Дата документу 24.05.2021 Справа № 937/8878/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/8878/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1025/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула 24 травня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 квітня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та не перестали існувати, а також відсутні підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 квітня 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 8 червня 2021 року включно. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що ризики переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зважаючи на тяжкість покарання у разі визнання його винним, не зменшились та не перестали існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти цим ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, зазначає, що заявлені у клопотанні про продовження тримання під вартою прокурором доводи нічим не підтверджені, ризики, передбачені, ст. 177 КПК України є мінімальними. Вважає, що сама по собі тяжкість можливого покарання не може бути підставою для тримання під вартою, а відсутність роботи або родини не може свідчити про те, що він в подальшому може скоїти злочин. Вказує, що йому необхідно лікуватися та приймати терапію від невиліковної хвороби. Запевняє, що буде виконувати покладені на нього обов`язки: не відлучатися без відому компетентних органів з місця проживання, з`являтися в судові засідання, не спілкуватися з потерпілим та свідками, влаштуватися на роботу. Просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, у виді домашнього арешту з забороною залишати місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20.00 год. вечора до 7.00 год. ранку наступного дня.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд провадження за його відсутності, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Зазначив, що зобов`язується з`являтися до суду.
Адвокат позицію свого підзахисного підтримав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України та за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, прийняв обґрунтоване та законне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, а також можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком більше 10 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі, і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» від 12.12.1991 року визначено:«Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

З огляду на наведене, колегія суддів вважає непереконливими доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався міськрайонний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому є виправданим, оскільки в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому, колегія суддів вважає, що продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в даному кримінальному провадженні, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, апеляційний суд, вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, враховує той факт, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризику вчинення іншого злочину є неспроможними, з огляду на те, що міськрайонним судом не було встановлено наявність вказаного ризику.

Доказів неможливості перебування обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо стану його здоров`я, як підстави для скасування ухвали суду, не можуть бути враховані.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, як про це просив обвинувачений, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, та існування реальної потреби завершити судовий розгляд кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому злочину, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Оскільки доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку тримання його під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Одночасно, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 певний час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу районного суду на положення ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 квітня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 8 червня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4