Провадження № 1-кс/638/610/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання начальника відділення СВ ХРУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , подане за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003553 від 07.09.2019 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України, про арешт майна ,

УСТАНОВИВ:

Начальник відділення СВ ХРУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області подав до суду клопотання про нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме- квартири АДРЕСА_1 , з метою забезпечення судового рішення в частині відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Просить, з метою забезпечення арешту нерухомого майна підозрюваної особи , на підставі ч.2 ст.172 КПК України, розглянути клопотання без повідомлення підозрюваного та захисника.

Доводи клопотання обгрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи лікарем-гастроентерологом у гастроентерологічному відділенні КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» будучи медичним працівником, який відповідно до ст.78 ЗУ «Основи законодавства про охорону здоров`я» від 19.11.92 № 2801-XII зобов`язаний надавати своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу, діючи умисно і протиправно, без поважних причин не надала хворому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допомогу, яку вона зобов`язана була надати хворому, як лікуючий лікар, завідомо знаючи, що це може мати тяжкі наслідки для хворого, що в подальшому спричинило смерть ОСОБА_5 за наступних обставин.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-XII від 19.11.1992 визначено, що медична допомога це діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до статті 35-3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-XII від 19.11.1992 третинна (високоспеціалізована) медична допомога це медична допомога, що надається в амбулаторних або стаціонарних умовах у плановому порядку або в екстрених випадках і передбачає надання консультацій, проведення діагностики, лікування хвороби, травм, отруєнь, тощо.

Лікуючим лікарем з надання третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги є лікар закладу охорони здоров`я, що забезпечує надання такої допомоги, який отримав підготовку за відповідною спеціальністю і має кваліфікаційну категорію не нижче першої.

Згідно з ч.2 ст.34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-XII від 19.11.1992, лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому Основами законодавства України про охорону здоров`я порядком. Обов`язком лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Статтею 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-XII від 19.11.1992 визначено, що медичні та фармацевтичні працівники зобов`язані:

?сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу;

?безоплатно надавати відповідну невідкладну медичну допомогу громадянам у разі нещасного випадку та в інших екстремальних ситуаціях;

?поширювати наукові та медичні знання серед населення, пропагувати, в тому числі власним прикладом, здоровий спосіб життя;

?дотримуватись вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю;

?постійно підвищувати рівень професійних знань та майстерності;

?надавати консультативну допомогу своїм колегам та іншим працівникам охорони здоров`я.

Відповідно до Клятви лікаря, затвердженої Указом Президента України №349 від 15.06.1992, лікарі, впродовж всього свого життя зобов`язані: усі знання, сили та вміння віддавати справі охорони та поліпшення життя людини, лікуванню і запобіганню захворюванням, надавати медичну допомогу всім, хто її потребує, тощо.

Згідно з п. 2.2 Розділу 2 Етичного кодексу лікаря України, прийнятого та підписаного 27.09.2009 року на Всеукраїнському з`їзді лікарських організацій та всеукраїнського лікарського товариства, лікар виконує свої обов`язки з повагою до життя, гідності і особистості кожного пацієнта на основі морально-етичних принципів суспільства, виходячи з Клятви лікаря України та Етичного кодексу.

У п. 2.3 Розділу 2 Етичного кодексу лікаря України зазначено, що лікар несе повну відповідальність за свої рішення і дії щодо життя та здоров`я пацієнтів. Він зобов`язаний систематично вдосконалювати свій професійний рівень, використовуючи у своїй діяльності найбільш ефективні відомі раніше і новітні досягнення медичної науки.

Відповідно до п.3.2 Розділу 3 Етичного кодексу лікаря України, лікар несе відповідальність за якість і гуманність медичної допомоги, яка надається пацієнтам, та будь-яких інших професійних дій щодо втручання в життя та здоров`я людини. У своїй роботі він зобов`язаний дотримуватись Конституції і законів України, діючих нормативних документів стосовно лікарської практики, з урахуванням особливостей захворювання, використовувати методи профілактики, діагностики і лікування, які вважає найбільш ефективними в кожному конкретному випадку, виходячи з інтересів хворого. У разі необхідності лікар зобов`язаний звернутися за допомогою своїх колег.

Згідно з п.3.3 Розділу 3 Етичного кодексу лікаря України, дії лікаря повинні бути спрямовані на досягнення максимальної користі для життя і здоров`я пацієнта, його соціального захисту.

Лікар зобов`язаний приділяти пацієнту достатньо часу і уваги, необхідних для встановлення правильного діагнозу, виконання повного обсягу допомоги, обґрунтування приписів і рекомендацій щодо подальшого лікування, надання їх хворому у детальному і зрозумілому для нього вигляді.

Вказані вимоги законодавства закріплені також і в посадовій інструкції лікаря-гастроентеролога гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» та правилах внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня».

Так, відповідно до посадової інструкції лікаря-гастроентеролога гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», затвердженої генеральним директором 12.06.2018 року , у відповідності із завданнями та обов`язками, закріпленими у ст. 2, лікар-гастроентеролог зобов`язаний:

2.2. надавати за фахом висококваліфіковану, спеціалізовану стаціонарну медичну допомогу дорослому населенню;

2.7. інформувати хворих про можливі ускладнення та їх потенціальний ризик під час обстеження та лікування, отримувати підпис пацієнтів у історії хвороби про надану інформацію;

2.8. залучати до роботи лікарів суміжних спеціальностей;

2.9. використовувати в роботі сучасні методи та засоби діагностики, лікування, профілактики, реабілітації хворих;

2.11. якісно та в повному обсязі оформлювати медичну документацію;

2.12. проводити огляд усіх прийнятих до курації хворих в день вступу, терміново консультувати у завідуючого усіх важких хворих;

2.14. щодня, проводити обходи доручених хворих, важких хворих оглядати декілька разів на день (за потребою), вносити необхідні корекції до обстеження і лікування, що відображувати у історії хвороби. Записи повинні бути щоденними, або, за потребою, частішими;

2.18 надавати невідкладну медичну допомогу пацієнтам, які знаходяться на території відділення та лікарні, у разі необхідності;

2.20. при неможливості встановлення остаточного діагнозу, ефективності лікування звертатись до завідувача гастроентерологічним відділенням з метою організації консиліуму із залученням фахівців відділень чи консультантів із числа професорсько-викладацького складу Харківського національного медичного університету;

2.22. згідно до графіка здійснювати денні, нічні та святкові чергування, щомісяця завіряти графік підписом про інформованість щодо призначених чергувань;

2.31. здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів та своєчасно відправляти екстрене повідомлення з відмітками в історії хвороби;

2.43. дотримуватись правил медичної етики та деонтології з пацієнтами та співробітниками лікарні;

2.46. виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку, колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом, накази КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» та інші.

Відповідно до ст. 3 посадової інструкції лікаря-гастроентеролога гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», лікар має право:

3.4. призначати та відміняти діагностичне-лікувальне призначення, залежно від стану хворого;

3.5. у разі ургентного стану хворого самостійно приймати рішення щодо його госпіталізації. Планову госпіталізацію погоджувати із завідувачем профільного відділення;

3.6. залучати лікарів інших спеціальностей для проведення консультацій пацієнтам та інші.

Згідно зі ст. 4 посадової інструкції лікаря-гастроентеролога гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», лікар-гастроентеролог стаціонарного відділення несе відповідальність за:

за свою діяльність у відповідності до чинного законодавства та нормативно-правових актів, що визначають діяльність закладів охорони здоров`я, якість надання профільної допомоги хворим;

за організацію і проведення усього комплексу заходів та обов`язків складених на нього посадовою інструкцією;

у випадку невиконання або неякісного виконання своїх обов`язків може бути притягненим до дисциплінарної або кримінальної відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Окрім цього, відповідно до глави 3 правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», затверджених протоколом загальних зборів трудового колективу КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» від 01.10.2019 №2 до основних обов`язків працівників відносяться:

виконання вимог посадової інструкції;

дотримання професійних обов`язків медичних і фармацевтичних працівників, зокрема вимог професійної етики та деонтології, збереження лікарської таємниці, надання першої невідкладної допомоги та інших обов`язків, передбачених законодавством.

Згідно з положенням про гастроентерологічне відділення, затвердженого головного лікаря КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» до основних завдань гастроентерологічного відділення відносяться: надання доступної своєчасної стаціонарної висококваліфікованої спеціалізованої медичної допомоги 3 рівня з гастроентерологічною патологією; проведення комплексу заходів з профілактики, діагностики, лікування та реабілітації гастроентерологічних хворих з дотриманням міжнародних принципів доказової медицини та галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до обов`язків, визначених вищезазначеним положенням гастроентерологічне відділення, зобов`язане: надавати доступну, своєчасну та якісну медичну допомогу, вести медичну документацію, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.

Лікар-гастроентеролог гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_4 у 1992 році з відзнакою закінчила Харківський медичний інститут за спеціальністю «лікувальна справа». Згідно з наказом Харківської медичної академії післядипломної освіти №123-ц від 04.04.2003 ОСОБА_4 присвоєно звання лікаря спеціаліста за спеціальністю «гастроенерологія».

В КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_4 працює з 1992 року, згідно з наказом №148 від 06.08.1992 прийнята на посаду лікаря-інтерна реаніматологічного відділення, а в подальшому, згідно з наказом №163-к від 22.07.1994 року, переведена на посаду лікаря гастроентерологічного відділення Харківської обласної клінічної лікарні.

Таким чином, лікар-гастроентеролог гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_4 , мала достатній рівень знань за кваліфікацією та досвід роботи за фахом «Гастроентерологія» і «Терапія».

При цьому, під час лікування хворого ОСОБА_5 умисно порушила вимоги Конституції України, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» №2801-XII від 19.11.1992, Клятви лікаря України, затвердженої Указом Президента України № 349 від 15.06.1992, Етичного кодексу лікаря України, посадової інструкції лікаря-гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня»,а також Правила внутрішнього трудового розпорядку та Положення про гастроентерологічне відділення лікарні.

ОСОБА_4 , будучі кваліфікованим лікарем, достовірно знаючи про наявність в анамнезі у хворого ОСОБА_5 гіпертонічної хвороби 2 ступеня, ішемічної хвороби серця,стану після перенесеного у 2018 році аорто-коронарного шунтування, усвідомлюючи, що у хворого має місце раптове погіршення стану його здоров`я та не проведення повного та своєчасного обстеження, не встановлення вірного діагнозу та ненадання у зв`язку з цим необхідної,достатньої, своєчасної медичної допомоги, може призвести до тяжких наслідків для здоров`я хворого ОСОБА_5 , у тому числі до його смерті, допускаючи настання таких наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, без поважних причин не надала хворому ОСОБА_5 необхідну у конкретному випадку медичну допомогу.

Так, 29.08.2019 року ОСОБА_5 за само зверненням було госпіталізовано до гастроентерологічного відділення КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня». Лікарем приймального відділення, при огляді, хворому ОСОБА_5 встановлено первинний діагноз: хронічний холецистопанкреатит, стадія загострення, гострий панкреатит?, Ішемічна хвороба серця, Діфузний кардіосклероз, серцева недостатність 3 ступеня, стан після аорто-коронарного шунтування (2018) та призначено певні рекомендації щодо лікування останнього.

Лікуючим лікарем хворого ОСОБА_5 призначена лікар гастроентерологічного відділення лікар-гастроентеролог КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» ОСОБА_4

30.08.2019 року о 09:00 хворого ОСОБА_5 оглянуто лікуючим лікарем-гастроентерологом ОСОБА_4 , встановлено: стан середньої важкості, та призначено проведення інструментальних обстежень, таких як: фіброгастродуоденоскопія (візуалізація стану слизової оболонки верхньої частини травного тракту: стравохід, шлунок, дванадцятипала кишка) та ультразвукове дослідження органів черевної порожнини і серця, які, без поважних причин, виконані не були.

Разом з цим, 31.08.2019 року огляд хворого ОСОБА_5 не проводився.

Згідно з даними температурного листка з медичної карти стаціонарного хворого № 913927, у хворого ОСОБА_5 01.09.2019 року зафіксовано підвищення температури тіла до позначки 39 градусів Цельсію, тобто мало місце раптове погіршення стану хворого.

В ході огляду хворого ОСОБА_5 01.09.2019 року о 20:00 лише на підставі скарг останнього на відчуття жару, слабкість, пітливість, біль у правому підребер`ї, лікар ОСОБА_4 встановила стан хворого середньої тяжкості, відмітила підвищення у останнього температури тіла, при цьому без застосування додаткових методів обстеження стану хворого, лабораторних досліджень, спрямованих на з`ясування причин погіршення стану хворого, призначила лише антибактеріальну та дезінтоксикаційну терапію (антибіотик «Зинацеф» та плазмозамісний засіб «Реосорбілакт»).

Крім того,02.09.2019 року лікуючий лікар ОСОБА_4 , залишаючись вранці на робочому місці після чергування в період часу з 09:00 до 10:00, оглянула хворого ОСОБА_5 та не оцінила належним чином його стан,не взяла до уваги відсутність покращень, достовірно знаючи про розвиток гіпертермії, не ознайомилась з результатами усіх призначених клінічних аналізів, у т.ч. крові, згідно якого у хворого з`явились ознаки запального процесу, та, будучи зобов`язаною надати йому адекватну медичну допомогу, не змінила тактику обстеження та лікування, спрямованих на встановлення причин погіршення стану хворого, встановлення вірного діагнозу, своєчасно не залучила з цього приводу для надання консультацій лікарів інших відділень, не зробила аналіз крові на стерильність та не посилила антибактеріальну та дезінтоксикаційну терапію, не перевела хворого до відділення інтенсивної терапії для подальшого його лікування.

Таким чином, при наявності у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню станом на 02.09.2019 року він потребував переводу до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної та дезінтоксикаційної терапії, що ОСОБА_4 зроблено не було.

Отже, лікар ОСОБА_4 достовірно знаючи, що стан хворого ОСОБА_5 з 29.08.19 до 02.09.19 не змінився у бік покращення, а навпаки має місце раптове погіршення стану хворого ОСОБА_5 , внаслідок розвитку гіпертермії, не встановивши із застосуванням лабораторних та інструментальних методів досліджень причину погіршення його стану та будучи зобов`язаною, як його лікар, надати медичну допомогу, не зважаючи на відсутність покращень стану хворого не забезпечила надання останньому медичної допомоги , яку потребував ОСОБА_5 .

Після чого, продовжуючи свою злочинну бездіяльність, лікуючий лікар ОСОБА_4 , яка відповідає за процес лікування пацієнта та надання третинної (високоспеціалізованої) стаціонарної медичної допомоги хворому, організацію і проведення усього комплексу заходів, не надавши необхідної та достатньої медичної допомоги хворому ОСОБА_5 , покинула розташування відділення, не організувавши подальше здійснення медичного спостереження хворого ОСОБА_5 , як тяжко хворого або такого, що потребує постійного спостереження, черговимилікарямигастроентерологічного відділення, черговими лікарями лікарні,середнім та молодшим медичним персоналом у свою відсутність.

Після огляду хворого ОСОБА_5 03.09.2019 року о 10:30 лікуючий лікар-гастроентеролог ОСОБА_4 не зважаючи на відсутність покращень стану хворого, наявності стабільно високої температури тіла, ігноруючи результати лабораторних досліджень, зокрема загального аналізу крові № 992 від 02.09.2019 року , який свідчив про наявність у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню та необхідність переведення останнього до відділення інтенсивної терапії,не призначила аналіз крові на стерильність, що було гостро показано за медичними показниками стану хворого ОСОБА_5 станом ще на 02.09.2019 року , відображеними в історії хвороби (медична карта стаціонарного хворого № 9.13927, форма №003/о, затверджена Наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110) та прийняла рішення продовжити медикаментозну терапію згідно листа попередніх лікарських призначень, таким чином не забезпечила навіть необхідного мінімуму медичної допомоги, яку потребував хворий ОСОБА_5 .

Після чого, 03.09.2019 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я:скарги на виражену слабкість, підвищення температури тіла до 38 градусів Цельсія, зниження артеріального тиску до 60/40, ОСОБА_5 неодноразово оглядався черговим лікарем ОСОБА_6 та за ініціативою останньої черговим лікарем-анестезіологом відділення інтенсивної терапії (по лікарні), ОСОБА_7 .

У подальшому, 04.09.2019 року о 03:50 год під час повторного огляду ОСОБА_5 черговим лікарем анестезіологом ОСОБА_7 , у зв`язку з в край важким станом здоров`я хворого переведено у відділення інтенсивної терапії для подальшого лікування, де 05.09.2019 року о 02:00 год наступила смерть останнього.

Таким чином, ОСОБА_4 ,маючи вищу медичну освіту, кваліфікаційний досвід у роботі та атестаційну категорію за спеціальністю «гастроентеролог»,неналежно виконуючи свої професійні обов`язки лікаря- гастроентеролога, внаслідок недбалого ставлення до них, достовірно знаючи, що стан хворого ОСОБА_5 у період часу з 29.08.2019 до 02.09.2019 року не змінився у бік покращення, а навпаки, не зважаючи на допомогу, що нею надавалась, погіршувався, у т.ч. внаслідок розвитку гіпертермії, не встановивши із застосуванням лабораторних та інструментальних методів досліджень причину погіршення його стану та будучи зобов`язаною, як його лікуючий лікар,надати адекватну, належну та в повному об`ємі медичну допомогу, не беручи до уваги відсутність покращень стану хворого, не ознайомившись своєчасно з результатами вже призначених досліджень, не проконтролювавши виконання інструментальних досліджень, не забезпечила останньому надання кваліфікованої медичної допомоги, яку потребував ОСОБА_5 на час перебування на стаціонарному лікуванні в гастроентерологічному відділенні КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня».

Таким чином, відмічене погіршення стану хворого щодо наявності у нього ознак септичного стану та несвоєчасне надання йому адекватної згідно медичним показникам допомоги стало наслідком бездіяльності лікуючого лікаря ОСОБА_4 , яка, згідно з посадовою інструкцією, повинна була здійснювати контроль за тактикою медикаментозного лікування ОСОБА_5 з урахуванням його стану.

Так, згідно даних висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-170-2019 від 25.05.2020 року встановлено, що 01.09.2019 року о 20.00 год. у ОСОБА_5 з`явилися скарги на відчуття жару, слабкість, пітливість, біль у правому підребер`ї. Пальпаторно болісність в гіпогастрії та в ділянці сечового міхура. Було додано до лікування антибактеріальний препарат «зинацеф». 02.09.2019 о 12.30 у хворого зафіксовано підвищення температури тіла до 39?С при наявності результатів «ранкового» (о 09.34 год.) загального аналізу крові, які свідчать про: наявність у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню, переважно за рахунок впливу бактеріальних токсинів та ауто лізису тканин; різке зниження реактивності організму з можливим розвитком синдрому полі органної недостатності; не забезпечення природними системами детоксикації та проводимою медикаментозною терапією компенсації ендогенної інтоксикації (декомпенсація).

Все це було приводом для посилення антибактеріальної та дезінтоксикаційної терапії з переводом хворого до відділення інтенсивної терапії.

В подальшому стан хворого ОСОБА_5 погіршувався, проте до відділення інтенсивної терапії він був переведений лише о 03-50 04.09.2019 року де 05.09.2019 року о 02-00 наступила смерть останнього.

Таким чином, внаслідок ненадання в період з 01.09.2019 по 04.09.2019 року лікуючим лікарем ОСОБА_4 медичної допомоги хворому ОСОБА_5 , а саме зміни тактики обстеження, спрямованого на встановлення причини раптового погіршення стану хворого ОСОБА_5 , з урахуванням розвитку гіпертермії, встановлення вірного діагнозу та не призначенням у зв`язку з цим ефективного лікування, у хворого ОСОБА_5 , 02 вересня 2019 року, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-170-2019 від 25.05.20 розвилась ендогенна інтоксикація важкого ступеню.

Відповідно до даних висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-170-2019 від 25.05.2020 року смерть ОСОБА_5 настала внаслідок синдрому системної запальної реакції з подальшою реалізацією у сепсис (в формі септицемії) з розвитком поліорганної недостатності (ниркової в першу чергу, серцево-судинної, дихальної).

В даному випадку , відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 031-170-2019 від 25.05.2020 року мали місце дефекти надання медичної допомоги у вигляді «бездіяльності лікаря», які перебувають в наявному причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_4 допустила дефект у наданні ОСОБА_5 медичної допомоги: при отриманні 02.09.2019 року результатів клінічного аналізу крові та аналізу крові на рівень С-реактивного білка, які свідчили про запальний процес в організмі з ознаками ендогенної інтоксикації важкого ступеню, не забезпечила природними системами детоксикації та медикаментозною терапією, що проводилась, компенсації ендогенної інтоксикації, хоча у той же день були підстави для проведення аналізу крові на стерильність, який був виконаний лише через 2 дні, тобто критично несвоєчасно.

У період часу з 02.09.2019 року до моменту переводу ОСОБА_5 до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної і дезінтоксикаційної терапії (04.09.2019 року о03:50), лікуючій лікар ОСОБА_4 повинна була перевести хворого ОСОБА_5 до відділення інтенсивної терапії, ураховуючи дані клінічних оглядів, наявні дані лабораторних досліджень (загальний аналіз крові показники С-реактивного білку крові), які були інтерпретовані не правильно, не проведені інші лабораторні дослідження (загальний аналіз крові із лейкоцитарною формулою, визначення показника прокальцитоніну, бактеріологічне дослідження крові) для верифікації стану ОСОБА_5 .

Таким чином, лікар ОСОБА_4 в період з 29.08.2019 по 04.09.2019 року без поважних причин, легковажно розраховуючи на ненастання тяжких наслідків для здоров`я та життя, не надала належної, своєчасної і кваліфікованої медичної допомоги хворому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку вона зобов`язана була надати відповідно до чинного законодавства та нормативно-правових актів, що визначають діяльність закладів охорони здоров`я, якість надання профільної допомоги хворим. Як лікуючий лікар, завідомо знаючи, що ненадання своєчасної медичної допомоги може мати тяжкі наслідки для хворого у вигляді його смерті, не надала достатньої медичної допомоги хворому ОСОБА_5 , не змінила своєчасно тактику обстеження та лікування, спрямовані на встановлення причин погіршення стану хворого ОСОБА_5 , з урахуванням розвитку гіпертермії, встановлення вірного діагнозу, не призначила ефективного, відповідно до усіх життєвих показників хворого, лікування. ОСОБА_4 в межах своєї компетенції не змінила у бік посилення антибактеріальну та дезінтоксикаційну терапію в умовах гастроентерологічного відділення та не вжила заходів для переведення хворого ОСОБА_5 до відділення інтенсивної терапії.

Згідно даних висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №031-85-2020 від 16.11.2020 року встановлено, що:

-при надходженні пацієнта у відповідне відділення лікарні у робочий час, він потрапляю у «розпорядження» лікуючого лікаря, у неробочий час- чергового лікаря відділення, якого у наступний день «змінює» лікуючий лікар;

-лікуючий/черговий лікар «повторює» такі ж самі дії лікаря приймального відділення, попередньо вивчивши його дані, за необхідністю розширює обсяг лабораторно-інструментальних обстежень, призначає лікування.

Як вбачається з вищенаведеного : вся «відповідальність» за процес лікування пацієнта перебуває за лікуючим лікарем, у разі його відсутності за черговим лікарем відділення.

Враховуючи встановлену наявність дефектів в наданні медичної допомоги ОСОБА_5 доцільно «розмежувати» надання медичної допомоги ОСОБА_5 на три етапи:

-перший:з моменту госпіталізації до ранку 02.09.2019року ;

-другий: з ранку 02.09.2019 року моменту перевода ОСОБА_5 о 03:50 04.09.2019 року до відділення інтенсивної терапії;

-третій: з 03:50 04.09.2019 року до моменту настання смерті ОСОБА_5 о 01:30 05.09.2019 року .

На першому етапі: при першому огляді ОСОБА_5 лікуючим лікарем о 09:00 30.08.2019 року булопризначено проведення ОСОБА_5 інструментальних обстежень, як фіброгастродуоденоскопія (візуалізація стану слизової оболонки верхньої частини травного тракту- страховід, шлунок, дванадцятипала кишка) та ультразвукове дослідження органів черевної порожнини та серця, які виконані не були.

01.09.2019 року о 20:00 лікарем (напевно, черговим) була призначена антибактеріальна та дезінтоксикаційна терапія (антибіотик зинацеф та плазмозамісний засіб реосорбілакт) лише на підставі скарг ОСОБА_5 при відсутності будь-яких лабораторних підстав для цього.

На третьому етапі при обґрунтованій підозрі щодо наявності септичного стану ОСОБА_5 , всі діагностично-лікувальні заходи були спрямовані на спробу збереження та підтримання життєво-важливих функцій його організму (медикаментозна терапія була достатньо та адекватною).

На другому етапі з ранку 02.09.2019 року до моменту переводу ОСОБА_5 о 03:50 04.09.2019 року до відділення інтенсивної терапії при наявності підстав для переведення ОСОБА_5 до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної та дезентоксикаційної терапії, в тому числі враховуючи дані клінічного огляду лікарем такого відділення у вечері 03.09.2019 року о 19:30, це зроблено не було, наявні дані лабораторних досліджень (загальний аналіз крові, показники С-реактивного білку крові) не були правильно інтерпретовані, і відповідно, не були проведені інші лабораторні дослідження(загальний аналіз крові із лейкоцитарною формулою, визначення показника прокальцитоніну, бактеріологічне дослідження крові) для верифікації стану ОСОБА_5 на даному етапі діагностичний процес відбувався,але не був завершений зі встановленням причини (діагнозу) такого стану ОСОБА_5 , який у нього мав місце. Медикаментозне лікування ОСОБА_5 на даному етапі було лише симптоматичним щодо проявів перебігу інфекційне запального процесу.

Вище наведене дозволяє стверджувати про те, що при надходженні ОСОБА_5 до лікарні йому був правильно встановлений діагноз і щодо патології травного тракту, і щодо патології серцево-судинної системи.

В подальшому, правильний діагноз щодо наявності сепсису був встановлений лише незадовго до настання смерті ОСОБА_5 (несвоєчасно), що у віддзеркаленні на встановлені,в ході експертизи, дефекти в наданні медичної допомоги. Настання смерті ОСОБА_5 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з такою «несвоєчасністю».

Лікуючий/черговий лікар самостійно встановлює необхідність консультацій лікарями інших (вузьких) спеціальностей в залежності від його інтерпретації причин наявного стану хворого. Наявність при отриманні певних даних та рекомендацій від лікарів інших (вузьких) спеціальностей, лікуючий лікар особисто приймає рішення щодо подальшої тактики лікування.

Вся «відповідальність» за процес лікування пацієнта перебуває за лікуючим лікарем, у разі його відсутності- за черговим лікарем відділення дані лікарі все це зазначають у щоденникових записах( щодо необхідного обстеження та лікування), дублюючи призначене лікування у «Листку лікарських призначень», при цьому погоджувати це з ким небудь вони не зобов`язані.

Ведучими(основними) в несприятливому перебігу захворювання були як характер самого захворювання (сприятливі умови для транслокації умовно патогенної мікрофлори кишківника), так і дефекти в наданні медичної допомоги у вигляді «бездіяльності лікаря».

Смерть ОСОБА_5 настала внаслідок «синдрому системної запальної реакції» з подальшою реалізацією у сепсис (в формі септицемії) з розвитком поліорганної недостатності (ниркової в першу чергу, серцево-судинної та дихальної).

Щодо перебігу захворювання у ОСОБА_5 , в тому числі того, яке стало причиною його смерті, з віддзеркаленням на своєчасність встановлення правильного діагнозу, і відповідно, надання медичної допомоги ОСОБА_5 наявні дефекти у вигляді «бездіяльності лікаря», з якими настання смерті ОСОБА_5 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

При отриманні 02.09.2019 року результатів клінічного аналізу крові та аналізу крові на рівень С-реактивного білка (які свідчили про запальний процес в організмі з ознаками ендогенної інтоксикації важкого ступеню, переважно за рахунок впливу бактеріальних токсинів та аутолізису тканин, різке зниження реактивності організму з можливим розвитком синдрому поліорганної недостатності, незабезпечення природними системами детоксикації та проводимою медикаментозною терапією компенсації ендогенної інтоксикації (декомпенсація) в той же день були підстави для проведення аналізу крові на стерильність, який було проведено несвоєчасно лише через 2 дні, тобто, 04.09.2019 (результат якого, до речі, виявився позитивним-бактеріемія, Enterobactercloacae).

Щодо надання медичної допомоги, в тому числі 04.09.2019, всі діагностично-лікувальні заходи були спрямовані на спробу збереження та підтримання життєво важливих функцій його організму (медикаментозна терапія була достатньою та адекватною як в якісному, так і в кількісному обсязі), які перебували в стадії декомпенсації.

Приймаючи до уваги наявні дані бактеріологічного дослідження- виявлення саме в крові умовно патогенних бактерій (Enterobactercloacae), які в нормі у людини «перебувають» у шлунково- кишковому тракті, можна вважати, що саме шлунково- кишковий тракт і був джерелом виникнення сепсису (за рахунок транслокації мікрофлори кишківника). Для встановлення джерела сепсису необхідно було провести вивчення, аналіз та синтез отриманих клініко-лабораторних даних з подальшим проведенням бактеріологічного дослідження крові.

У ОСОБА_5 мали місце такі прояви синдрому системної запальної реакції, як підвищення температури тіла вище38 градусів Цельсії, підвищення частоти серцевих скорочень (більше 90 за хвилину) та частота дихальних рухів (більш 20 за хвилину).

Окрім цього:

-результат загального аналізу крові від 02.09.2019 року, які свідчать про ознаки ендогенної інтоксикації важкого ступеню;

-рівень С-реактивного білка в аналізі крові від 02.09.2019 року>60 мг/л (при нормі

-рівень прокальцитоніну в аналізі крові від 04.09.2019 року 24,78 нг/мл ( при нормі до 0,5 нг/мл);

- в аналізі крові на стерильність від 04.09.2019 року веріфікованоEnterobactercloacae.

Діагноз: «Сепсис з невизначенням вогнища, септичний шок» було встановлено консиліумом лікарів лише 04.09.2019 року о 13:30, хоча підстави для підозри такого діагнозу з подальшою його верифікацією (необхідність визначення рівня прокальцитоніну та бактеріологічного дослідження крові), були ще 02.09.2019.

Погіршення стану хворого ОСОБА_5 переважно було обумовлено «транслокацією мікрофлори кишківника» (проходження життєздатних бактерій та їх токсинів з шлунково-кишкового тракту через слизову оболонку в екстраінтестинальні ділянки макроорганізму(в мезентеріальні лімфатичні вузли, печінку, селезінку, кровоплин).

Наявності дефектів в наданні медичної допомоги (з якими настання смерті ОСОБА_5 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку), і щодо «дотримання вимог нормативних документів», і щодо «відповідальності» лікуючого/чергового лікаря.

В даному випадку, мали місце дефекти в наданні медичної допомоги ОСОБА_5 у вигляді «бездіяльності лікаря»: 02.09.2019 року при наявності у хворого ознак ендогенної інтоксикації важкого ступеню він потребував переводу до відділення інтенсивної терапії з посиленням антибактеріальної та дезінтоксикаційної терапії, що зроблено не було.

Окремо слід зазначити, що в даному випадку лікар відділення інтенсивної терапії о 19:30 03.09.2019 року не бачив підстав для переведення ОСОБА_5 до відділення інтенсивної терапії,хоча такі «підстави» вже існували майже 1,5 доби.

За умов відсутності вище перелічених дефектів, настання сприятливого наслідку (збереження життя ОСОБА_5 ) могло би мати місце, наявний причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_5 та вищезгаданими дефектами в наданні медичної допомоги.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КК України - тобто ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобов`язаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу, якщо йому завідомо відомо, що це може мати тяжкі наслідки для хворого, що спричинило смерть хворого.

Під час досудового слідства від потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов цивільний позов, ціна якого складає 2 000 000 гривень, також надійшли цивільні позови від потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ціна позову 2 000 000 гривень та потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ціна позову 2 000 000 гривень. Тобто заявлені позови на загальну суму 6 000 000 гривень.

Також під час досудового слідства від потерпілої ОСОБА_10 надійшло клопотання про встановлення рухомого та нерухомого майна та накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0003553 від 07.09.2019.

Згідно з даними Інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що у ОСОБА_4 у приватній власності знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою збереження майна, що належить підозрюваній ОСОБА_4 , на яке може бути накладене стягнення у випадку винесення вироку, а також з метою недопущення відчуження майна, виникла необхідність в накладенні арешту на майно останньої, саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , якою ОСОБА_4 володіє на праві приватної власності.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явились, продали письмові заяви, в яких зазначили, що підтримують доводи клопотання , просили його задовольнити з підстав, наведених в його обґрунтування та розглянути без їхньої участі..

Розгляд клопотання про арешт майна визначено проводити без повідомлення власника майна та його представника , тому що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Суд, ознайомившись з доводами клопотання , вивчивши письмові додатки до нього , надані органом досудового розслідування , дійшов наступного.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Нормою частини 3 ст. 170 ЦПК України передбачено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.

З доводів клопотання та додатків до нього вбачається, що від потерпілих надійшли цивільні позови :

від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов цивільний позов, ціна якого складає 2 000 000 гривень,

від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов цивільний позов , ціна позову 2 000 000 гривень ,

від ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов цивільний позов , ціна позову 2 000 000 гривень.

Позови заявлені на загальну суму- 6 000 000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В суді під час розгляду клопотання знайшов своє підтвердження факт того, що невжиття заходів забезпечення кримінального провадження може в подальшому зумовить труднощі в частині відшкодування заподіяної шкоди потерпілим у разі доведеності та обгрунтованості заявлених ними цивільних позовів .

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Арешт майна вважаю розумним , оскільки він має тимчасовий характер.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не призведе до надмірного обмеження прав власника майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання начальника відділення СВ ХРУП №3 ГУ Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , подане за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003553 від 07.09.2019 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України, про арешт майна- задовольнити.

Накласти арешт на нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме- на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Строк пред"явлення до виконання 1 ( один) рік.

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1