Березівський районний суд Одеської області
13.07.2021
Справа № 494/838/20
Провадження № 1-кп/494/114/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.07.2021 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Березівка Одеської області об`єднані матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця с. Софіївка Березівського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працююючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, -
-15.05.20215 року Приморським районним судом м. Одеси, за ч.3 ст 185 Кримінального кодексу України (далі- КК України) до 3 років позбавлення волі, який 09.03.2016 року звільнений на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси по відбуттю строку покарання;
- 21.03.2017 року Березівським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;
-07.11.2019 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ч.1 ст 70 КК України до 5 років позбавлення волі, в силу ч.4 ст 70 , ч.5 ст 72 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. 07.11.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання.

в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263 та частиною третьою статті 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

20.08.2020 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт №0000076 від 07.03.2020 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 263 КК України.
Також 01.07.2021 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт № 0000204 від 08.05.2021 року відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України.
Ухвалою суду від 05.07.2021 року вказані справи об`єднанні в одне провадження та призначені до судового розгляду.
З обвинувальних актів вбачається: - у період часу з 15 грудня 2019 року по 25 грудня 2019 року, у денний час , більш точна дата та час слідством не встановлена, ОСОБА_5 на сміттєзвалищі, розташованого на околиці АДРЕСА_2 , знайшов вибухову речовину метальної дії фрагмент балістичного твердого ракетного палива, циліндричної форми, у розібраному стані, чим незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, вибухову речовину метальної дії фрагмент балістичного твердого ракетного палива, циліндричної форми, у розібраному стані, який умисно, протиправно, з метою незаконного зберігання, без передбаченого законом дозволу приніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в який помістив металеві шурупи і заліпив з обох сторін пластиліном та перемотав липкою стрічкою. Після чого, приблизно в останніх числах грудня 2019 року більш точна дата та час слідством не встановлено, діючи протиправно, з прямим умислом, з метою незаконного носіння вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, помістив вищевказаний предмет циліндричної форми, в розібраному стані , зовні схожий на саморобний вибуховий пристрій до внутрішньої кишені куртки та у подальшому став незаконно носити при собі, з метою використання у власних цілях, без мети збуту, без передбаченого законом дозволу до 06.03.2020 року. Під час складання працівниками Березівського ВП 06.03.2020 року о 15:12 годині протоколу про адмінітсративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст 178 КУпАП відносно ОСОБА_4 , який перебував на зупинці громадського транспорту, що знаходиться навпроти будинку №5 по вул. Мисливській в м. Березівка Одеської області, останній на вимогу поліцейського з внутрішньої кишені куртки дістав предмет циліндричної форми, в розібраному стані, зовні схожий на саморобний вибуховий пристрій, який згідно висновку експерта є фрагментом балістичного твердого ракетного палива, вагою 82 грами, що належить до вибухових речовин метальної дії, основною формою вибухового перетворення якого є горіння, який ОСОБА_4 умисно, незаконно придбав, зберігав та носив при собі без передбаченого законом дозволу.
Також, ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення злочинів, передбачених ст 185 КК України, судимість у якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, відповідних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а діючи повторно 15.04.2021 року приблизно о 03:00 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів прибув до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, піднявшись на п`ятий поверх будинку АДРЕСА_2 , шляхом підбору ключа, відчинив вхідні двері від квартири АДРЕСА_4 та проник до житла, звідки таємно викрав телевізор марки «TOSHIBA» моделі 32CV5PR, чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 3000 грн; DVD ресівер, марки «LG» моделі НТ 554 ТН, чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 300 грн; акустичну систему марки « LG» моделі ASH54TH-W, чорного кольору,

яка складається з сабвуфера та п`яти сателітів, бувшу у використанні, вартістю 3000 грн; ефірний ресівер « Trimax» TR 2015 HD PVR, чорного кольору, бувший у використанні, вартістю 500 грн, цифровий ефірний ресівер «WINQUEST» Т2 mini SE, з пультом, бувший у використанні, вартістю 500 грн. Всього ОСОБА_4 викрав майна, належного ОСОБА_6 на загальну суму 7300 грн. У подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на свій власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 у розмірі 7300 гривень.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України та у придбанні , зберіганні та носінні вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), яке вчинено повторно, поєднаного з проникненням у житло та незаконно придбав, зберігав та носив вибухову речовину без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив злочини, передбачені частиною третьою статті 185 КК України і частиною першою

статті 263 КК України.
Потерпілий ОСОБА_6 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить телефонограма.
Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальні правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочинів та просив суд призначити найменш суворе покарання.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше судимий, негативно характеризується за місцем свого мешкання, не знаходиться на наркологічному та психіатричному обліку.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України рецидив злочинів, вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом медичного огляду №28. .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною третьою статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та за частиною першою статті 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.70 КК України шляхом частково складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Обвинувачений просив призначити найменш суворе покарання та вказав, в подальшому житті не будуть вчиняти таких дій. Потерпілий у судове засіданні не з`явився.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Злочини вчинені обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчинених ним злочинів, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчинених злочинів, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за частиною третьою ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та за частиною першою статті 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.70 КК України шляхом частково складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід тримання під вартою залишити, до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000204, а саме: телевізор марки «TOSHIBA» моделі 32CV5PR, чорного кольору; DVD ресівер, марки «LG» моделі НТ 554 ТН, чорного кольору; акустичну систему марки « LG» моделі ASH54TH-W, чорного кольору, яка складається з сабвуфера та п`яти сателітів; ефірний ресівер « Trimax» TR 2015 HD PVR, чорного кольору; цифровий ефірний ресівер «WINQUEST» Т2 mini SE, дистанційний пульт « LG» та дистанційний пульт «TOSHIBA» залишити потерпілому по приналежності.

Скасувати арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000076, а саме: предмет циліндричної форми, ззовні схожого на саморобний вибуховий пристрій - накладеного ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 11.03.2020 року по справі №494/262/20.

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000076, а саме: предмет циліндричної форми, ззовні схожого на саморобний вибуховий пристрій необхідно знищити.

Суд також вважає стягнути, з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відшкодування витрат за проведення експертизи у кримінальному провадженні №0000076 у розмірі 2615 гривні 20 копійок на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 3 ст. 185 КК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 185 КК України та частиною першою статті 263 КК України призначивши покарання:

- за ч. 3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки

На підставі ст. 70 КК України шляхом частково складання призначених покарань визначити остаточне покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».
Строк відбування покарання рахувати з часу взяття під варту, тобто з 11 червня 2021 року.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000204, а саме: телевізор марки «TOSHIBA» моделі 32CV5PR, чорного кольору; DVD ресівер, марки «LG» моделі НТ 554 ТН, чорного кольору; акустичну систему марки « LG» моделі ASH54TH-W, чорного кольору, яка складається з сабвуфера та п`яти сателітів; ефірний ресівер « Trimax» TR 2015 HD PVR, чорного кольору; цифровий ефірний ресівер «WINQUEST» Т2 mini SE, дистанційний пульт « LG» та дистанційний пульт «TOSHIBA» залишити потерпілому по приналежності.

Скасувати арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000076, а саме: предмет циліндричної форми, ззовні схожого на саморобний вибуховий пристрій - накладеного ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 11.03.2020 року по справі №494/262/20.

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000076, а саме: предмет циліндричної форми, ззовні схожого на саморобний вибуховий пристрій знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відшкодування витрат за проведення судової вибухотехнічної експертизи від 15.04.2020 року у кримінальному провадженні №0000076 у розмірі 2615 гривні 20 копійок на користь держави, за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження».
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1