Справа № 583/1862/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2021 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі :
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника третьої особи, щодо
майна якої вирішується клопотання
про арешт, - Фермерського
господарства «ДІО» ОСОБА_4
третьої особи, щодо
майна якої вирішується клопотання
про арешт ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні в м. Охтирка клопотання заступника керівника Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000146 від 07.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
14.05.2021 року після усунення недоліків до суду надійшло клопотання заступника керівника Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000146 від 07.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, в якому прокурор просить накласти арешт на майно з метою збереження речового доказу, що має значення для кримінального провадження, шляхом обмеження права користуватись та розпоряджатись наступним майном: трактор «LOVOL FT1054АC» синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини є Фермерське господарство «ДІО», код 43147981, Сумська область м. Охтирка вул. Широка, 151 А; сівалку «Титан 4,2» зеленого кольору; автомобіль «ГАЗ-4301» сірого кольору державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію є ОСОБА_6 житель АДРЕСА_1 ; свідоцтво про реєстрацію трактора «LOVOL FT1054АC» серія НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію автомобіля ГАЗ-4301 серія НОМЕР_6 .
Клопотання мотивує тим, що в провадженні СД Охтирського РВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000146 від 07.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. У ході огляду місця події 07.05.2021 р. було вилучено трактор «LOVOL FT1054АC» синього кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , сівалку «Титан 4,2» зеленого кольору, автомобіль «ГАЗ-4301» сірого кольору державний номерний знак НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію даних транспортних засобів, які постановою дізнавача від 07.05.2021 р. визнані речовими доказами та передані на зберігання ОСОБА_5 . Вважає, що вилучені транспортні засоби є засобом вчинення кримінального правопорушення та визначні речовими доказами, тому просить накласти на них арешт.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на майно, що вилучено під час огляду місця події.
Представник третьої особи, щодо майна якого вирішується клопотання про арешт, ФГ «ДІО» - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що в своєму клопотанні про арешт майна прокурор не обґрунтував необхідності в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження. В клопотанні прокурора повністю відсутні відомості, які обґрунтовано підтверджують, що ФГ «ДІО» порушило будь-який нормативний документ, що вказує на протиправність дій. Не обґрунтовано в клопотання і втручання у права і свободи ФГ «ДІО», яке займається вирощуванням сільськогосподарської продукції та в повсякденній діяльності використовує і трактор, і сівалку, і автомобіль. Вже самим фактом вилучення зазначених речей нанесена шкода та створені антиконституційні перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності. Також вказує на те, що ФГ «ДІО» діяло на підставі договору оренди сільськогосподарської техніки, надаючи сільськогосподарську техніку разом з екіпажем для посіву сої, земельна ділянка за жодних обставин на вибула із фактичного володіння ДНЗ «Охтирський центр ПТО», отже відсутні підстави для перешкоджання господарській діяльності підприємства шляхом накладення арештів на його техніку.
Третя особа, щодо майна якого вирішується клопотання про арешт, ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Вивчивши надані матеріали, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Встановлено, що в провадженні СД Охтирського РВП ГУНП в Сумській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженню № 0000146 від 07.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Відповідно до витягу з ЄРДР: 07.05.2021 р. до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення від невстановленої особи про те, що невідомі особи обробляють земельні ділянки, що на праві постійного користування має ДНЗ «Охтирський центр ПТО».
07.05.2021 року в ході огляду місця події - земельних ділянок кадастровий номер :01:001:5472 (27,3016 га) та :01:001:5452 (14,8 га), які перебувають у комунальній власності, було виявлено ознаки проведення польових робіт, а саме: земельні ділянки засіяні соєю. Засівання здійснюється трактором «LOVOL FT1054АC» синього кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , сівалкою «Титан 4,2» зеленого кольору; біля лісосмуги перебуває автомобіль «ГАЗ-4301» сірого кольору державний номерний знак НОМЕР_3 , в кузові якого містяться мішки із соєю та з добривами. Вказані вище транспортні засоби та свідоцтва про реєстрацію даних транспортних засобів були вилучені та передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .
Постановою дізнавача СД Охтирського ВРП ГУНП в Сумській області від 07.05.2021 року трактор «LOVOL FT1054АC» синього кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , сівалку «Титан 4,2» зеленого кольору, автомобіль «ГАЗ-4301» сірого кольору державний номерний знак НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію даних транспортних засобів визнано речовими доказами та передано на зберігання ОСОБА_5 .
Згідно Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2019 р. земельні ділянки кадастровий номер :01:001:5472 (27,3016 га) та :01:001:5452 (14,8 га) є державною власністю, право постійного користування даними земельними ділянками зареєстровано за Державним навчальним закладом «Охтирський центр професійно-технічної освіти».
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Як вбачається з доданих слідчим до клопотання матеріалів, метою арешту майна є забезпечення збереження речового доказу.
Згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
В обґрунтування підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України, прокурором до клопотання додано: витяг з ЄРДР, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 07.05.2021 р. на лінію 102 невстановленою особою, протокол огляду місця події від 07.05.2021 р., постанову про визнання речових доказів від 07.05.2021 р. та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2019 р.
В той же час, клопотання прокурора не містить будь-яких посилань на докази, а матеріали провадження і самих доказів, на підтвердження того, що майно, вилучене під час огляду місця події від 07.05.2021 р., дійсно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
В клопотанні міститься формальне посилання на те, що вилучені речі є речовими доказами.
Проте, в клопотанні конкретно не зазначено, яке саме доказове значення має вищевказане майно, з огляду на правову кваліфікацію правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР.
Доводи прокурора про відповідність вилученого майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, - не є безумовною підставою для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів. Слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям зазначеної статті, при цьому його висновки не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.
Суд звертає увагу на те, що предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, виступає конкретна земельна ділянка.
Сільськогосподарська техніка та транспортні засоби, з допомогою яких засівалась земельна ділянка, не є предметом доказування винуватості у вчинені кримінального правопорушення по факту самовільного зайняття земельної ділянки, і як наслідок не може бути будь-яким речовим доказом у кримінальному провадженні за ст. 197-1 КК України, так як зазначене майно не відповідає критеріям , зазначеним у ст. 98 КПК України.
Крім того, основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, є право власності на землю (право володіння і користування землею).
З клопотання вбачається, що земельні ділянки перебувають у постійному користуванні Державного навчального закладу «Охтирський центр професійно-технічної освіти», однак з матеріалів справи не вбачається, що будь-якій особі заподіяна шкода у наслідок кримінального правопорушення.
В той же час, завдання власнику чи законному володільцю самовільно зайнятої земельної ділянки значної шкоди є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.
Згідно з наданими суду матеріалами, із відповідними заявами до правоохоронних органів власники (законні володільці) вищевказаної земельної ділянки з приводу порушення їхніх прав чи інтересів не звертались.
Як зазначив в судовому засіданні представник ФГ «ДІО» - адвокат ОСОБА_4 Фермерське господарство «ДІО» діяло на підставі договору оренди сільськогосподарської техніки від 04.05.2021 року, укладеного між ДНЗ «Охтирський центр професійно-технічної освіти» та Фермерським господарством «ДІО», надаючи сільськогосподарську техніку разом з екіпажем для посіву сої, земельна ділянка за жодних обставин на вибула із фактичного володіння ДНЗ «Охтирський центр ПТО». Копія зазначеного договору була надана представником в судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що відсутні особи, яким би повідомлялась підозра, статусу підозрюваного у жодної особи, працюючої у ФГ «ДІО» до розгляду клопотання слідчим суддею, не має.
Не навів прокурор в своєму клопотанні жодних обставин, які б свідчили про те, що ФГ «ДІО» чи іншими особами майно, на яке має бути накладено арешт, може бути знищено або відчужене, чи вже були такі спроби.
У клопотанні прокурора відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Викладене дає підстави для висновку, що прокурором, окрім іншого, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, та не доведено що унаслідок застосування вищевказаного арешту може бути виконано завдання, для виконання якого прокурор звернувся з клопотанням.
Крім того, необґрунтований арешт майна перешкоджає юридичній особі належним чином здійснювати господарську діяльність, а потреби судового слідства не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи юридичної особи.
Крім того, як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді - органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти ( наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.
На підставі вищевикладених обставин, слід відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, вилученого 07.05.2021 р. під час огляду місця події, за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання заступника керівника Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000146 від 07.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1