стосунки, вони спілкуються, він та його дружина її підтримують, навідують, просила призначити найменш суворе покарання обвинуваченому та яке він не буде відбувати реально.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо процесуальних витрат у провадженні, щодо речових доказів тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор у судових дебатах просив суд про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю три роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також просила суд призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки. При цьому вказала на наявність трьох обставин, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків.

Захисник, обвинувачений та потерпіла просили суд про призначення мінімального покарання за санкцією статті із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд, при обранні виду та міри покарання, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, щиро каявся, добровільно та повністю відшкодував завдані збитки), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, одружений, працює (фізична особа підприємець), майстер спорту, останні 7 років прожив в Китаї, здобуваючи освіту лінгвіста, позитивно характеризується, до адміністративної відповідальності не притягувався, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування збитків потерпілій.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає домірним та справедливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього необережного кримінального правопорушення, особи ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, молодого віку, одружений, працює, має виключно позитивні дані про особу, конкретні обставини вчинення ним цього злочину, наявності всіх вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, та водночас відсутності обставин, які обтяжують покарання, вважає, що застосування положень ст. 75 КК України щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням будуть правильними, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства, за всіма позитивними даними про його особу не є небезпечним для суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання.

Суд, приймаючи рішення про застосування положень ст. 75 КК України, зважує й на думку потерпілої, яка його вибачила, відмовилася від заявлення цивільного позову, просила суд звільнити від відбування покарання з випробування та не позбавляти останнього права керувати транспортними засобами, оскільки потребує його допомоги під час лікування та реабілітації.

При цьому, суд має призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами або обійтися без нього, водночас суд має навести мотиви для прийняття такого рішення.

Під час судового розгляду, дійсно, потерпіла, захисник та обвинувачений просили не позбавляти права керувати ОСОБА_5 транспортними засобами, однак не вказали який це матиме негативний та істотний вплив на його життя це його єдине джерело доходу, унеможливить заробляти собі на життя та утримувати свою сім`ю тощо. Посилання на ту обставину, що це створить певні незручності не є достатнім для суду не призначати таке додаткове покарання, з урахуванням також тієї обставини, що місцем ДТП був саме пішохідний перехід.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати під час досудового розслідування на загальну суму 6 779,06 грн, а саме за проведення:

судової автотехнічної експертизи (висновок експерта від 15 лютого 2021 року № СЕ-19/111-21/5958-ІТ) у розмірі 1 634,50 грн;

судової експертизи (висновок експерта від 23 червня 2021 року № СЕ-19/111-21/30042-ІТ) у розмірі 1 372,96 грн;

судово-медичної експертизи (висновок експерта від 17 червня 2021 року № 042-741-2021) у розмірі 3 771,60 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме транспортний засіб марки та моделі «Volkswagen CC Sport», державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий під зберігальну розписку ОСОБА_5 , залишити останньому як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1