Справа № 931/681/20
Номер провадження: 1-кп/156/57/21
ВИРОК
Іменем України
25 червня 2021 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Іваничі кримінальне провадження № 0000111 від 03.06.2020 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підбереззя, Горохівського району, Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, водія ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари», раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
в с т а н о в и в :
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 03.06.2020 близько 08 год., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Renault» моделі «Premium», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Затурці Локачинського району Волинської області, рухаючись автомобільною дорогою з твердим асфальтним покриттям Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне» на 53 км+500 м, зі сторони м. Володимир-Волинський в напрямку м. Луцьк, не вибрав безпечну швидкість руху, відволікся від керування транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, відповідно не зреагував на її зміну, внаслідок чого допустив зіткнення із припаркованим на лівому у напрямку руху узбіччі автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21043», реєстраційним номером НОМЕР_2 , в якому на момент зіткнення на сидінні водія знаходився водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку експерта Горохівського міжрайонного відділення Волинського обласного бюро судово- медичних експертиз №65 від 10.08.2020 року, водій транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21043», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: фрагментовані злами стінок гайморової пазухи зліва з підшкірною емфіземою обличчя; фрагментований злам кісток носа із зміщенням; злам виличної дуги зліва без зміщення відломків; злам латеральної стінки очниці із зміщенням та наявністю вільного повітря у ретробульбарному просторі, з інфільтрацією м`яких тканин протекції зламів; справа підвивих шийного відділу хребта на рівні 2-3 шийних хребців; злами ребер 2, 3, 5, 6, 8 із незначним зміщенням; злами лівої стегнової кістки - черезвертлюговий, багатоуламковий, із зміщенням фрагментів, та на межі верхньої і середньої третин діафізу із зміщенням дозаду та доверху; багатоуламковий злам надколінника, які по ступені тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитись смертю.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_4 п.п. 2.3.б), 2.9.б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;
п.2.9 б) Правил дорожнього руху України: керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу;
п. 12.1. Правил дорожнього руху України: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п. 12.3. Правил дорожнього руху України: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, у яких підтвердив обставини його вчинення, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому. Шкоду потерпілому відшкодував. Просив суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що шкода обвинуваченим йому відшкодована, а тому жодних матеріальних та моральних претензій на даний час до нього немає. Просив призначити обвинуваченому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення стверджується, зібраними в ході досудового розслідування доказами, фактичними обставинами кримінального правопорушення, які підтверджуються цими доказами і не оспорювались в судовому засіданні ні обвинуваченим, ні іншими учасниками судового процесу.
Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченого.
Виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно п.3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
У відповідності до ст. 12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України є неумисним тяжким злочином проти безпеки руху, внаслідок якого потерпілому було спричинено тяжке тілесне ушкодження.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують йому покарання, не встановлено.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено, та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду потерпілому, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, не перебуває на обліку у наркологічному та психіатричному диспансерах, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, думку потерпілого та його представника, які просили призначити мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами, а тому суд дійшов висновку, що достатнім обвинуваченому буде покарання у виді позбавлення волі в межах ч. 2 ст. 286 КК України але, з урахуванням його особи, ближче до мінімальної межі вказаної статті, та зі звільненням від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Враховуючи обставини справи, зважаючи на особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, той факт, що діяльність обвинуваченого, пов`язана з керуванням транспортним засобом і для нього та його сім`ї є єдиним джерелом доходу, суд вважає можливим не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що повністю узгоджується із позицією прокурора та потерпілого.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті, суд не вбачає.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.
Процесуальні витрати за проведення по справі експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.
Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 3 922,80 грн (три тисячі дев`ятсот двадцять дві гривні 80 коп.).
Речові докази: автомобіль марки «RENAULT» моделі «PREMIUM» реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки «KRONE» моделі «SDP 27» реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21043» реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути законним володільцям.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1