Номер провадження: 11-сс/813/993/21
Номер справи місцевого суду: 947/3959/21 1-кс/947/7468/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні №0001193 від 13.10.2020 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, рома, громадянина Республіки Молдова, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, -

встановив:

З представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001193 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у невстановленому досудовим слідством місці, за попередньою змовою із невстановленою в ході досудового розслідування особою, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей з метою їх експлуатації, керуючись метою вчинення злочинів, спрямованих на порушення конституційних прав людини особисту волю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, разом із іншими невстановленими особами за попередньою змовою між собою, вирішив зайнятись злочинною діяльністю, пов`язаною з пошуком, вербуванням та переміщенням осіб з уразливим станом через збіг тяжких особистих, сімейних або інших обставин через державний кордон України на територію Республіки Франція в місто Мелен, з метою їх експлуатації, шляхом втягнення у злочинну діяльність, яка полягала в їх зверненні до державних органів Республіки Франція з проханням надати їм правовий статус біженців, мотивуючи його недостовірною та вигаданою інформацією про нібито побоювання стати в Україні жертвами переслідувань за ознаками національності, належності до певної соціальної групи, політичних переконань тощо, з метою подальшого незаконного отримання останніми виплат з державного бюджету Республіки Франції, що відповідно до законодавства Республіки Франція призначаються для осіб, які звернулися з заявою про отриманням статусу біженця, на час проведення відповідної перевірки обґрунтованості підстав для надання такого статусу, розробивши при цьому план та алгоритм дій, для реалізації своєї злочинної діяльності, відомий всім учасникам групи.
Відповідно до заздалегідь розробленого та узгодженого плану вкінці вересня 2020 року ОСОБА_8 , виконуючи роль вербувальника, прибув до с. Сінне Подільського району, Одеської області, де зустрівся із раніше не знайомим йому потерпілим ОСОБА_9 (анкетні дані засекречені, відповідно до постанови про застосування заходів безпеки, щодо осіб, які беруть участь в кримінальному судочинстві). В ході бесіди із потерпілим ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що останній знаходиться в скрутному матеріальному становищі, має на утриманні неповнолітніх дітей та шукає заробіток, тобто перебуває в уразливому стані та за збігом тяжких життєвих обставин не може повною мірою усвідомлювати свої дії, реалізуючи свій умисел, останній запропонував потерпілому ОСОБА_9 отримати грошові кошти в сумі 250 євро за поїздку до Республіки Франція, вказавши на вигідні умови пропозиції, однак не розкриваючи дійсних намірів такої поїздки та не зазначаючи, які саме дії необхідно буде здійснити останньому за вказану грошову винагороду, таким чином створивши у потерпілого хибне уявлення про отримання високих заробітків за вчинення нескладних правомірних дій, скориставшись при цьому його скрутним матеріальним становищем, та домігся його добровільної згоди на переміщення до Республіки Франція.
Далі, ОСОБА_8 , реалізуючи свій намір, достеменно знаючи про відсутність у ОСОБА_9 паспорту громадянина України для виїзду за кордон, надав потерпілому грошові кошти для оформлення вказаного документа за прискореною процедурою, чим встановив психологічний контроль над останнім.
В подальшому, вкінці жовтня 2020 року ОСОБА_8 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повідомив телефонним зв`язком потерпілого ОСОБА_9 про необхідність прибуття до м. Балта Одеської області, звідки ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного плану, виконуючи роль, яка полягала в організації переміщення потерпілого до м. Мелен Республіки Франція, встановив над потерпілим контроль у вигляді психологічного примусу, обумовленого безпорадністю стану останнього, та 30.10.2020 року разом із потерпілим вирушив потягом до Республіки Франція.
В подальшому ОСОБА_8 , використовуючи підневільний стан потерпілого, який проявився в неможливості самостійно покинути межі Республіки Франція, у зв`язку із незнанням іноземних мов та відсутністю коштів для покриття витрат на поїздку до України, доставив того до м. Мелен, з метою організації звернення до компетентних держаних органів для отримання ним статусу біженця під вигаданою легендою про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України, задля подальшого отримання потерпілим банківського рахунку та картки, призначених для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів, що відповідно до законодавства Республіки Франції є кримінальним правопорушенням, яке кваліфікується як шахрайство, що передбачено статтями 313-2, 313-2 абзац 7, 313-1, 132-71 Кримінального кодексу Республіки Франція.
Далі, під контролем та керівництвом ОСОБА_8 в період часу з 30.10.2020 року по 17.11.2020 року (точної дати в ході слідства не встановлено), перебуваючи в м. Мелен Республіки Франція, знаходячись в уразливому стані, потерпілий вимушено звернувся до компетентних держаних органів із заявою про отримання ним статусу біженця під вигаданою ОСОБА_8 легендою, яку він запам`ятав заздалегідь, про нібито побоювання стати в Україні жертвою збройного конфлікту на сході України та отримав банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, яку ОСОБА_8 відібрав у потерпілого з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів.
З урахуванням вищевикладених обставин ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України вербування та переміщення людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману та уразливого стану, за попередньою змовою групою осіб.
Окрім цього, невстановлена в ході досудового слідства особа за попередньою змовою із ОСОБА_8 відповідно до заздалегідь розробленого та узгодженого плану у вересні 2020 року (точні дату та час в ході слідства не встановлено), виконуючи роль вербувальника, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , зустрілася із раніше не знайомою їй потерпілою ОСОБА_10 , в ході бесіди з якою невстановленій досудовим слідством особі стало відомо, що остання знаходиться в скрутному матеріальному становищі, має на утриманні неповнолітніх дітей та шукає заробіток, тобто перебуває в уразливому стані та за збігом тяжких життєвих обставин не може повною мірою усвідомлювати свої дії, реалізуючи свій умисел, невстановлена в ході досудового слідства особа запропонувала потерпілій ОСОБА_10 отримати грошові кошти в сумі 250 євро за поїздку до Республіки Франція, вказавши на вигідні умови пропозиції, однак не розкриваючи дійсних намірів такої поїздки та не зазначаючи, які саме дії необхідно буде здійснити останній за вказану грошову винагороду, таким чином створивши у потерпілої хибне уявлення про отримання високих заробітків за вчинення нескладних правомірних дій, скориставшись при цьому її скрутним матеріальним становищем, та домоглася її добровільної згоди на переміщення до Республіки Франція.
В подальшому, невстановлена досудовим слідством особа, реалізуючи спільний із ОСОБА_8 умисел, здійснила дії направлені на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_10 , при цьому заплативши кошти за прискорену процедуру оформлення вказаного документа чим встановила психологічний контроль над останньою.
В подальшому, вкінці жовтня 2020 року (точний час та дата в ході досудового слідства не встановлена), невстановлена в ході досудового слідства особа, повідомила потерпілу про необхідність прибуття на зупинку громадського транспорту на автодорозі сполучення м. Подільськ м. Балта, зазначивши, що там її зустріне ОСОБА_8 та невстановлена в ході слідства особа на ім`я ОСОБА_11 .
Наступного дня потерпіла, перебуваючи в уразливому стані та знаходячись під психологічним контролем невстановленої в ході слідства особи, виконуючи вимоги останньої, прибула за визначеною адресою, звідки ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного плану, виконуючи роль, яка полягала в організації переміщення потерпілої до м. Мелен Ресубліки Франція, встановив над потерпілою контроль у вигляді психологічного примусу, обумовленого безпорадністю стану останньої, та 30.10.2020 року разом із потерпілою вирушив потягом до Республіки Франція.
В подальшому ОСОБА_8 , використовуючи підневільний стан потерпілої, який проявився в неможливості самостійно покинути межі Республіки Франція, у зв`язку із незнанням іноземних мов та відсутністю коштів для покриття витрат на поїздку до України, доставив ту до м. Мелен, з метою організації звернення до компетентних держаних органів для отримання нею статусу біженця під вигаданою легендою, задля подальшого отримання потерпілою банківського рахунку та картки, призначених для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів, що відповідно до законодавства Республіки Франції є кримінальним правопорушенням, яке кваліфікується як шахрайство, що передбачено статтями 313-2, 313-2 абзац 7, 313-1, 132-71 Кримінального кодексу Республіки Франція.
Далі, під контролем та керівництвом ОСОБА_8 в період часу з 30.10.2020 року по 18.11.2020 року (точної дати в ході слідства не встановлено), ОСОБА_10 , перебуваючи в м. Мелен Республіки Франція, знаходячись в уразливому стані, вимушено звернулася до компетентних держаних органів із заявою про отримання нею статусу біженця під вигаданою ОСОБА_8 легендою, яку вона запам`ятала заздалегідь та отримала банківську картку, призначену для нарахування та отримання грошових виплат, що призначаються для осіб, які звернулися за отриманням статусу біженця на період проведення перевірки такого звернення, яку ОСОБА_8 відібрав у потерпілої з метою подальшого привласнення вказаних грошових коштів.
З урахуванням вищевикладених обставин ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України переміщення людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням обману та уразливого стану, за попередньою змовою групою осіб.
За результатами досудового розслідування 12.04.2021 року складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, відносно ОСОБА_8 .
19.04.2021 року ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2021 року затриманий в порядку ст.191 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Водночас, 19.05.2021 року слідчим за погодженням із прокурором складено письмове повідомлення про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри, яке вручене в той же день.
28.05.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого, змінено підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту на тримання під вартою строком 16 (шістнадцять) днів, до 13.06.2021 року, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 681 000 (шістсот вісімдесят одну тисячу) грн.
07.06.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 681 000 (шістсот вісімдесят одну тисячу) грн.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 07.08.2021 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 681 000 (шістсот вісімдесят одну тисячу) грн.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи обґрунтованість підозри, посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її частково скасувати в частині запобіжного заходу або розміру застави та постановити нову, якою змінити запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт, або частково змінити розмір застави з 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з метою надання підозрюваному працювати та забезпечувати свою родину.

Захисник, вказує, що обраний відносно підозрюваного запобіжний захід є занадто суворим з огляду на обставини справи, особу підозрюваного та відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому, захисник зазначає, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні чотирьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, має місце мешкання, раніше не судимий, позитивно характеризується, не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілих, свідків чи інших підозрюваних у кримінальному провадженні або перешкоджати досудовому слідству в інший спосіб.

Захисник посилається на те, що підозрюваний своєчасно з`являється до слідчого та суду на виклики, посилання в клопотанні на рапорт співробітника міграційної поліції ГУНП в Одеській області щодо неможливості встановлення місцезнаходження ОСОБА_8 не відповідає дійсності, оскільки підозрюваний не переховувався та на момент затримання перебував за місцем мешкання. А поява нового потерпілого, про якого було відомо і раніше, не може бути підставою для зміни запобіжного заходу підозрюваному на тримання під вартою. З урахуванням наведеного захисник вважає, що до підозрюваного можливо та доцільно обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт або зменшити суму непомірної для підозрюваного суми застави.

Одночасно, в апеляційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що резолютивну частину та повний текст ухвали слідчого судді їм вручене не було. Однак, порушення захисником питання про поновлення строку на апеляційне оскарження є зайвим, оскільки захисником фактично дотримано строк звернення з апеляційною скаргою, а тому строк на апеляційне оскарження поновлення не потребує.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вирішуючи питання щодо клопотання про продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд, погоджуючись з доводами прокурора щодо обґрунтованості підозри, та враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку щодо обґрунтованості підозри. Крім того, сторона захисту не оспорює наявність обґрунтованої підозри.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що рішення слідчого судді про продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, є невмотивованим та необґрунтованим, з огляду на таке.
Мотивуючи своє рішення слідчий суддя послався на те, що раніше встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК, продовжують існувати, а саме ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, чи вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень, а в рамках кримінального провадження необхідно провести ще ряд процесуальних дій.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою підозрюваного, слідчий суддя не в повному обсязі врахував положення ст.ст.177, 183, 197, 199 КПК, та прийняв необґрунтоване рішення.

Порядок розгляду питання про продовження строку тримання особи під вартою передбачений ст. 199 КПК, а питання, які суд повинен вирішити при розгляді клопотання щодо продовження строку тримання особи під вартою визначені змістом Глави 18 Кримінального процесуального Кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню, здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні чи вчинити інше правопорушення.

При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.199 КПК повинні враховуватися дані, що заявлені ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 199 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Відповідно до ст. 199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причинили тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.
У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

У справі «Гавула проти України» (2013р.) ЄСПЛ висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

Положення ст.199 КПК та наведена практика Європейського суду з прав людини не були враховані районним судом.

Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши сторони кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення про продовження застосування до підозрюваного тримання під вартою із альтернативним запобіжним заходом у виді застави слідчим суддею належним чином не обґрунтоване.
Апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею залишено поза увагою наступні обставини справи: підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має посвідку на постійне проживання в Україні, одружений з ОСОБА_12 , має четверо дітей, двоє з яких ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є неповнолітніми, підозрюваний позитивно характеризується Головою правління ГО «Одеський обласний ромський конгрес».
Вказані обставини дають апеляційному суду підстави вважати, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, а тому ризики здійснення впливу на свідків у кримінальному провадженні, чи вчинення іншого кримінального правопорушення є мінімізованими.
Крім того, доводи прокурора про існування ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає декларативними, оскільки згідно матеріалів судової справи, до підозрюваного раніше вже було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, доказів про порушення підозрюваним його умов прокурором не доведено, у зв`язку з чим не можна вважати, що останній вчиняв спроби переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; підозрюваний самостійно, без вжиття до нього будь-яких заходів примусу, після застосування до нього домашнього арешту, з`являвся до слідчого та суду.
Твердження прокурора про те, що підозрюваний не перебував за місцем мешкання є необґрунтованими та належним чином не підтвердженими.
Так, долучені до клопотання слідчим копії рапортів щодо нібито відсутності ОСОБА_8 за місцем проживання, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки рапорти працівників поліції складено не у відповідності до норм законодавства, а інформація викладена у рапортах, не підтверджується доказами.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що рапорти працівників поліції не є процесуальними документами, які можна розцінювати як докази, а протоколів опитування свідків, які проживають по сусідству за місцем мешкання ОСОБА_8 , чи членів його родини, які б свідчили про те, що підозрюваний дійсно був відсутній за місцем мешкання до клопотання слідчого не долучено.
Наведені обставини свідчать про необґрунтованість доводів слідчого та прокурора про існування в такому ступені ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, що може слугувати підставою для продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки незважаючи на неможливість в повному обсязі виключати цей ризик, він, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, є мінімальним та запобігти цьому ризику можливо шляхом обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.
Щодо доводів слідчого та прокурора про існування ризику впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, то вони також є непереконливими та декларативними, з огляду на таке.
Відомості про вчинення кримінального правопорушення в даному провадженні внесені до ЄРДР 13.10.2020 року, а повідомлення про підозру складено 12.04.2021 року та нове повідомлення про підозру - 19.05.2021 року.
Прокурором не надано апеляційному суду доказів, що за вказаний період досудового розслідування підозрюваний, або пов`язані з ним особи, вчиняли будь-які дії, направлені на вплив на потерпілих та свідків. За повідомленням прокурора не встановлено таких фактів і в період часу з дня ухвалення оскарженої ухвали слідчого судді до дня перегляду оскарженої ухвали в суді апеляційної інстанції.
Крім того, що стосується ризику впливу на потерпілих, то його існування фактично спростовано, оскільки з клопотання слідчого вбачається, що анкетні дані потерпілих засекречені відповідно до постанови про застосування заходів безпеки, щодо осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Ризик щодо можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення також є мінімальним, оскільки ОСОБА_8 є раніше не судимим, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
За наведених обставин апеляційний суд констатує, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце мешкання, родину, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню, є настільки мінімізованим, що не дає підстав для продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу, який в даному випадку є занадто суворим та може потягти за собою невідворотні та шкідливі наслідки для близьких йому осіб.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає та прокурором не доведено.
Оскільки матеріали кримінального провадження містять докази щодо обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.2 ст.149 КК України, стадія досудового розслідування у даному кримінальному провадженні триває, оскільки ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 09.06.2021 року, строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до 13.09.2021 року, та органу досудового розслідування необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, апеляційний суд, вважає необхідним обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину з її правом на працю, яке є одним з пріоритетних соціальних прав, закріплених у ст.41 Конституції України.

Запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, на думку апеляційного суду, буде цілком співмірним інкримінованому підозрюваному злочину та його особі, зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а також забезпечить останньому реалізацію права на працю, що також буде сприяти можливості забезпечувати свою родину.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0001193 від 13.10.2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 , погодженого прокурором Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_16 у кримінальному провадженні №0001193 від 13.10.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001193 від 13.10.2020 року запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло, де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Подільського ВП ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у виді домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 27.07.2021 року та закінчується 07.08.2021 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор», слідчому, прокурору до відома, та начальнику Подільського ВП ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4