ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/6770/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1625/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2021 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2021 року продовжено ОСОБА_7 , який обвинувачується за ч.3 ст. 313, ч.3 ст.307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 18 квітня2021 року включно.
Встановлено раніше визначений розмір застави в сумі 153 680 грн., при внесенні якої ОСОБА_7 визначено звільнити з-під варти.
Суд обґрунтовуючи своє рішенні зазначив, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, з метою ухилення від відповідальності; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які в судовому засіданні на час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, не допитані; вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинуваченого повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжких злочинів проти злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів в особливо великих розмірах, та інші злочинів проти здоров`я населення, за які передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Також не змінились обставини, які враховувались судом при обранні запобіжних заходів відносно обвинуваченого - стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, а тому суд дійшов висновку про необхідність продовження дії раніше обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, що буде достатнім, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.
Крім того, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі, що обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено альтернативний запобіжний захід - заставу з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків до сплину терміну тримання під вартою, яка для обвинуваченого не є завідомо непомірною.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2021 року щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0000112 від 03.08.2018 р. за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ст.313 КК України, про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відмовити. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 60 діб.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора, маючи лише реєстр матеріалів, обвинувальний акт та безпосередньо клопотання прокурора. Інших будь-яких доказів, що підтверджують чи спростовують участь ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах або наявності ризиків, судом першої інстанції не досліджувались.
Крім того, як зазначає захисник, у клопотанні прокурора та в оскаржуваній ухвалі суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не розкриті і не аргументовані ризики, що на думку суду мають місце та продовжують існувати. Обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце мешкання; досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, усі докази зібрані, а тому обвинувачений у даному провадженні фізично не може та не має можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також не має наміру впливати на свідків у цій справі.
Апелянт також посилається на те, що ризик переховуватися від суду не може бути пов`язаний з тяжкістю кримінального правопорушення. З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_7 раніше вчиняв будь-які дії, направленні за переховування як від органу досудового розслідування так і суду. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. Посилання суду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, є порушенням прав останнього на свободу. У разі обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу (домашній арешт) це може запобігти можливому тиску на свідків. Адвокат вважає, що суд належним чином не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж гримання під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але в силу ст.89 судимостей не має, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, свідки не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування чи суду.
Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України, а саме у сфері обігу психотропних речовин, в особливо великих розмірах, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо непричетності ОСОБА_7 до інкримінованих йому злочинів.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений, який офіційно не працевлаштований та офіційних джерел прибутку не має, може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника про необхідністю зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу внаслідок тривалого розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції та неодноразового продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Щодо апеляційних доводів про необхідністю зміни запобіжного заходу з тієї підстави, що ОСОБА_7 має постійне місце мешкання у м. Хакрові, заслуговують на увагу, але ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
Твердження апелянта щодо неможливості обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки матеріали судового провадження не містять відповідних даних, а також вони не надані стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Звернути увагу Червонозаводського районного суду м.Харкована необхідність додержання вимог ст.28 КПК України щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді