Провадження №: 1-кп/755/200/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"11" травня 2021 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та клопотання захисників про зміну запобіжного заходу обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000215 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта вища, військовозобов`язаного, розлученого, маючого малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Берислав Херсонської області, громадянина України, освіта середня, працюючого директором ТОВ «Левіафан», не військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
07.10.2014 року вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва за ч.4, 5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч.1 ст.14, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі, за ч.4, 5 ст.27, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно до 12 років позбавлення волі,
за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
представників потерпілих адвокатів ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
захисників адвокатів ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
І. Суть питання, що вирішується.
В провадженні суду на стадії судового розгляду (дослідження доказів відповідно до визначеного судом обсягу та встановленого порядку) перебуває дане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000215 від 12.07.2019 року, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України (справа №757/31502/20, провадження №1-кп/755/200/21).

Ухвалою суду від 17.03.2021 року в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено, а клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою задоволено і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 15 травня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.
1.Клопотання прокурора.
В судовому засіданні 11.05.2021 року під час обговорення судом питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою (оскільки судове провадження не було завершене до його спливу) прокурор ОСОБА_5 подав суду письмові клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою без визначення розміру застави з додатками (окремо щодо кожного).
На думку прокурора, вік обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , стан їх здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють їм ефективно переховуватися від суду за межами України, що унеможливить розгляд судом кримінального провадження.
При цьому будь-яких даних про неможливість перебування обох обвинувачених під вартою за станом здоров`я як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду отримано не було.
Більш того, надані в даному засіданні стороною захисту документи підтверджують надання обвинуваченим в умовах слідчого ізолятору необхідної медичної допомоги та проведення необхідних медичних обстежень поза його межами.
1.1. Клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .
В даному клопотанні прокурор зазначає, що метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, на думку прокурора, підставою для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, на думку прокурора, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, отриманими за результатами проведення процесуальних, слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, а причетність обвинуваченого до вчинення злочину є вірогідною і достатньою для застосування щодо нього обмежувальних заходів, що відповідає практиці та позиції ЄСПЛ, згідно якої факти, які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Прокурор також вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час продовжують мати місце, а також виникли і нові обставини, що підтверджують наявність ризиків, про які він зазначав раніше.
Зокрема, допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили суду отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за надання викривальних показів щодо останніх. Цими свідками повідомлено і раніше невідомі обставини незаконного впливу на них з боку обвинувачених.
Отже, на думку прокурора, з боку обвинуваченого ОСОБА_3 наявні ризики незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, що мало місце під час досудового розслідування, коли відбувалися погрози свідкам ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 після надання ними показань проти ОСОБА_3 , про що вони підтвердили і під час допиту в судовому засіданні.
Прокурор вважає, що продовжує існувати і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки під час досудового розслідування обвинувачений вчиняв залякування та погрози свідкам, які давали викривальні покази щодо нього, що свідчить також і про наявність ризику незаконного впливу на свідків.
Про існування ризику переховування від суду, на думку прокурора, свідчить і те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування не з`являвся до суду, внаслідок чого до нього було застосовано примусовий привід. Вказане, крім іншого, стало підставою для зміни слідчим суддею запобіжного заходу обвинуваченому із застави на тримання під вартою. Дана ухвала була переглянута судом апеляційної інстанції та залишена без змін.

1.2. Клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
У клопотанні прокурором зазначено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України, що підтверджено зібраними у кримінальному провадженні матеріалами досудового розслідування, які отримані в результаті проведення процесуальних, слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій. Отримані відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України, і прямо вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначеного злочину.
На думку прокурора досліджені у судовому засіданні письмові матеріали та показання вже допитаних судом чотирьох свідків вказують на обґрунтованість обвинувачення обох обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, законність повідомлення вказаним особам про підозру, відповідність вказаних повідомлень про підозру вимогам КПК України, наявність та реальність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Прокурор вважає, що показання, надані суду свідками, та досліджені судом матеріали, повністю узгоджуються між собою, доповнюють та підтверджують один одного, що свідчить про їх достовірність і правдивість.
Доводячи існування передбачених законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурор зауважує про те, що останній з 19.08.2018 року, дізнавшись про затримання виконавців та організатора злочину відносно ОСОБА_16 , переховувався від органу досудового розслідування за межами України до моменту його фізичного затримання правоохоронними органами республіки Болгарія, де він проживав за підробленими документами і зі зміненою зовнішністю, що тривалий час унеможливлювало його ідентифікацію правоохоронними органами республіки Болгарія, ідентифікація його особи відбулася лише за відбитками пальців.
Під час проведення досудового розслідування 07.05.2019 року ОСОБА_4 було оголошено в розшук, 20.05.2019 року Шевченківським судом м.Києва йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В подальшому, 24.01.2020 року його затримано на території Республіки Болгарії та арештовано судом у м.Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора, яке залишено без змін Апеляційним судом м.Бургас. Після цього ОСОБА_4 було фактично видано Україні.
Прокурор вважає, що з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, є необхідність у застосуванні до нього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, з метою уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, переховування від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконного впливу на свідків або інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
При вирішенні клопотання прокурор просить врахувати і те, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку.
Будь-який інший запобіжних захід, як зазначає у клопотанні прокурор, не гарантуватиме тієї обставини, що ОСОБА_4 , будучи на свободі, знову не перетне державний кордон України та не почне переховуватися від суду, оскільки зазначені вище ризики вже мали реальне вираження під час досудового розслідування.
Приймаючи до уваги викладене, характер інкримінованого злочину та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, переховування за межами України понад 18 місяців, а також наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інші дії, що містять ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, з метою запобігання вказаним ризикам, на думку прокурора об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченим протиправних діянь, прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому просить суд з метою забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків та забезпечення розгляду кримінального провадження продовжити строк тримання їх під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.
2. Клопотання сторони захисту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_9 подав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на заставу в розмірі 1152600 гривень, зарахувавши при цьому внесену заставодавцем ОСОБА_9 заставу у вказаному розмірі.

На думку захисника, зазначені раніше в ухвалі суду про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики на даний час відпали, тому є підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу.

Зокрема, під час розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 не відмовлявся від явки до суду, а настали обставини, передбачені п.5 ч.1 ст138 КПК України, оскільки обвинувачений був госпіталізований до медичного закладу, лікарі якого повідомили про неможливість його переміщення через загрозу здоров`ю.

За результатами ознайомлення сторони захисту з матеріалами розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, копії якого захисник додав до клопотання, вбачається, що ОСОБА_3 не викликався у встановленому законом порядку в судове засідання, оскільки взагалі відсутня повістка чи будь-який інший доказ його виклику, тому, на думку захисника, підстав для застосування примусового приводу у слідчого судді не було. За таких обставин попередні доводи прокурора про переховування ОСОБА_3 спростовуються.

Окремо захисник зазначає, що п.1 ч.1 ст.177 КПК України визначає ризиком саме «переховування від слідства та суду», а не ризик «неявки до суду». Із зазначених вище матеріалів провадження вбачається, що прокурор кожного моменту часу достеменно знав про те, де саме перебуває ОСОБА_3 , тобто жодного «переховування» не було і не могло бути. За таких обставин, на думку захисту, усі попередні доводи прокурора про переховування спростовуються.

Щодо ризику впливу на свідків з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , захисник зазначає, що відсутність врученого обвинуваченому повідомлення про підозру у вчиненні відповідних злочинів (тиск на свідків, готування до їх вбивства, тощо), незважаючи на внесення до ЄРДР відомостей за вказаними фактами, доводить, що насправді ОСОБА_3 не впливав на свідків.

Зазначене, на думку захисника, підтвердив і допитаний судом свідок ОСОБА_17 , який під час досудового розслідування певний час був старшим слідчим у даному кримінальному провадженні.

Просить захисник врахувати суд і той факт, що ухвалами Київського апеляційного суду було скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м.Києва про затримання з метою приводу в частині виправлення описки, що, на думку захисника, свідчить про незаконність затримання ОСОБА_3 16.06.2020 о 21.00 годині.

На думку захисника, судовий розгляд відносно ОСОБА_3 розглядається нерозумно довго, встановлені судом ризики поступово зменшуються, строк тримання обвинуваченого під вартою достатньо тривалий, належні і допустимі докази на підтвердження причетності обвинуваченого до вчиненого злочину, будь-які підтверджені ризики, передбачені ст.177 КПК України, та докази про продовження їх існування відсутні.

Кваліфікація злочину викликає значні сумніви із урахуванням настання смерті ОСОБА_16 від тромбозу, а тому можливою кваліфікацією є ч.1 ст.121 КК України, покарання за якою передбачено від 5 до 8 років позбавлення волі.
Однак захисник вважає, що сукупність наданих доказів свідчить про те, що ОСОБА_3 взагалі не загрожує жодного покарання, оскільки немає доказів його причетності до вказаного злочину.
Окремо щодо строку досудового розслідування захисник зазначає, що на його думку, зазначений строк сплинув 26.01.2020 року та провадження підлягало закриттю. Усі докази, отримані після 26.01.2020 року, є недопустимими, а переданий до суду обвинувальний акт є недійсним.

Враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , міцність його соціальних зв`язків, бездоганну репутацію, відсутність судимостей, майновий стан та інші передбачені законом підстави і обставини, захисник вважає, що достатнім для забезпечення дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 своїх процесуальних обов`язків запобіжним заходом є застава.

При цьому просить також врахувати, що сторона обвинувачення, яка стверджує про підготовку ОСОБА_3 замаху на вбивство свідків, не пред`являє йому відповідну підозру.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_11 також звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому в порядку ст.201 КПК України на заставу.
В клопотанні захисник зазначає, що з моменту звільнення 16.02.2019 року обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, він сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, займаючи пост голови Херсонської обласної ради, ніяким чином не ухилявся від слідства та продовжував активно сприяти розкриттю інкримінованого злочину.
На думку захисника, підозра є необґрунтованою та ґрунтується на припущеннях, ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків не підтверджені.
Захисник просить суд під час оцінки ризиків врахувати і значний розмір строку, проведеного обвинуваченим в умовах тримання під вартою, а також його стан здоров`я.
Із урахуванням викладеного, захисник вважає, що на даному етапі кримінального провадження ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні, а належну процесуальну поведінку обвинуваченого можна забезпечити застосуванням до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема заставою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, враховуючи, в тому числі тяжкий стан здоров`я обвинуваченого та наявні у нього хронічні захворювання.
На думку захисника, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обраний та неодноразово продовжений судом відносно ОСОБА_4 , фактично позбавляє його свободи та виключає можливість належного медичного обстеження. Будь-які ризики у даній справі відсутні, а наведені доводи прокурора про їх наявність не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.
Захисник вважає, що органом досудового розслідування штучно створювалися передумови для оголошення ОСОБА_4 в розшук з метою подальшого обрання для нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості чинити тиск на нього. Подальше тривале перебування обвинуваченого у незаконному «ІТТ СБУ» та неодноразові візити до нього представників Офісу Генерального прокурора без присутності захисників, лише підтверджують тезу сторони захисту.
На думку захисника, посилання на недоведені ризики є бюрократичним підходом до такої вкрай важливої теми, як свобода особистості, а також є грубим порушенням прав і свобод людини.
Враховуючи сталу практику ЄСПЛ, захисник вважає, що забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 при обранні стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу достатнє шляхом заборони спілкування з визначеним колом осіб, що в свою чергу є достатнім для виключення ризику впливу на свідків, вилучення в нього паспорту для виїзду за кордон та зобов`язання носити електронний засіб контролю, що є достатнім для виключення ризику втечі та переховування від суду, застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що, в свою чергу, є достатнім для виключення ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
3. Позиція сторін щодо заявлених клопотань та показання допитаного судом свідка.
В судовому засіданні прокурори підтримали клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, просили суд їх задовольнити. Проти задоволення клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Представники потерпілих адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримали, просили суд продовжити тримання обвинувачених під вартою, оскільки, на їх думку, лише такий запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та убезпечити від наявних ризиків, а в клопотаннях сторони захисту просили відмовити.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_3 адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заперечували проти задоволення клопотання прокурора і продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили суд змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на заставу, звільнивши його з-під варти в залі суду, та відповідно відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_3 думку та клопотання своїх захисників підтримав, просив суд їх задовольнити, а в задоволенні, на його думку безпідставного, клопотання прокурора відмовити.

Щодо клопотання сторони захисту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обвинувачений ОСОБА_3 і його захисники підтримали їх та просили задовольнити, а в задоволенні відповідного клопотання прокурора відмовити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на чисельні, на його думку, процесуальні недоліки клопотання, його необґрунтованість та безпідставність. Просив суд змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. із застосуванням електронних засобів контролю.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника, просив суд його задовольнити та змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, а в клопотанні прокурора відмовити.

Щодо клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу останньому, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник просили суд їх задовольнити, відмовивши у задоволенні відповідного клопотання прокурора.

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_17 , який працює на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління СБУ та показав суду, що до грудня 2019 року він був старшим слідчим групи слідчих у даному кримінальному провадженні, після чого матеріали були витребувані до Офісу Генерального прокурора та група слідчих змінена. Він точно не пам`ятає усіх подробиць, однак під час досудового розслідування свідок ОСОБА_14 висловлював усні побоювання, що йому та його близьким загрожує небезпека у зв`язку з наданням ним показань по справі, однак письмових звернень від нього та його захисника до слідчих та СУ СБУ ніколи не надходило.
ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.
ІV. Висновки та мотиви суду.
Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надані сторонами клопотання з додатками, допитавши свідка, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи, на думку суду, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, виходячи з наступного.
З матеріалів кримінального провадження №0000215, клопотань прокурора та доданих до них матеріалів вбачається, що ухвалою суду від 17.03.2021 року в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено, а клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою задоволено і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 15 травня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
Згідно з положеннями ч.2 ст.177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Вирішуючи питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, крім іншого, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілої, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий.
Обрання обом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було пов`язано з невиконанням ними процесуальних обов`язків в ході досудового розслідування.
Зокрема, з матеріалів клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження у зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених на нього обов`язків та виникнення нових ризиків (незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і вчинення іншого кримінального правопорушення) ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 19.06.2020 року йому було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою. Зазначена ухвала залишена без змін відповідною ухвалою суду апеляційної інстанції та набула законної сили.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні був оголошений у міжнародний розшук, затриманий на території Республіки Болгарія і арештований судом у м.Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора, після чого виданий Україні.
На думку суду, зазначене свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та перешкоджання обох обвинувачених кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, матеріалами клопотання підтверджено також наявність ризику впливу обвинувачених на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, що, в тому числі, стало підставою для обрання, зміни та продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду.
Зокрема, на даний час судом безпосередньо допитано чотирьох свідків сторони обвинувачення і, під час допиту в суді, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили суду отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних, за надання викривальних показів щодо обох обвинувачених, що, на переконання суду, свідчить про те, що ризик впливу на свідків не зменшився та продовжує існувати.
При цьому зазначені вище показання допитаного в даному судовому засіданні свідка ОСОБА_17 не спростовують надані раніше суду показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .
При вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує також, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, ризик повторення чи продовження ними протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створюють обвинувачені.
Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинувачених винуватими чи невинуватими у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , дають підстави для висновку, що з боку обвинувачених наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність характеризуючих даних про особу обвинувачених, їх, на думку захисту, бездоганну процесуальну поведінку, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.
Суд враховує, що дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.
При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Також при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою суд враховує, що право обвинувачених на доступ до апеляційного суду та апеляційне оскарження кожного судового рішення, у тому числі якими було продовжено строк тримання під вартою, було захищено основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та додатковим протоколом №7 до Конвенції, тому твердження захисту про зворотнє вважає необґрунтованими.
Суд також враховує при вирішенні даного питання, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 хвороби унеможливлюють перебування їх під вартою, суду не надані і відповідні обмеження до обвинувачених застосовуються в передбаченому законом порядку згідно встановленої судової процесуальної процедури.
Окремо суд зазначає, що протягом судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 скаржився на погане самопочуття, а його захисник неодноразово заявляв клопотання щодо забезпечення належного медичного обстеження та лікування обвинуваченого, вжиття заходів по захисту прав людини.

З урахуванням клопотань і пояснень судом неодноразово вживалися відповідні заходи, передбачені чинним національним та міжнародним законодавством України, спрямовані на з`ясування стану здоров`я обвинуваченого та забезпечення його належного медичного обстеження та лікування, про що постановлялися відповідні ухвали суду та направлялися запити, згідно відповідей на які стан здоров`я ОСОБА_4 на даний час розцінюється як задовільний та відповідає перебігу наявних хронічних захворювань; медичною допомогою забезпечений в межах можливості Київської міської медичної частини; за станом може приймати участь у судовому засіданні.

Крім того, під час доставки для участі у судових засіданнях та перебування обвинуваченого ОСОБА_4 в приміщенні суду після отримання кожної скарги на погане самопочуття йому неодноразово викликалася бригада швидкої медичної допомоги, лікарі якої після обстеження надавали пояснення у судовому засіданні, згідно яких стан здоров`я обвинуваченого задовільний, відповідає наявності хронічних захворювань, і він може приймати участь у судовому засіданні. Після цього судові засідання, у тому числі за згодою обвинуваченого, були продовжені.

Таким чином, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 під час розгляду даного кримінального провадження не залишається поза увагою суду та кожного разу враховується при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, більш того, в межах наданих законом повноважень судом неодноразово вживалися відповідні заходи, передбачені чинним національним та міжнародним законодавством України, спрямовані на з`ясування стану здоров`я обвинуваченого та забезпечення його належного медичного обстеження та лікування, про що постановлялися відповідні ухвали суду.

Із урахуванням викладеного та отриманої на запити суду інформації, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких належним чином підтверджених даних про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , ненадання йому необхідної медичної допомоги в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» та не дослідження наслідків коронавірусного захворювання, неналежне виконання ухвали суду від 24.12.2020 року, і, як наслідок, зазначених захисником відповідних підстав для відмови в клопотанні прокурора і зміни запобіжного заходу.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до Положення про Державну установу «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.08.2020 №2724/5, серед іншого, здійснення відповідно до законодавства та в межах компетенції заходів щодо організації медичного забезпечення та контролю за станом здоров`я узятих під варту осіб є основним завданням ЦОЗ ДКВС України, у структурі якого діють відокремлені структурні підрозділи філії, до складу яких входять медичні частини, лікарняні заклади та фельдшерські пункти.

Організація надання екстреної, первинної, вторинної (спеціалізованої) та паліативної медичної допомоги узятим під варту особам, вивчення, оцінка і прогнозування показників їх стану здоров`я, взаємодія в межах компетенції з іншими закладами охорони здоров`я, а також органами і установами ДКВС України є, серед іншого, функціями ЦОЗ ДКВС України.

ЦОЗ ДКВС України належить до сфери управління Міністерства юстиції України, його діяльність спрямовується і координується заступником Міністра юстиції України відповідно до розподілу обов`язків, і розгляд справ у спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Міністерства юстиції України, його посадових осіб, не належить до юрисдикції даного складу суду.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , суд зазначає, що будь-які докази, які б свідчили про те, що наявні у нього хвороби унеможливлюють перебування під вартою, суду не надані.
Крім того, надані в даному судовому засіданні захисником адвокатом ОСОБА_11 документи щодо медичного обстеження у березні 2021 року обвинуваченого ОСОБА_3 у приватному медичному закладі підтверджують надання обвинуваченому в умовах слідчого ізолятору необхідної медичної допомоги та проведення необхідних медичних обстежень поза його межами відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 року №239/5/104.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть забезпечити уникнення дійсних і наявних ризиків та виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покладених на них процесуальних обов`язків, а тому клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу задоволенню не підлягають.
Щодо визначення розміру застави суд зазначає наступне.
Згідно практики Європейського суду з прав людини відмова у звільненні з-під варти під заставу може бути обґрунтованою і особа має утримуватися під вартою без визначення розміру застави, якщо його звільнення потягне реальну небезпеку спричинення шкоди у зв`язку з виникненням однієї з підстав для тримання під вартою; якщо введення умов звільнення під заставу чи інших розумних профілактичних заходів не може усунути цю небезпеку чи знизити її до рівня, при якому тримання особи під вартою стане безпідставним.
При постановленні даної ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ з цього питання, зазначені вище підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, що спричинив смерть потерпілої, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на думку суду, не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти наявним і дійсним ризикам.
Таким чином, враховуючи в сукупності зазначені вище ризики, які на думку суду є наявними і достатніми для продовження тримання обвинувачених під вартою, обставини, зазначені у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовити, а клопотання прокурора задовольнити та продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, без визначення розміру застави.
Щодо розумності строку тримання обвинувачених під вартою та строків розгляду даного кримінального провадження, суд зазначає наступне.
Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи.
Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70).
Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченого під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100).
Суд звертає увагу на те, що незавершення до цього часу судового провадження у справі викликано її складністю, кількістю обвинувачених, великим обсягом доказів, які підлягають дослідженню (наразі судова справа налічує більше 80 томів), кількістю та поведінкою учасників судового провадження, обставинами справи тощо.
Суд вкотре наголошує, що вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачені у якій тримаються під вартою.

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Керуючись ст.ст.177-178, 181, 183, 331, 369, 372КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 09 липня 2021 року включно без визначення розміру застави.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 09 липня 2021 року включно без визначення розміру застави.
Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, якому направити її копію.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.
Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 15-30 годині 14 травня 2021 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії судового рішення.
Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1