Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/675/21
Справа № 711/2114/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання старшого слідчий СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0002651 від 24.05.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.355 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № №0002651 від 24.05.2019.

Своє клопотання мотивує тим, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002651 від 24.05.2019, за ознаками ч.2 ст.190, ч.2 ст.355 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_5 про те, що протягом 2009-2013 років ОСОБА_6 та ОСОБА_6 шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном ОСОБА_7 , а саме домоволодінням по АДРЕСА_1 та вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_2 , при цьому ними укладались фіктивні правочини з використанням неправдивих відомостей та недійсних (втрачених) на той час паспортів ОСОБА_8 , також вказане майно перебувало в арешті.

Крім того, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.07.2019 СУ ГУНП в Черкаській області зобов`язано внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі викладених ОСОБА_9 обставин в його заяві від 02.07.2019 щодо подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_7 - за фактом заволодіння подружжям ОСОБА_10 нерухомим майном ОСОБА_7 , а саме домоволодінням по АДРЕСА_1 та вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_2 , шляхом примушування до виконання цивільно-правових обов`язків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що СУ УМВС України в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000579 від 25.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.5 КК України, щодо службових осіб кредитних спілок «Благо» та « ОСОБА_11 », які здійснили привласнення грошових коштів сказаних спілок, яке 26.12.2016 року з обвинувальним висновком скеровано до суду.

Встановлено, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000579 було встановлене майно, яке на праві приватної власності належало ОСОБА_8 , та могло було бути придбане за рахунок коштів вкладників кредитних спідок «Благо» та Рушник». Постановою слідчого СУ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_12 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_8

Одними із об`єктів нерухомості були земельна ділянка та розташований на ній будинок по АДРЕСА_1 . Так, встановлено, що ОСОБА_8 14.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу отримав у власність житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці розміром 1175 кв.м. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.12.2005 року будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_13 . Відповідно до договору іпотеки від 16.12.2005 року вказаний договір забезпечує виконання зобов`язань Іпотекодержателя ( ОСОБА_13 ) за кредитним договором №356/2005 від 16.12.2005 року стосовно отриманої кредитної суми кредиту 90 000 доларів США. Строк повернення кредиту 15 грудня 2020 року. Предметом іпотеки є нерухомість, придбана за вищевказаним договором купівлі продажу.

03.02.2009 року укладений договір поруки №356/2005/S-1 між кредитором ВАТ «КРЕДОБАНК», боржником ОСОБА_13 та поручителем ОСОБА_6 про те, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань по погашенню кредиту, відсотків пень, штрафів, неустойок. 01.09.2009 року ОСОБА_6 як поручитель внесла на рахунок ВАТ «Кредобанк» 57 538,43 доларів США та розрахувалась по заборгованості ОСОБА_8 перед банком. 01.09.2009 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_6 підписаний договір про переуступку права вимоги за договором іпотеки №356/200S1 від 16.12.2005 року. 01.09.2009 року нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_6 , на підставі якого остання набула права вимоги до Позичальника на суму 57 538,43 доларів США. У зв`язку з відсутністю коштів у Позичальника для задоволення вимог Кредитора, сторони погодились задовольнити вимоги Кредитора шляхом позасудового врегулювання за правилами ст.36, 37 ЗУ «Про іпотеку». Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель набуває права власності на житловий будинок з прибудовою і мансардою, надвірними спорудами і будівлями та земельну ділянку площею 260 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки -02-008-0006, на якій розташований вказаний будинок.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що в 2009 році він погодився на переоформлення свого будинку по АДРЕСА_1 на ОСОБА_6 як забезпечення повернення їй отриманих в позику коштів, крім того, вона та її чоловік ОСОБА_14 погодились виплатити йому різницю між його боргом перед ними та фактичною вартістю будинку. Він підписав всі документи у нотаріуса ОСОБА_15 , а коли прийшов визначений домовленістю строк виплати йому різниці суми, ОСОБА_14 сказав, що нічого йому платити не будуть. Аналогічна ситуація відбулась із приміщенням по АДРЕСА_2 .

Шахрайським шляхом, надавши йому недостовірну інформацію та ввівши в оману, подружжя ОСОБА_10 отримало рішення суду про визнання права власності на це приміщення, а також на будинок по АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_7 в ході допиту вказав, що він придбав домоволодіння по АДРЕСА_1 та вбудовано-прибудовані приміщенням по АДРЕСА_2 , яке документально було оформлено на його сина ОСОБА_16 , не за кошти вкладників КС «Благо» та КС «Рушник», а за власні кошти, а також кошти членів його сім`ї.

Допитані в якості свідків працівник КС «Благо» та КС «Рушник» ОСОБА_17 , а також потерпілі з числа вкладників кредитних спілок повідомили, що їм відомо, що ОСОБА_8 будував будинок по АДРЕСА_1 за рахунок коштів вкладників вказаних спілок, які привласнював, так само він разом з ОСОБА_18 , з якою співмешкав, придбав приміщення по АДРЕСА_2 .

Також СУ ГУНП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000404 від 26.02.2014, в ході розслідування було оголошено про підозру ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_19 за ч. 5 ст. 191 ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_18 за ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_20 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_21 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_22 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000404 01.10.2018 об`єкти нерухомості, а саме: два триповерхові житлові будинки за адресою: АДРЕСА_3 та нежитлові вбудовано-прибудовані приміщення 1-го поверху по АДРЕСА_2 визнано речовими доказами та 09.11.2018 ухвалою апеляційного суду Черкаської області накладено арешт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 , та вбудовано-прибудовані приміщення 1-го поверху за адресою АДРЕСА_2 , в частині заборони його відчуження.

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002651 встановлено, що на підставі звернення ОСОБА_6 від 05.07.2018, поданого до Центру надання адміністративних послуг, з долучанням відповідного переліку документів (витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.05.2010 № 26240309), наказом департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради № 2551-а від 12.07.2018 приміщенням з 2-1 по 2-5 житлового будинку (літ. А-2) загальною площею 138,1 кв.м надано адресу: АДРЕСА_5 та залишено адресу: АДРЕСА_1 приміщенням з 1-1 по 1-8 житлового будинку (літ. А-2) загальною площею 151,0 кв.м, альтанці (літ. Г), огорожі № 1,2, замощенню (І), басейну (II).

На підставі звернення ОСОБА_14 від 02.11.2018, поданого до Центру надання адміністративних послуг, з долученням відповідного переліку документів (витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.05.2010 № 26241028), наказом департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради № 2676-а від 13.11.2018 надана адреса: АДРЕСА_6 приміщенням з № 2-1 по № 2-9 житлового будинку (літ. Б-ІІ) загальною площею 167,8 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м; котельні (літ. В1), вбиральні (літ. И), навісу (літ. Ж), огорожі № 4,5, замощенню (III) - 50% та приміщенням з № 1-1 по № 1-8 житлового будинку (літ. Б-ІІ) загальною площею 184,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м; господарській будівлі (літ. б), літньому душу (літ. Д), огорожі № 3, замощенню (III) - 50% залишили адресу: АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_14 та ОСОБА_6 вчиняли дії, направлені на розділення домоволодінь по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 , тим самим намагаючись уникнути накладення арешту на виділені частини домоволодінь, з метою подальшого, ймовірно, продажу.

Враховуючи вищевикладене, вказане нерухоме майно, а саме: домоволодінням по АДРЕСА_4 , домоволодіння по АДРЕСА_1 , домоволодіння по АДРЕСА_5 , домоволодіння по АДРЕСА_6 та вбудовано-прибудовані приміщеннями по АДРЕСА_2 , є об`єктами кримінально-протиправних дій, набуті кримінально-протиправним шляхом, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим вказане нерухоме майно постановою від 16.03.2020 визнане речовими доказами у кримінальному провадженні №0002651.

Пунктом 4 частини 2 ст.170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Враховуючи вище викладене, просить суд накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , а саме: приміщення з 1-1 по 1-8 житлового будинку (літ. А-2) загальною площею 151,0 кв.м, альтанку (літ. Г), огорожу № 1,2, замощення (І), басейн (II) за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщенням з 2-1 по 2-5 житлового будинку (літ. А-2) загальною площею 138,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 , та вбудовано-прибудовані приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-14 та приміщення підвалу І,ІІ,ІІІ загальною площею 158,4 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , а також на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , а саме: приміщення з № 1-1 по № 1-8 житлового будинку (літ. Б-ІІ) загальною площею 184,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м; господарські будівлі (літ. б), літній душ (літ. Д), огорожу № 3, замощення (III) - 50% за адресою: АДРЕСА_4 та приміщення з № 2-1 по № 2-9 житлового будинку (літ. Б-ІІ) загальною площею 167,8 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м; котельню (літ. В1), вбиральню (літ. И), навіс (літ. Ж), огорожу № 4,5, замощення (III) - 50% за адресою: АДРЕСА_6 .

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Відповідно ч.2 ст.172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , враховуючи доводи слідчого, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, перевіривши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також з`ясувавши інші обставини, які мають значення для вирішення питання про арешт, приходить до такого висновку.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна,інакше як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між обставинами кримінального провадження та інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Існує три критерії, на підставі яких слід оцінювати сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Європейський суд з прав людини у рішенні "Коем проти Бельгії" від 22.06.2000 зазначив, що основне призначення процесуальних норм - захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою.
Відповідно до частини 1 статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. При цьому обмеження права власності повинно бути розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.
Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається із п.2.6 Узагальнення ВССУ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.
Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Судом встановлено, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002651 від 24.05.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 355 КК України.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 від 16.03.2020 об`єкти нерухомості, а саме: приміщення з 1-1 по 1-8 житлового будинку (літ. А-2) загальною площею 151,0 кв.м, альтанку (літ. Г), огорожу № 1,2, замощення (І), басейн (II) за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщенням з 2-1 по 2-5 житлового будинку (літ. А-2) загальною площею 138,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 , та вбудовано- прибудовані приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-14 та приміщення підвалу І,II,III загальною площею 158,4 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , приміщення з № 1-1 по № 1-8 житлового будинку (літ. Б-ІІ) загальною площею 184,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м; господарські будівлі (літ. б), літній душ (літ. Д), огорожу № 3, замощення (III) - 50% за адресою: АДРЕСА_4 та приміщення з № 2-1 по № 2-9 житлового будинку (літ. Б-ІІ) загальною площею 167,8 кв.м, житловою площею 53,8 кв.м; котельню (літ. В1), вбиральню (літ. И), навіс (літ. Ж), огорожу № 4,5, замощення (III) - 50% за адресою: АДРЕСА_6 визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0002651.

З матеріалів клопотання вбачається, що підставою для арешту майна є забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З наданих суду матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_14 процесуального статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні не мають. Слідчим не доведено, що зазначене майно здобуто ними або іншими особами шляхом злочинних дій, зокрема, шляхом привласнення коштів вкладників кредитних спілок «Благо» і «Рушник».

З огляду на вищевикладене, з`ясувавши всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, враховуючи, що слідчим не доведено необхідність накладення арешту на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження чи або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, оскільки жодної підозри у даному кримінальному провадженні на момент розгляду клопотання не оголошено, слідчий суддя констатує, що обставини, зазначені слідчим в даному клопотанні та надані слідчому судді докази в їх обґрунтування, не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а тому в його задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 3, 107, 113, 131, 132, 170-172, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчий СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0002651 від 24.05.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.355 КК України.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення її повного тексту.

Слідчий суддя: ОСОБА_1