Справа № 504/3540/18
Провадження № 1-кп/504/169/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2021смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000936 від 21.06.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кремидівка Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 06.04.2020 року Комінтернівським районним суду Одеської області за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, з урахуванням ст. 75 КК звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2018 року біля 18:00 години, ОСОБА_3 , проїжджаючи на автомобілі ВАЗ-2106 по вул. Центральній в с. Кремидівка Лиманського району Одеської області, де біля магазину побачив мешканця с. Кремидівка ОСОБА_6 , з яким у нього були особисті неприязні стосунки.

Зупинившись біля магазину за вказаною адресою та вийшовши з автомобіля, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, сталася сварка. В ході сварки у ОСОБА_3 виник намір на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_3 наніс останньому декілька ударів руками в обличчя, по голові та корпусу тіла, внаслідок яких потерпілий упав на землю, після чого ОСОБА_3 , умисно наніс декілька ударів ногами в область обличчя та кінцівки правої руки, якою потерпілий прикривав обличчя, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта № 149 від 25.09.2018 року у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження - закритий перелом ІІ п`ясткової кістки правої кисті, синці по повіках правого ока, в тім`яній області зліва, на лівій щоці, в правій виличній області, на правому крилі носа, в правій під очноямковій області, вогнищевий крововилив в склері правого ока, садна на передній поверхні правої гомілки в середній третині, на тильній поверхні правої кисті, закритий перелом другої п`ясткової кістки правої кисті відповідно до п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) по критерію тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень Середньої тяжкості, решта спричинених ОСОБА_6 ушкоджень, згідно з п. 2.3.5 вказаних Правил відноситься до Легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , який приведений до присяги, пояснив суду, що 24.05.2018 року у другій половині дня, більш точного часу згадати не зміг, йому подзвонила дочка ОСОБА_7 та він вирушив до магазину по вул. Центральній в с. Кремидівка. Прямуючи до магазину по узбіччю дороги, раптом його зачепив проїжджаючий автомобіль ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_3 . Останній зупинився та вийшов з машини, почав кричати та вдарив його по обличчю, скоріш за все правою рукою, його повело від удару та він упав на узбіччя, потім було ще кілька ударів в обличчя ногою, оскільки, удари були в область голови, він прикривався руками, так як захищався. Потім підбігла його дочка ОСОБА_7 , яка разом з подругою в той час були біля вказаного магазину та були свідками вказаної події, почала запитувати у ОСОБА_3 «що він робить?», але останній її відштовхнув, вона впала на дорогу, згодом подзвонила чоловіку ОСОБА_8 та розповіла, що коїться. Після чого, ОСОБА_3 сів у свій автомобіль та покинув місце події. Хтось із людей викликав швидку, оскільки вся його права рука та обличчя були в крові. Через деякий час ОСОБА_3 на велосипеді приїхав на місце події, де знову сталася сварка, але він останнього не бив. В цей же день на швидкій допомозі він був доставлений до приймального відділення лікарні, було надано медичну допомогу, сказали, що це забій руки, нічого страшного не має. Оскільки права рука продовжувала боліти, він на 6 день звернувся до Одеської обласної клінічної лікарні, де було проведено рентген-дослідження, та встановлено осколковий перелом кістки правої кисті зі зміщенням. Після чого була проведена операція в лікарні, через місяць було знято гіпс, та в цьому році необхідно повторно проводити операцію та знімати пластину. Окрім того, ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно між ним та ОСОБА_3 існують неприязні відносини, які виникли ще в 2016 році, коли вже колишня дружина ОСОБА_3 пішла жити до нього, та раніше між ними вже були бійки з цього приводу.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка приведена до присяги, пояснила суду, що ОСОБА_3 є її колишнім чоловіком з 2016 року, а ОСОБА_6 теперішній співмешканець. 24.05.2018 року після обіду проїжджаючи на велосипеді по АДРЕСА_2 вона побачила лежачого на землі ОСОБА_6 , обличчя якого було все в крові, а ОСОБА_3 в цей час бив його ногами куди бачив, щонайменше вона бачила, що було чотири удари. Зокрема, сам початок бійки вона не бачила. Після того, як до місця сварки підбігла донька ОСОБА_6 . В`юн Юля, ОСОБА_3 сів у свій автомобіль та покинув місце події. Через деякий час ОСОБА_3 на велосипеді приїхав на місце події, де знову сталася сварка, оскільки останній кидався на всіх та був у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 , який вже на той час прибув також на місце події, намагався його заспокоїти. В цей же день на швидкій допомозі ОСОБА_6 був доставлений до приймального відділення лікарні, йому було надано медичну допомогу, сказали, що це забій руки, нічого страшного не має. Оскільки права рука в нього продовжувала боліти, він на 6 день звернувся до Одеської обласної клінічної лікарні, де було проведено рентген-дослідження, та встановлено осколковий перелом кістки правої кисті зі зміщенням. Після чого йому була проведена операція в лікарні, через місяць було знято гіпс, та в цьому році необхідно повторно проводити операцію та знімати пластину.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка приведена до присяги, пояснила суду, 24.05.2018 року у другій половині дня, вона подзвонила батькові ОСОБА_6 та він вирушив до магазину за морозивом по АДРЕСА_2 . Прямуючи до магазину по узбіччю дороги, раптом його зачепив проїжджаючий автомобіль ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_3 . Останній зупинився та вийшов з машини, почав кричати та раптово вдарив батька по обличчю, він упав на узбіччя, потім було ще кілька ударів в обличчя ногою, оскільки, удари були в область голови, батько прикривався руками, так захищався. Потім вона підбігла до ОСОБА_3 та почала запитувати у ного «що він робить?», намагалася розборонити їх, але останній її відштовхнув, вона впала на дорогу, згодом подзвонила чоловіку ОСОБА_8 та розповіла, що коїться. Після чого, ОСОБА_3 сів у свій автомобіль та покинув місце події. Вона викликала швидку , оскільки вся права рука та обличчя батька були в крові. Через деякий час ОСОБА_3 на велосипеді приїхав на місце події, де знову сталася сварка, оскільки останній кидався на всіх, її чоловік ОСОБА_10 , який вже на той час прибув також на місце події, намагався його заспокоїти, але останнього ніхто не бив, лише тримали за руки, щоб він не кидався у бійку. В цей же день на швидкій допомозі її батька було доставлено до приймального відділення лікарні. Оскільки права рука продовжувала боліти у батька, я разом з ним через кілька днів поїхала до Одеської обласної клінічної лікарні, де було проведено рентген-дослідження, та встановлено у батька осколковий перелом кістки правої кисті зі зміщенням, після чого йому була проведена операція в лікарні.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка приведена до присяги, пояснила суду, 24.05.2018 року у другій половині дня, вона разом з ОСОБА_11 , яка є дочкою ОСОБА_6 , гуляла з дитиною. Вона зайшла до магазину по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_11 залишалася на вулиці, в цей час вона почула крики та вибігла з магазину. Побачила, що дядько ОСОБА_13 лежить на узбіччі дороги навпроти магазину в крові на обличчі та закривав голову руками, а ОСОБА_3 намагається вдарити його, при цьому, В`юн ОСОБА_14 старалася йому цього не дати зробити, але останній її відштовхнув, вона впала на дорогу, згодом подзвонила чоловіку ОСОБА_8 та розповіла, що коїться. Після чого, ОСОБА_3 сів у свій автомобіль та покинув місце події. Одночасно зазначила, що всього конфлікту спочатку вона не бачила. Через деякий час ОСОБА_3 на велосипеді приїхав на місце події, де знову сталася сварка, оскільки останній кидався на всіх. В`юн ОСОБА_15 , який вже на той час прибув також на місце події, намагався його заспокоїти, тримаючи за руки. В цей же день на швидкій допомозі ОСОБА_6 був доставлений до приймального відділення лікарні, йому було надано медичну допомогу, яку саме їй не відомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , який приведений до присяги, пояснив суду, що 24.05.2018 року у другій половині дня, він вийшов на балкон своєї квартири, який розташований навпроти магазину по вул. Центральній в с. Кремидівка. Побачив, прямуючого до магазину по узбіччю дороги ОСОБА_6 , якого раптом зачепив проїжджаючий автомобіль ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_3 . Останній зупинився та вийшов з машини, почав кричати та раптово вдарив ОСОБА_6 по обличчю, він упав на узбіччя, потім було ще кілька ударів в обличчя та грудну клітку ногою, всього він бачив близько трьох ударів. Потім В`юн Юлія підбігла до ОСОБА_3 та почала намагатися розборонити їх, але останній її відштовхнув, вона впала на дорогу. Після чого, ОСОБА_3 сів у свій автомобіль та покинув місце події. Більше пояснити з приводу даної події не може нічого.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , яка приведена до присяги, пояснила суду, що перебуваючи у себе вдома на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , вона почула крики та шум з вулиці, після чого вийшла з дому, де на вулиці побачила, що ОСОБА_3 , який є її однокласником, б`ється із ОСОБА_18 , тримали один одного руками за речі, і останній наніс ОСОБА_3 удар в голову, від чого ОСОБА_3 впав на землю, і лежачого продовжував бити ОСОБА_10 , і вона бачила що ОСОБА_6 бив ОСОБА_3 по голові своєю ногою. Після чого, вона бачила як приїхала швидка допомога, проте ніхто не був госпіталізований, на обличчі та тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень вона не бачила. Коли саме сталася вказана подія вона не пам`ятає, свідком першої бійки, де ОСОБА_6 бив ОСОБА_3 , вона не була. Проте, приблизно через тиждень вона зустріла в селі ОСОБА_6 та побачила, що у нього загіпсована рука.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , який приведений до присяги, пояснив суду, що в 2018 року близько 20:00 години вечора, більш точної дати він згадати не зміг, йому подзвонив ОСОБА_3 , який є його двоюрідним братом, та сказав, що йому необхідно поїхати до лікарні, оскільки його побили ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . ОСОБА_3 важко сідав у машину, спочатку вони поїхали до поліції, де їх направили до лікарні, де була надана допомога останньому. Свідком самої бійки він не був.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочині) не визнав у повному обсязі, оскільки дана подія мала місце при інших фактичних обставинах. Однак, він не заперечував, що 24.05.2018 року приблизно о 17:30 год. між ним та потерпілим ОСОБА_6 сталася сварка, після того як ОСОБА_6 вдарив по капоту його автомобіля ВАЗ-2106, коли він проїжджав на автомобілі по АДРЕСА_2 . В результаті чого між ними сталася бійка неподалік магазину, він вдарив ОСОБА_6 кілька разів в обличчя, останній упав на узбіччя, потім він його вдарив у тулуб ногою, чи бив по руках не пам`ятає та стверджувати що не бив не може. Після того, як до місця сварки підбігла донька потерпілого ОСОБА_20 , він сів у свій автомобіль та покинув місце події. Через деякий час він взяв велосипед та направився на ньому на місце події, оскільки почув, що викликали швидку допомогу, там знову зав`язалася бійка, але вже били його, В`юн ОСОБА_15 вдарив його в обличчя, від чого він упав, а ОСОБА_6 та його зять ( ОСОБА_10 ) продовжували його бити на землі, внаслідок чого вій змушений був звернутися до лікарні. Окрім того, ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно між ним та ОСОБА_6 існують неприязні відносини, які виникли ще в 2016 році, коли його вже колишня дружина пішла жити до ОСОБА_6 , та раніше між ними вже були бійки з цього приводу.

Заявлений цивільний позов ОСОБА_6 не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні, у зв`язку з його невинуватістю в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Незважаючи на різні версії обвинуваченого про обставини вчинення ним злочину, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини та його захисною версією, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 , за викладених вище обставин, у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України, тобто в нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, - є доведеною.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) підтверджується, крім показань потерпілого ОСОБА_6 , та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які є послідовними і несуперечливими та доповнюють одні одних, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та не викликають у суду жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості,а саме:

Витягом з ЄРДР за № 0000936 від 21.06.2018 року, відповідно до якого 21.06.2018 року до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області із заявою звернувся ОСОБА_6 , в якій він просить прийняти міри до ОСОБА_21 , який 24.05.2018 року, знаходячись в АДРЕСА_1 , умисно наніс ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому правої кисті. (ЄО 6601)

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.06.2018 року від ОСОБА_6 .
Довідкою про прийняття і реєстрацію заяви слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_22 .
Випискою № 12949 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 , з якої вбачається, що хворий поступив до лікарні 30.05.2018 року в ургентному порядку зі скаргами на біль в області ІІ пальця правої кисті, які посилюються при незначному фізичному навантаженні. Зі слів хворого, травма кримінальна, отримана 24.05.2018 року під час бійки, самостійно звернувся в приймальне відділення ОКЛ 30.05.2018 року. Госпіталізований ургентно, 01.06.2018 року виконана операція № 357. Остаточний клінічний діагноз закритий підголовчатий осколковий перелом ІІ п`ясткової кістки правої кисті зі зміщенням відломком, виписаний з лікарні 04.06.2018 року.

Висновком судово-медичного дослідження № 82 від 03.07.2018 року, з якого вбачається, що у громадянина ОСОБА_6 були виявлені наступні ушкодження: закритий осколковий перелом ІІ п`ясткової кістки правої кисті, синці по повіках правого ока, в тім`яній області зліва, на лівій щоці, в правій виличній області, на правому крилі носа, в правій під очноямковій області, вогнищевий крововилив в склері правого ока, садна на передній поверхні правої гомілки в середній третині, на тильній поверхні правої кисті. Вказані ушкодження могли виникнути 24.05.2018 року від дїї тупих предметів конструктивні особливості яких не відобразились. Виявлений у ОСОБА_6 закритий перелом другої п`ясткової кістки правої кисті відповідно до п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) по критерію тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень Середньої тяжкості, решта спричинених ОСОБА_6 ушкоджень, згідно з п. 2.3.5 вказаних Правил відноситься до Легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.08.2018 року про залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи.

Висновком судово-медичного дослідження № 149 від 25.09.2018 року, з якого вбачається, що у громадянина ОСОБА_6 були виявлені наступні ушкодження: закритий осколковий перелом ІІ п`ясткової кістки правої кисті, синці по повіках правого ока, в тім`яній області зліва, на лівій щоці, в правій виличній області, на правому крилі носа, в правій під очноямковій області, вогнищевий крововилив в склері правого ока, садна на передній поверхні правої гомілки в середній третині, на тильній поверхні правої кисті. Вказані ушкодження могли виникнути 24.05.2018 року від дїї тупих предметів конструктивні особливості яких не відобразились. Виявлений у ОСОБА_6 закритий перелом другої п`ясткової кістки правої кисті відповідно до п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) по критерію тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень Середньої тяжкості, решта спричинених ОСОБА_6 ушкоджень, згідно з п. 2.3.5 вказаних Правил відноситься до Легких тілесних ушкоджень.

При проведенні даної експертизи, судово-медичний експерт використовував матеріали медичної карти № 12949/659 «КУ ООКЛ» потерпілого ОСОБА_6 , та акт судово медичного дослідження № 82 від 03.07.2018 року лікаря судово- медичного експерта ОСОБА_23 , де у повному обсязі описані тілесні ушкодження і проведене лікування і не вбачав потреби в залученні інших спеціалістів до проведення експертного дослідження та не заявляв клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи що є правом експерта відповідно до положень ч. 3 ст. 69 КПК України.
Крім того експертом досліджено і детально описані у своєму висновку рентген знімки хворого ОСОБА_6 .
Також, від сторін кримінального провадження не надходило клопотань про призначення додаткових, комісійних чи комплексних судово-медичних експертиз відносно обставин даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 70 КПК України, за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом, про що у наведеному висновку експерта присутній підпис експерта у відповідній графі.
Таким чином, у суду немає підстав ставити під сумнів правдивість та законність висновку експерта.

На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку про те, що в такій ситуації обвинувачений усвідомлював та розумів наслідки від своїх протиправних умисних дій щодо потерпілого, а саме обвинувачений бачив та розумів, що від умисних його дій потерпілому завдані тілесні ушкодження, зокрема, вся права рука та обличчя потерпілого були в крові, що також підтверджується показами, наданими у судовому засіданні, свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
При цьому обвинувачений не прийняв ніяких заходів з метою надання медичної допомоги потерпілому, при цьому бачив, що потерпілий має тілесні ушкодження від його дій, залишив потерпілого на узбіччі дороги біля магазину та поїхав додому, тим самим проявляючи жорстоке ставлення до потерпілого.

При таких встановлених судом обставинах, суд вважає, що зазначена поведінка обвинуваченого характеризує його негативно та характеризує його байдуже ставлення до вчиненого ним умисного злочину.

У зв`язку з чим, з урахуванням встановлених судом обставин суд вважає, що такі дії обвинуваченого свідчать про те, що обвинувачений, бажав і свідомо допускав настання наслідків від його дій і діяв обвинувачений з прямим умислом.

В діях обвинуваченого судом встановлений причинний зв`язок між умисними його діями і наслідками, які наступили від його умисних дій, тобто спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Суду не надано жодних доказів, які б давали підстави вважати, що поведінка обвинуваченого була зумовлена неправомірними діями потерпілого чи когось із його родичів.

Суд звертає увагу, що певні життєві спори, в тому числі і з приводу конфлікту навколо жінки, абсолютно не є тією достатньою підставою, яка б давала право на застосування фізичної сили і нанесення будь-яких тілесних ушкоджень іншою стороною конфлікту.

За вище описаних обставин в обвинуваченого ОСОБА_3 не виникло права на необхідну самооборону, оскільки жодні докази по справі, не рахуючи тверджень самого обвинуваченого, не вказують на те, що потерпілий ОСОБА_6 при первинному конфлікті застосовував чи мав намір застосувати насильство до обвинуваченого чи до когось з його близьких осіб, чи вчиняв будь-які інші хуліганські дії.

Суд не приймає до уваги посилання обвинуваченого та його захисника, як на підставу невинуватості ОСОБА_3 та кваліфікацію його дій в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, факт того, що обвинуваченому теж було завдано тілесні ушкодження, в результаті бійки, яка, можливо, мала місце в той же день згодом між ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_18 , оскільки, обвинувачений не був позбавлений можливості звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою, і наполягати на внесені відомостей до ЄРДР, оскаржувати прийняті рішення правоохоронними органами чи їх бездіяльність.

Судом було встановлено, що на підставі повідомлення від 24.05.2018 року КУ «Лиманська ЦРЛ» про надання медичної допомоги ОСОБА_3 , Лиманським ВП ГУНП в Одеській області дане повідомлення було зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 5306 від 24.05.2018 року. В ході проведеної перевірки ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121, 125, 286, 296 КК України, - не встановлено, про що ОСОБА_3 було письмово повідомлено.

Крім того, відповідно до довідки КУ «Лиманська ЦРЛ» від 24.05.2018 року, завдані тілесні ушкодження у вигляді синців в області правого ліктьового суглобу, правої та лівої лопаток, могли бути отримані ОСОБА_3 після того, як він через деякий час на велосипеді приїхав на місце події, де знову сталася сварка, оскільки останній кидався на всіх та ОСОБА_10 , який вже на той час прибув також на місце події, намагався його заспокоїти, при цьому ніхто його не бив, а лише тримав за руки, що підтверджується показами свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , наданими у судовому засіданні.

Суд критично ставиться до свідчень свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_17 оскільки їх покази не стосуються первинного конфлікту, а стосуються подальших подій після того, як обвинувачений ОСОБА_3 повернувся на місце конфлікту на велосипеді, і конфлікт мав продовження. Тому їх свідчення жодним чином не впливають на кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 кримінального правопорушення, і не виправдовують його.

Суд критично оцінює свідчення свідка ОСОБА_17 також і в тій частині, що вона бачила, як потерпілий ОСОБА_6 наносив удари обвинуваченому ОСОБА_3 по голові ногами, коли ОСОБА_3 впав на землю, оскільки її свідчення не узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами, та самим характером виявлених при огляді ОСОБА_3 у лікарні 24.05.2018 року пошкоджень (синці правого ліктьового суглоба, синці в області правої та лівої лопаток), та показами інших допитаних свідків. Окрім того суд враховує, що даний свідок не зазначила про те, що ОСОБА_6 бив ОСОБА_3 своєю правою рукою.

Її покази суд розцінює як намагання виправдати дії ОСОБА_3 відносно потерпілого ОСОБА_6 , оскільки вона є давньою знайомою обвинуваченого ОСОБА_3 , і свідчення надала на його прохання, про що повідомила під час допиту.

При цьому суд також враховує, що у ОСОБА_3 при огляді був запах алкоголю з порожнини рота.

Свідчення свідка ОСОБА_19 суд не приймає до уваги, оскільки вони надані зі слів третіх осіб, і самих подій він не бачив.

Доводи сторони захисту, що свідок ОСОБА_12 показала, що не бачила як ОСОБА_3 завдавав потерпілому ОСОБА_6 ударів, суд оцінює критично, оскільки цей свідок показала що (дослівно): «дядько ОСОБА_13 лежить на узбіччі дороги навпроти магазину в крові на обличчі та закривав голову руками, а ОСОБА_3 намагається вдарити його, при цьому, В`юн ОСОБА_14 старалася йому цього не дати зробити, але останній її відштовхнув, вона впала на дорогу». Ці покази судом оцінені вище у всій сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами зібраними по справі та показами інших свідків, і не викликають у суду сумнівів у їх правдивості і достовірності, правильного розуміння цим свідком тієї обставини, хто саме завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .
Доводи сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 намагаються оговорити обвинуваченого ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки ці свідки приведені судом до присяги, перешкод для їх допиту не встановлено, обвинуваченому та його захиснику була надана можливість для допиту цих свідків в судовому засіданні, в тому числі забезпечено право перехресного допиту, і надані цими свідками покази повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі.
Згідно ст. 24 КК України злочин визнається скоєним умисно, якщо особа, яка його скоїла, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, а також коли особа передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд, дотримуючись принципу змагальності сторін передбачений ст. 7, ст. 22 КПК України, забезпечив всім учасникам судового провадження рівні права, дослідив та перевірив докази надані суду.

Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши показання потерпілого та свідків, суд приходить до висновку, що потерпілий дав суду послідовні покази з приводу вчиненого злочину проти нього, які підтверджуються дослідженими судом доказами по справі, які повністю підтверджують вину обвинуваченого в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тому, суд визнає пояснення в суді потерпілого об`єктивними, достовірними показами по справі і вважає такі покази правдивими.

Суд належним чином перевірив доводи обвинуваченого про те, що він спричинив потерпілому тілесні ушкодження не умисно, оскільки останній спровокував його на це, суд критично ставиться до таких стверджень обвинуваченого, оскільки вони спростовані дослідженими судом доказами по справі, тому суд вважає таку позицію обвинуваченого спробою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а також свідчать про відсутність у обвинувачених каяття у вчиненні злочину.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Оцінка доказів має здійснитись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їхню оцінку за критеріями, визначеними у зазначеній статті, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Так, відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Частиною 2 ст. 36 КК України визначено, що кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Закріплене у ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації положення ч.3 ст. 27 Конституції України про те, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
При вирішенні питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
Таким чином, стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання.
Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.
Ретельно проаналізувавши в сукупності всі докази по справі, зокрема щодо поведінки як обвинуваченого ОСОБА_3 так і потерпілого ОСОБА_6 , суд дійшов до висновку, що відсутні підстави вважати що ОСОБА_3 оборонявся від суспільно-небезпечного посягання ОСОБА_6 з метою не дати можливості нападаючому заподіяти шкоди своєму здоров`ю.
Суд вважає, що жоден з доказів який би вказував на провокацію бійки самим потерпілим ОСОБА_6 відсутні у справі.
Більш того, така позиція обвинуваченого спростовується і тим, що коли потерпілий ОСОБА_6 від ударів ОСОБА_3 впав на землю, то останній продовжував завдавати потерпілому численних ударів, хоча мав реальну можливість цього не робити, і мав можливість покинути місце конфлікту, та викликати потерпілому швидку допомогу.
Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), а саме в тому, що 24.05.2018 року біля 18:00 години, ОСОБА_3 , проїжджаючи на автомобілі ВАЗ-2106 по вул. Центральній в с. Кремидівка Лиманського району Одеської області, де біля магазину побачив мешканця с. Кремидівка ОСОБА_6 , з яким у нього були особисті неприязні стосунки.

Зупинившись біля магазину за вказаною адресою та вийшовши з автомобіля, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, сталася сварка. В ході сварки у ОСОБА_3 виник намір на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_3 наніс останньому декілька ударів руками в обличчя, по голові та корпусу тіла, внаслідок яких потерпілий упав на землю, після чого ОСОБА_3 , умисно наніс декілька ударів ногами в область обличчя та кінцівки правої руки, якою потерпілий прикривав обличчя, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта № 149 від 25.09.2018 року у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження - закритий перелом ІІ п`ясткової кістки правої кисті, синці по повіках правого ока, в тім`яній області зліва, на лівій щоці, в правій виличній області, на правому крилі носа, в правій під очноямковій області, вогнищевий крововилив в склері правого ока, садна на передній поверхні правої гомілки в середній третині, на тильній поверхні правої кисті, закритий перелом другої п`ясткової кістки правої кисті відповідно до п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) по критерію тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень Середньої тяжкості, решта спричинених ОСОБА_6 ушкоджень, згідно з п. 2.3.5 вказаних Правил відноситься до Легких тілесних ушкоджень.

Виходячи із сукупності всіх встановлених обставин події, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що по справі надано суду достатньо доказів у вчиненні обвинуваченим злочину за ч. 1 ст. 122 КК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України за кваліфікуючими ознаками нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочину проти здоров`я особи, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Суд не вбачає правових підстав для визнання поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 такою, що свідчить про його щире каяття.

При цьому, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, характер умисного злочину, наслідки вчинення злочину, особу обвинуваченого, відсутність каяття у скоєнні злочину, враховуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, що обвинувачений вчинив умисний злочин, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, і остаточно - за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, на підставі та за правилами ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.04.2020 року, оскільки зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи викладене, суд вважає, що при обранні ОСОБА_3 міри покарання у виді обмеження волі, можливо застосувати дію ст. 75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Суд розглянув заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в межах заявлених позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Згідно є ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов потерпілого не визнав.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

При визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягали у завданні умисних тілесних ушкоджень, потерпілий зазнав значних душевних та моральних страждань, зумовлених тривалим лікуванням.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 надав суду письмові докази (чеки, квитанції) на підтвердження заподіяних йому матеріальних збитків у сумі лише 8 607 грн. Щодо посилання позивача на те, що після операційний період лікування включав комплекс медичних заходів та процедур для повної реабілітації та видужання, на які він також витрачав кошти, не підтверджена документально жодним чином, так як і посилання позивача на те, що йому в подальшому призначена планова операція по зняттю пластини.

Суд вважає, що позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, тому враховуючи вищевикладене позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 8 607 грн.

Можливі майбутні витрати не можуть бути стягнуті судом, оскільки захисту підлягає вже порушене право потерпілого, і майбутні витрати, які пов`язані із відновленням ушкоджень здоров`ю внаслідок злочину можуть бути стягнуті у загальному порядку, передбаченому законом.

Позивачем доведені суду витрати на сплату послуг адвоката для надання йому професійної правничої допомоги у сумі 1 000 грн.

Ця сума також підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого відповідно до ст. 120 КПК України.
Одночасно, потерпілий ОСОБА_6 подав по справі цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в сумі 15 000 грн. на його користь.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що по вині обвинуваченого йому було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпною біллю. Також, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт відчував в період реабілітації, відчував страх за своє життя.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України п. 9 від 31.03.1995 року № 42 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин.

Суд враховує, що потерпілий зазнав тривалого фізичного болю, був позбавлений можливості нормального існування, нормального задоволення основних біологічних потреб людини.

Також, на думку суду, потерпілий пережив тривалі переживання за своїх рідних, які теж спільно перенесли переживання за стан його здоров`я. Внаслідок злочину потерпілий пережив тривалі болісні фізичні незручності та психологічний дискомфорт, тимчасову відірваність від активного соціального життя, порушення сну, емоційну напругу, почуття образи та приниження гідності.

При встановленні суми моральної шкоди, за вище вказаними позовними вимогами, за даним позовом суд враховує характер і ступінь, випробуваних потерпілим душевних і фізичних страждань, переживань, тяжкість вимушених змін в його житті.

Виходячи із вимог розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди в сумі 15 000 грн. обґрунтовані, розумні, і підлягають задоволенню на його користь.

Судові витрати по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 128, 371 - 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.04.2020 року, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити до відбуття ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
Застосувати ст. 75 КК України та звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років іспитового строку ОСОБА_3 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ч. 4 ст. 72 КК України додаткове покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.04.2020 року у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки, - виконувати самостійно.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , матеріальну шкоду у сумі 8607 (вісім тисяч шістсот сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , моральну шкоду у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , витрати на правову допомогу у сумі 1 000 (тисяча) гривень

В задоволенні решти цивільного позову відмовити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1