Справа № 750/3177/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/135/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_7 заявлене у межах кримінального провадження, внесеного 2 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005428, про арешт майна.

Накладено арешт на мобільний телефон «Nokia» та мобільний телефон «Soni Ericson», сім карта мобільного оператора «лайфселл» та сім карта мобільного оператора «Київстар», пластикова карта для кріплення сім карти мобільного оператора «лайфселл», які належать ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення подальших слідчих дій, спрямованих на отримання відомостей щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення, заборонено ОСОБА_9 користуватися, розпоряджатись та відчужувати вказані речі

Мотивуючи рішення, слідчий суддя вказав, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що речі, зазначені у клопотанні слідчого, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, могли бути використані під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України і відповідають критеріям, встановленим у ст.98 КПК України, у зв`язку з чим, з метою збереження речових доказів, таке майно, підлягає арешту, а клопотання задоволенню.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга в якій він просить скасувати її та відмовити у задоволенні клопотання слідчого і арештоване майно повернути власнику. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в описовій частині клопотання слідчий зазначає про сім епізодів хуліганських дій при цьому, до клопотання слідчого додано витяг з ЄРДР лише за одним епізодом, по решті епізодів дані про внесення в ЄРДР відповідних заяв потерпілих відсутні, як і процесуальні документи. Вважає, що позиція слідчого, що заяви потерпілих, по іншим епізодам об`єднані в одне провадження і вносити їх в ЄРДР не потрібно, з якою погодився суд першої інстанції є такою, що суперечить положенням ст.. 214 КПК України. Апелянт зазначає, що подане слідчим клопотання про арешт майна належним чином не мотивоване, не зазначено за якими критеріями вилучене майно підпадає під визначення речових доказів відповідно до ст.. 98 КПК України, не наведено слідчим конкретних та обґрунтованих доводів для арешту майна, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, із посиланням на матеріали кримінального провадження. Крім того, захисник вказує, що клопотання слідчого було розглянуто судом з недотриманням строку встановленого ч. 1 ст. 172 КПК України, яким передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005428 від 02 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України з приводу того, що невідомі особи в масках з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю, кинули каміння в автобус та пошкодили лобове та бокове скло.

31 березня 2021 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова, в автомобілі марки «HONDA», моделі «CR-V», р.н. НОМЕР_1 , власником та користувачем якого є ОСОБА_9 , було виявлено та вилучено речі належні останньому.

01 квітня 2021 року постановою слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_7 речі вилучені в ході обшуку, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею за наслідками розгляду клопотання обґрунтовано встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховано правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказували на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, встановлено, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (принаймні докази зворотного відсутні), прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і застосування обмежувальних заходів у даному кримінальному провадженні застосовано з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а ч. 3 цієї статті зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин, з огляду на те, що речі, зазначені у клопотанні слідчого, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, могли бути використані під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України і відповідають критеріям, встановленим у ст.98 КПК України, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків слідчого суді не спростовують.

Посилання апелянта, що клопотання слідчого містить посилання на сім епізодів хуліганських дій, а у витягу з ЄРДР зазначено лише один епізод, що свідчить про недотримання ст.. 214 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно оглянутих в судовому засіданні апеляційного суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2020 року за №0005428 були внесені відомості за епізодом хуліганських дій від 2 жовтня 2020 року, а заяви потерпілих по іншим епізодам були об`єднані з вказаним кримінальним провадженням.

В спростування доводів апеляційної скарги представника власника щодо порушення розумних строків розгляду клопотання слідчого, колегія суддів зазначає, що порушення слідчим суддею встановлених ст. 173 КПК України строків розгляду клопотання слідчого не свідчить про незаконність прийнятого ним рішення і не є безумовною підставою для скасування цього рішення.

Також колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, зазначене в клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах кримінального процесуального законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, оскільки застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, що спростовує твердження апелянта про недотримання слідчим та слідчим суддею вимог ст. ст. 171, 173 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України має тимчасовий характер і негайно припиняється, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

Отже, підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає і не наведені такі дані в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 та накладено арешт із забороною ОСОБА_9 розпоряджатися, користуватися та відчужувати майно вилучене в ході розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005428 від 2 жовтня 2020 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3