Справа № 201/4919/20
Провадження № 1-кп/201/705/2021
ВИРОК
Іменем України
23 червня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000156 від 14.02.2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орджонікідзе, Криворізького району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, малолітніх і неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23.03.2011 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу по ч. 3 ст. 185, ст. 71 до трьох років шести місяців позбавлення волі. Звільнився 24.09.2013 року умовно-достроково на 9 місяців 10 днів,

-15.05.2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
ОСОБА_3 , будучи особою, яка має незняту та непогашену у встановленому порядку судимість вчинив знову повторний умисний корисливий злочин. Так, 13.02.2021 року близько 12.45 годин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Севастопольська, 17 біля території ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» побачив металеву хвіртку, яка є частиною паркану, що огороджує вищевказаний заклад та належить вищевказаному Державному закладу та яку він визначив як об`єкт свого злочинного посягання. Далі, ОСОБА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, таємно, шляхом вільного доступу зняв з металевих петель вищезазначену металеву хвіртку, загальна вартість якої становить 304 гривні 47 копійок та в подальшому з викраденим майном зник з місця скоєння кримінального правопорушення.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, органом досудового слідства кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

2.Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд її суворо не карати.

3.Позиція потерпілого
Представник потерпілого ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» надав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі.

4. Докази, які були досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.
Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують його особу.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, органом досудового слідства кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 4 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії нетяжкого злочину.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання - не встановлено.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стать та вік, стан здоров`я, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому, суд враховує той факт, що обвинуваченого вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року засуджено за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Втім, перебуваючи на іспитовому строку, 13.02.2021 року обвинувачений знову вчинив злочин в період невідбутого покарання.
Тому суд на підставі ст. 71 КК України, вважає необхідним до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене обвинуваченому за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року.
На думку суду, вчинення обвинуваченим злочину в період невідбутого покарання свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, схильність до злочинної діяльності і вперте небажання ставати на шлях виправлення.
Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні потерпілим до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
В судових дебатах прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Судом встановлено, що обвинувачений у підготовчісудові засідання, які призначено на 25.05.2021 року на 17-00 годину, на 27.05.2021 року на 11-30 годину, на 02.06.2021 року на 15-00 годину, на 17.06.2021 року на 12-00 годину без поважних причин не з`являвся, 17.06.2021 року судом застосовано до обвинуваченого привід на 11-00 годину 23.06.2021 року, який був виконаний співробітниками поліції.

Поважних причин неприбуття обвинуваченого до суду відповідно до ст. 138 КПК України судом не встановлено.

Тобто обвинувачений без поважних причин не виконав покладений на нього в силу ст. 42 КПК України обов`язок прибувати до суду.

Враховуючи, що покарання обирається у вигляді позбавлення волі, суд вбачає наявність

суттєвого ризику ухилення обвинуваченого від відбування покарання, пов`язаний із призначенням йому реальної міри покарання.

Відтак, єдиним дієвим заходом, який може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, є тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

З обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 150,00 грн.
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року, остаточно призначивши до відбування покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, затримавши його негайно.

Строк дії даного запобіжного заходу необхідно рахувати з моменту фактичного затримання до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов не заявлений.

Речовий доказ металеву хвіртку сірого кольору розміром 180х110 см - залишити представнику потерпілого.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів судово-товарознавчої експертизи в розмірі 150 гривень 00 копійок.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1