Категорія: ч.1 ст.126 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадженн, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001027 від 12.09.2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гаразджа Луцького району Волинської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.01.2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.186 КК України до 120 годин громадських робіт, 05.05.2020 року звільнений по відбуттю покарання,
- визнанно винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009 року) та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 12.09.2019 року, близько 19:00 години, перебуваючи на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, протиправно, умисно завдав один удар долонею лівої руки по обличчю потерпілого, чим завдав останньому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень (а.с.52).
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій засудженого, апеляційна скарга подається у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом Закону України Про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості (ст.ст.412-414 КПК України). Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2020 року у виді 120 годин громадських робіт, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 200 годин громадських робіт. У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати повністю відбуте покарання, призначене попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2020 року. У решті вирок залишити без змін (а.с. 55-58).
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав; думку обвинуваченого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.126 КК України та доведеність його вини у вчиненні цього злочину є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не перевіряє.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на думку суду апеляційної інстанції, є підставними.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, постійного джерела доходу не має, перебуває на обліку у лікаря нарколога, у зв`язку з психічними розладами внаслідок вживання алкоголю, збитки потерпілому не відшкодував, останній наполягав на суворому покаранні.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу не відповідає тяжкості вчиненого і особі винного.
При цьому при ухваленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції встановив, що злочин передбачений ч.1 ст.126 КК України обвинуваченим вчинений до ухвалення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2020 року, однак даної обставини не врахував, та при призначенні йому покарання всупереч вимогам закону, не застосував положення ч.4 ст.70 КК України.
З огляду на вказані обставини, апеляційний суд доходить висновку про скасування вироку в частині призначеного покарання на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України.
Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вину визнав повністю, має постійне місце проживання за яким характеризується із посередньої сторони, не працює, збитки потерпілому не відшкодовано, зобов`язався в подальшому дотримуватись бездоганної поведінки.
Враховується апеляційним судом і позиція потерпілого, який наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому.
Так, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд відносить активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає.
При таких обставинах колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням вищевказаного ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.126 КК України у виді громадських робіт.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Крім того, призначене покарання, на думку суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.
Крім того згідно правил, встановлених ч.4 ст.70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.
Приймаючи до уваги, що злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнається винним, вчинений ним до ухвалення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2020 року, а тому апеляційний суд в даному випадку застосовує положення ч.4 ст.70 КК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 жовтня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України в частині призначеного покарання скасувати .
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.126 КК України (в редакції Закону від 04.06.2009 року) у виді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2020 року у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати повністю відбуте покарання, призначене попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2020 року.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді