Дата документу 12.04.2021 Справа № 333/1808/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1808/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/596/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 128 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_11 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополя Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 39473 гривень 25 копійок, у відшкодування моральної шкоди в розмірі 140000 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування (з урахуванням зміненого прокурором у суді обвинувачення) ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

10 листопада 2018 року, приблизно о 17 год. 40 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля приміщення «Аптека низьких цін», що розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 96, в ході раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_9 , маючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесного ушкодження та завдання фізичного болю, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно наніс потерпілому один удар правою рукою в область обличчя та один удар правою ногою в область правої частини голови потерпілого ОСОБА_9 . Від умисних дій ОСОБА_7 потерпілий впав з висоти власного зросту, вдарившись при цьому потиличною частиною голови об тверду поверхню у вигляді асфальтового покриття.
Внаслідок таких дій, відповідно до висновку судової медичної експертизи №1456 від 06.12.2018, ОСОБА_9 отримав тяжку черепно-мозкову травму: багатоосколкові переломи склепіння, основи черепа, забій головного мозку тяжкого ступеня з утворенням епідуральної гематоми в правій скронево-тім`яній області, з розвитком набряку речовини головного мозку, з розвитком дислокаційного синдрому, субарахноїдального (скупчення крові під м`якою оболонкою головного мозку) крововиливу, гематоми ретробульбарної клітковини справа; множинні переломи кісток лицевого черепа; рана в потиличній ділянці посередині, гематоми повік, садна волосяної частини голови, обличчя, субконюктувальний крововилив обох очей. Зазначений комплекс тілесних ушкоджень кваліфіковано за ознакою небезпеки для життя як тяжкі тілесні ушкодження, які не могли утворитись в умовах одноразового падіння з висоти власного зросту на тупу плоску поверхню.
Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке кваліфікується як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння (а.с. 153-155).

Суд першої інстанції не погодився з такою кваліфікацією дій обвинуваченого та прийшов до висновку, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати саме за ст. 128 КК України, встановивши такі фактичні обставини та сформулювавши таке обвинувачення.

10 листопада 2018 року, приблизно о 17 год. 35 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована за адресою АДРЕСА_3 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи зі злочинною недбалістю, не маючи прямого умислу на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав потерпілому один удар правою рукою в область обличчя та один удар правою ногою в область голови. Від цих ударів ОСОБА_9 впав з висоти власного зросту, вдарившись при цьому потиличною частиною голови об тверду поверхню у вигляді бетонного покриття.
Внаслідок таких дій, ОСОБА_9 отримав тяжку черепно-мозкову травму: багатоосколкові переломи склепіння, основи черепа, забій головного мозку тяжкого ступеня з утворенням епідуральної гематоми в правій скронево-тім`яній області, з розвитком набряку речовини головного мозку, з розвитком дислокаційного синдрому, субарахноїдального (скупчення крові під м`якою оболонкою головного мозку) крововиливу, гематоми ретробульбарної клітковини справа; множинні переломи кісток лицевого черепа; рану в потиличній ділянці посередині, гематоми повік, садна волосяної частини голови, обличчя, субконюктувальний крововилив обох очей, які у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечними для життя в момент їх спричинення.
В обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що спричинене потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження не було безпосереднім наслідком заподіяних обвинуваченим ОСОБА_7 ударів у голову потерпілого, а було отримане, в тому числі, у результаті падіння останнього та удару головою об тверду поверхню, чого ОСОБА_7 не передбачав, хоча повинен був і міг передбачити.

Враховуючи, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_7 умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив необережне тяжке тілесне ушкодження, а тому його дії необхідно кваліфікувати не за ч. 1 ст. 121 КК України, а за ст. 128 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між нанесенням ударів кулаком в обличчя і ногою в область голови, та отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді важкої черепно-мозкової травми вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

За встановленими вироком суду фактичними обставинами, дії ОСОБА_7 мали активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень були спричинені потерпілому не тільки в результаті його падіння та удару головою об тверду поверхню, а й в результаті нанесення потерпілому ударів кулаком в обличчя і ногою в область голови.

Надмірна сила ударів, від яких потерпілий втратив свідомість, раптовість та їх спрямування в область голови свідчили про те, що ОСОБА_7 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у вигляді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілому, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде шкода. Тобто він діяв з невизначеним умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду.

Вважає, що враховуючи силу нанесених ударів кулаком та ногою, місце їх нанесення голова та обличчя потерпілого, їх наслідки у вигляді важкої черепно-мозкової травми, не можна погодитись з висновками суду про необережність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що вирок суду містить суперечливі висновки, які не ґрунтуються на показаннях допитаних експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не взявши до уваги той факт, що нанесений удар ногою був спрямований в область правої половини голови потерпілого.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу без доповнень, вважав кваліфікацію дій обвинуваченого передчасною та такою, що не відповідає вимогам закону.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу прокурора, зазначили, що обвинувачений визнав свою вину, а також був допитаний експерт, тому винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України повністю доведена.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок суду без змін, зазначив, що суд вірно встановив усі обставини справи, а обвинувачений вже після проголошення вироку відшкодував потерпілому шкоду на суму ще 2000 гривень, а всього н цей час обвинуваченим відшкодовано 20000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та підтримав заперечення свого адвоката.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, потерпілого та його представника, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що встановлені та визнані судом першої інстанції доведеними обставини з приводу події кримінального правопорушення, зокрема часу, місця та безпосереднього конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, кількості нанесених потерпілому ударів, локалізації тілесних ушкоджень, а також наслідків від вчинення кримінального правопорушення у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги прокурора фактично зводяться до того, що обвинувачений ОСОБА_7 мав умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, тому його дії повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ст. 128 КК України, з чим колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки про доведеність вини ОСОБА_7 в необережному заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень суд першої інстанції зробив на підставі зібраних у кримінальному провадженні та детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтувавши їх показаннями обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також висновками судово-медичних експертиз.

Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.

Доводи прокурора про умисне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень належним чином перевірялися судом першої інстанції та були обґрунтовано визнані такими, що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам.

Так, обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел).

При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (ст. 128 КК України) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК України) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих кримінальних правопорушень.

Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути віднесені до середньої тяжкості, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що між обвинувачений та потерпілим відбувся конфлікт, в ході якого розпочалася бійка, під час якої ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_9 один удар правою рукою в область обличчя та один удар правою ногою в область голови, від яких потерпілий впав з висоти власного зросту та вдарився потиличною частиною голови об тверду поверхню у вигляді бетонного покриття.
З показань допитаних у суді першої інстанції обвинуваченого, потерпілого та свідків вбачається, що вони надали категоричні показання з приводу того, що під час бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , останній свідомості не втрачав, а втратив свідомість вже після того, як впав на бетонне покриття після удару обвинуваченого кулаком руки в голову.

Тобто тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяних обвинуваченим ударів у ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачати.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані стороною обвинувачення документи, яким зробив обґрунтовану оцінку, а вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 саме необережні тяжкі тілесні ушкодження.

Так, з протоколу огляду місця події від 14 листопада 2018 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом є розташована біля приміщення «Аптеки низьких цін» за адресою: АДРЕСА_3 , ділянка місцевості, яка повністю має бетонне покриття (а.с. 81-83).

З висновку експерта № 1456 від 4 січня 2019 року вбачається, що тяжка черепно-мозкова травма: багатоосколкові переломи склепіння, основи черепа, забій головного мозку тяжкого ступеня з утворенням епідуральної гематоми в правій скронево-тім`яній області, з розвитком набряку речовини головного мозку, з розвитком дислокаційного синдрому, субарахноїдального (скупчення крові під м`якою оболонкою головного мозку) крововиливу, гематоми ретробульбарної клітковини справа; множинні переломи кісток лицевого черепа; рана в потиличній ділянці посередині, гематоми повік, садна волосяної частини голови, обличчя, субкон`юктувальний крововилив обох очей у ОСОБА_9 у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечними для життя в момент їх спричинення. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 утворилися не менше, ніж від 7-ми травматичних впливів. Взаєморозташування ОСОБА_9 і нападаючого (их) в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару. Не виключено утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за обставин, на які він вказує. Виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 внаслідок однократного падіння (а.с. 85-87).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 19 січня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, як свідок ОСОБА_14 продемонстрував механізм нанесення обвинуваченим ударів потерпілому та підтвердив, що після ударів ОСОБА_9 впав на бетонну тротуарну плитку (а.с. 92-97).

З висновку експерта № 30/к від 14 лютого 2019 року вбачається, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 утворилися від дії тупих предметів в ділянці правої половини голови, обличчя. Враховуючи наявність у потерпілого багатоуламкового перелому кісток склепіння і основи черепу можна вважати, що у механізмі отримання травми суттєве значення мало падіння на площині з висоти власного зросту і удар головою (ймовірно потиличною частиною) об тупий предмет з переважаючою поверхнею. Згідно з наданого протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 19.01.2019 року, останній зазначає, що ОСОБА_9 було завдано один удар правою рукою в область обличчя, після чого той впав на землю, а потім наніс ще один удар правою ногою в область голови. Таким чином, між механізмом виникнення ушкоджень (права половина голови, обличчя) у потерпілого ОСОБА_9 і механізмом нанесення йому ушкоджень за даними протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 має місце співпадіння за травмуючими предметами (тупі) і ділянками травматичних впливів (права половина голови, обличчя). При цьому суттєвих розбіжностей не виявлено. Усе наведене надає змогу вважати, що виникнення ушкоджень у ОСОБА_9 при обставинах, наведених в протоколі проведення слідчого експерименту не виключається (а.с. 98-104).
З висновку експерта № 30/к від 28 липня 2020 року вбачається, що комплекс наявних у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень було кваліфіковано за ознакою небезпеки для життя як тяжкі тілесні ушкодження. Зазначені тілесні ушкодження відповідають категорії «механічна травма, дія тупих предметів». Виділити будь-який з механізмів та провести порівняння за наданими даними не є можливим. Зважаючи на множинність виявлених ушкоджень, слід вважати за неможливе їх утворення в умовах одноразового падіння з висоти власного зросту на тупу плоску поверхню. Зазначений комплекс тілесних ушкоджень не є характерним чи специфічним або таким що зазвичай утворюється в умовах одноразового падіння з висоти власного зросту. Через надання хірургічної допомоги, повного загоєння та відсутність опису морфологічних характеристик ушкоджень висловитись про будь-які індивідуальні особливості чи характеристики травмуючого предмету не є можливим (а.с. 135-142).

Крім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 356 КПК України допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_12 , яка показала, що виявлені у ОСОБА_9 «багатоосколкові переломи склепіння, основи черепа, забій головного мозку тяжкого ступеня з утворенням епідуральної гематоми в правій скронево-тім`яній області, з розвитком набряку речовини головного мозку, з розвитком дислокаційного синдрому, субарахноїдального (скупчення крові під м`якою оболонкою головного мозку) крововиливу, гематоми ретробульбарної клітковини справа» - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; «множинні переломи кісток лицевого черепа» у сукупності до тяжких тілесних ушкоджень, але самі по собі до інших, ніж тяжкі тілесні ушкодження; «рана в потиличній ділянці посередині, гематоми повік, садна волосяної частини голови, обличчя, субкон`юктивальний крововилив обох очей» - відносяться до легких тілесних ушкоджень, але усі в сукупності це тяжкі тілесні ушкодження. Проте, розділити їх неможливо, так як у сукупності це одна тяжка черепно-мозкова травма.
Тілесні ушкодження «багатоосколкові переломи склепіння черепу» могли утворитися від багаторазових ударів предметів з обмеженою поверхнею (кулаками та ногами) та від падіння на тверду поверхню, «багатоосколкові переломи основи черепу та забій головного мозку тяжкого ступеня з утворенням епідуральної гематоми в правій скронево-тім`яній області, з розвитком набряку речовини головного мозку, з розвитком дислокаційного синдрому, субарахноїдального (скупчення крові під м`якою оболонкою головного мозку) крововиливу, гематоми ретробульбарної клітковини справа» могли утворитися від предмета з переважаючою поверхню, тобто падіння на тверду поверхню. Отже, фактично виявлені тілесні ушкодження у потерпілого могли бути отримані внаслідок як ударів кулаками, ногами так і падіння з висоти власного зросту.
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_13 показав, що первинна експертиза була проведена лише за медичної документацією по травмі голови (по інших тілесних ушкодженнях медичної документації надано не було), тому виділити будь-який з механізмів отримання виявленої травми у потерпілого ОСОБА_9 неможливо. Кількість травматичних впливів (7) було виявлено у первинній експертизі. Виключити будь-який механізм, будь-якого падіння, на будь-яку площину, з будь-яких висот не є можливим через відсутність ознак ототожнення цієї травми. Комісія експертів у даному випадку виключає лише одноразове падіння. Інші впливи, їх сукупність не виключаються, тобто об`єктивно виділити механізм утворення травми неможливо. Розмежувати тілесні ушкодження, які були отримані від впливу рук, ніг або через падіння з висоти власного зросту, також неможливо. Таким чином, тяжку черепно-мозкову травму ОСОБА_9 міг отримати від падіння на потиличну частину голови (яке стало наслідком ударів рукою і ногою в голову) та подальшого удару головою об тверде (бетонне) покриття (тротуарну плитку).
З висновків вищевказаних експертиз та показань допитаних експертів вбачається, що весь комплекс виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які відповідають категорії «механічна травма, дія тупих предметів», але виділити будь-який з механізмів не є можливим.
На переконання колегії суддів, з наявних у матеріалах кримінального провадження доказів неможливо чітко розмежувати, які тілесні ушкодження були отримані від впливу саме рук та ніг, а які через падіння з висоти власного зросту, оскільки вся сукупність отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень є однією тяжкою черепно-мозковою травмою, і фактично, виявлені тілесні ушкодження у потерпілого могли бути отримані внаслідок як ударів кулаками, ногами так і в результаті падіння з висоти власного зросту.
Таким чином, за встановлених фактичних обставин дії обвинуваченого ОСОБА_18 за ст. 128 КК України судом кваліфіковано вірно, оскільки тілесні ушкодження потерпілому було заподіяно внаслідок необережності у вигляді злочинної недбалості, і такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 295/15220/15-к (провадження № 51-8427км18).
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що вказаними вище доказами в їх сукупності якім надав належну оцінку суд першої інстанції повністю спростовані доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, яка призвела до невірної кваліфікації дій обвинуваченого.
На переконання колегії суддів, розглянувши кримінальне провадження у відповідності до правил, визначених у ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за відсутністю доказів, які поза розумних сумнівів доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, його дії слід кваліфікувати за ст. 128 КК України.
Що стосується призначеного ОСОБА_18 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо з призначенням йому покарання у виді обмеження волі, і підстави для призначення йому більш суворого покарання відсутні.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4