Справа № 378/1108/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуюча суддя - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залах суду № 2, 8 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження № 0000125 від 22 червня 2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Братське Красноперекопського району АР Крим, громадянина України, із загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
потерпілий ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_6 ,
У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
21 червня 2020 року, близько 22 години 00 хвилин, у житловій кімнаті будинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт.
Під час даного конфлікту ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій та незворотність наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар кухонним ножем, в область грудної клітини справа ОСОБА_7 .
Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив тілесне ушкодження ОСОБА_7 у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені, що відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечне для життя в момент заподіяння, внаслідок якого ОСОБА_7 помер на місці події.
Згідно висновку судово-медичного експерта від 15 жовтня 2020 року №110 встановлено, що смерть ОСОБА_7 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені, а саме колото-різана рана в правій поперековій ділянці, від рани беруть початок рановий канал проникаючий в праву плевральну порожнину, вздовж ранового каналу ушкоджені навколо ниркова жирова клітковина правої нирки, діафрагма, права легеня, кров в правій плевральній порожнині.
Тілесні ушкодження у вигляді саден та синців виявлених при судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_7 , відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого предмета та могли утворитись від дій рук і ніг людини.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
У рамках цього кримінального провадження судом було досліджено надані з боку сторони обвинувачення та захисту, наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із сторін просить суд встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України, як-то показання, речові докази, документи, висновки експерта.
На підставі яких суд у ході судового розгляду через призму їх аналізу, у порядку ст. 94 КПК України, установив таке.
У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав та показав, що наміру на вбивство ОСОБА_7 у нього не було, 21 червня 2020 року перебував за своїм місцем проживання разом із братом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 де разом вживали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв виник конфлікт з ОСОБА_9 в ході якого він наніс декілька ударів по ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_10 відмовився покидати його місце проживання. Після чого ОСОБА_7 взявши ніж зі столу хотів нанести удар по ньому, однак останній вихопив ніж та штовхнувши ОСОБА_11 на ліжко, почав наносити два удара поблизу шиї ОСОБА_12 внаслідок чого завдавши ОСОБА_13 колото-різані рани в правій заушній ділянці. Після чого наніс один удар лівою рукою кухонним ножем, в область грудної клітини справа ОСОБА_7 . В подальшому коли ОСОБА_7 знаходився з ножовим пораненням на підлозі наніс два удари ногою в область голови ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 наполягав, що умислу на вбивство ОСОБА_7 у нього не було, він тільки хотів налякали його, ножем наніс один удар. Просив виправдати його за ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд указані пояснення обвинуваченого сприймає як такі що заслуговують на увагу, однак не беззаперечні за своєю суттю в цілому, у розрізі такого.
Будучи допитаним в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень статей 353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпілий ОСОБА_5 показав, що дійсно 21червня 2020 року його син ОСОБА_7 вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_14 та на ранок 22 червня 2021 року йому повідомили працівники поліції про смерть сина ОСОБА_7 за місцем проживання ОСОБА_3 . Цивільний позов ОСОБА_5 не заявляє.
Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_15 надав показання, що 21 червня 2020 року перебуваючи за своїм місцем проживання за адресою будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_16 та ОСОБА_10 розпивали алкогольні напої. Під час вживання алкогольних напоїв в ході словесного конфлікту ОСОБА_3 почав неодноразово наносити тілесні ушкодження ОСОБА_7 , в свою чергу ОСОБА_7 не наносив у відповідь тілесні ушкодження ОСОБА_3 . Після чого ОСОБА_7 намагався покинути місце проживання ОСОБА_3 , однак ОСОБА_16 зачинив вхідні двері до будинку та відштовхнув ОСОБА_11 назад до кімнати внаслідок чого останній впав на підлогу, після цього ОСОБА_10 знову неодноразово намагався покинути будинок ОСОБА_3 проте останній відштовхував ОСОБА_12 назад до кімнати в наслідок чого ОСОБА_10 падав на підлогу. Після останнього разу коли ОСОБА_12 впав на підлогу ОСОБА_16 підняв ОСОБА_11 та посадив на стілець оскільки самостійно ОСОБА_10 вже піднятись не міг. Після того як посадив ОСОБА_11 на стілець ОСОБА_16 почав наности удари долонею по обличчю ОСОБА_11 . На зауваження ОСОБА_17 , ОСОБА_16 не реагував, а навпаки наніс удар і по ОСОБА_18 . Він намагався втрутитись, але отримав удари від брата, та втік ночувати до сараю.
Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_19 повідомив, що 22 червня 2020 року близько 08.00 години ранку перебував на подвір`ї ОСОБА_3 , останній попросив його про допомогу, а саме винести тіло ОСОБА_11 . Зайшовши до будинку він побачив тіло ОСОБА_11 без ознак життя з тілесними ушкодженнями, після чого втік з будинку ОСОБА_3 .
Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_20 , повідомила, що 22 червня 2020 року зранку до її місця проживання прийшов ОСОБА_16 та повідомив, що він вбив ОСОБА_11 та попросив викликати працівників поліції.
Загалом, обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.
Досліджуючи та аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого та вищевказаних свідків, суд вважає за необхідне надати оцінку їх показанням після аналізу доказів у провадженні в сукупності.
З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку параграфу 3 Глави 28 Розділу ІV КПК України, та показаннями свідків, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим розглядом встановлено наступне.
Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України внесені 22 червня 2020 року о 12.05.03 год. за № 0000125.
Отже судом встановлено, що датою вчинення злочину є 21 червня 2020 року.
Протоколом огляду місяця події з ілюстративною таблицею, складеного 22 червня 2020 року в період часу з 08 год. 35 хв. по 11 год. 27 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_7 , кухонний ніж, наволочка та фрагмент подушки з плямами бурого кольору, мобільний телефон марки «Нокіа», змиви крові.
Сам огляд проведено на підставі заяви згоди власника ОСОБА_21 .
Протоколом огляду місця події від 22 червня 2020 року в період часу з 14 год. 05 хв. по 16 год. 02 хв. в приміщенні моргу в м. Тараща, зафіксовано здійснення огляду трупа ОСОБА_7 та вилучено: одяг трупа ОСОБА_7 , зрізи нігтьових пластин ОСОБА_7 та зразки крові ОСОБА_7 .
Ухвалою Слідчого судді Ставищенського районного суду від 26 червня 2020 року накладено арешт на чорну майку, чорні шорти, чорні шкарпетки, чорні шльопанці та спідню білизну, запаковані до спец пакету 7293940, вилучені 22 червня 2020 року під час обшуку затриманого 22 червня 2020 року ОСОБА_3 .
Протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_3 від 23 червня 2020 року під час якого встановлено, що останній розповів та відтворив механізм нанесення ударів по ОСОБА_7 . Зазначені слідчі дії зафіксовані на носії інформації.
Протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_19 від 22 червня 2020 року під час якого останній підвердив свої покази та вказав положення трупа ОСОБА_7 з ознаками насильницької смерті. Зазначені слідчі дії зафіксовані на носії інформації.
Протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_3 від 13 серпня 2020 року під час якого останній вказав обставини події, а також механізм нанесення ударів по ОСОБА_7 . Зазначені слідчі дії зафіксовані на носії інформації.
Протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 від 12 жовтня 2020 року під час якого свідок показав обставини події та механізм нанесення ударів ОСОБА_3 по ОСОБА_7 . Зазначені слідчі дії зафіксовані на носії інформації.
Згідно лікарського свідоцтва №110 від 22 червня 2020 року, смерть ОСОБА_7 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені, шок.
При цьому, з досліджених судом, у порядку Параграфу 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судом встановлено наступне.
Відповідно висновку експерта №110 від 15 жовтня 2020 року розпочатої 22 червня 2020 року закінчена 15 жовтня 2020 року на підставі постанови старшого слідчого СВ Ставищенкського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_22 , згідно якому смерть ОСОБА_7 , настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені. Тілесні ушкодження у вигляді саден та синців виявлених при судово-медичному дослідженні трупа виникли від дії тупого предмету та могли утворитись від дії рук і ніг людини, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .
Відповідно висновку експерта №104/Д від 30 жовтня 2020 року проведеному 04 листопада 2020 року на підставі постанови старшого слідчого СВ Ставищенкського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_22 , смерть ОСОБА_7 , настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені. На це вказують результати судово-медичного дослідження трупа: колото-різана рана в правій поперековій ділянці, від рани беруть початок раневий канал проникаючий в праву плевральну порожнину, вздовж ранового каналу ушкоджені навколониркова жирова клітковина правої нирки, діафрагма, права легеня, кров у правій плевральній порожнині; понижена кровонаповнення внутрішніх органів, рідка кров. Ступінь вираженості ознак смерті дозволяють судити, що з моменту смерті до моменту розтину пройшло біля 12-14 год. Смерть могла настати біля 22 год. 21 червня 2020 року. Після отримання колото-різаного поранення грудної клітини пройшов короткий проміжок часу, декілька хвилин, в період якого потерпілий не міг здійснювати активні дії. Тілесні ушкодження у вигляді синців та саден у потерпілого могли утворитися 21 червня 2020 року, про що свідчить, характер ушкоджень.
Відповідно висновку №105/д від 05 листопада 2020 року, проведеному 05 листопада 2020 року на підставі постанови старшого слідчого СВ Ставищенкського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_22 , в правій поперековій ділянці бере початок раневий канал, який проникає в праву плевральну порожнину, має направлення по зонду знизу вверх, зовні в середину іде, що справа на ліво, направлення раневого каналу відповідає направленню дії травмуючого предмету.
Відповідно висновку експерта №96/д від 22 жовтня 2020 року, проведеному 22 жовтня 2020 року на підставі постанови старшого слідчого СВ Ставищенкського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_22 , тілесні ушкодження у вигляді синців та саден у потерпілого могли утворитися як вказав свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2020 року, колото-різані поранення грудної клітини не могли утворитись як вказав підозрюваний на слідчому експерименті від 13 серпня 2020 року. Колото-різані рани в правій завушній ділянці утворилися від двократної дії колото-ріжучого предмету, типу клинка ножа, про що свідчить характер ушкоджень, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня та могли утворитись коли потерпілий лежав на ліжку.
Відповідно висновку експерта №136-МК від 07 вересня 2020 року, проведеному з 04 вересня 2020 року по 07 вересня 2020 року на підставі постанови старшого слідчого СВ Ставищенкського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_23 , при судово-медичному криміналістичному дослідженні клаптя шкіри з трупа громадянина ОСОБА_7 виявлено: одне наскрізне колото-різане ушкодження, яке виникло від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа. Виникнення виявленого ушкодження на клапті шкіри від дії наданого на дослідження ножа не виключається.
Відповідно висновку експерта №137-МК від 09 вересня 2020 року, проведеному з 08 вересня 2020 року по 09 вересня 2020 року на підставі постанови старшого слідчого СВ Ставищенкського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_23 , при судово-медичному криміналістичному дослідженні одягу та ножа по кримінальному провадженню встановлено, що виникнення виявлених пошкоджень на джемпері та шортах як від дій наданого на дослідження ножа, так і від дії гострих предметів, що мають ріжучий край не виключається.
Відповідно висновку експерта №138-МК від 10 вересня 2020 року, проведеному з 09 вересня 2020 року по 10 вересня 2020 року на підставі постанови старшого слідчого СВ Ставищенкського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_23 , виникнення виявлених пошкоджень на наволочці та фрагменту тканини напірника від проникаючої дії клинка наданого на дослідження ножа не виключається.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 89 медичного огляду ОСОБА_3 від 16 липня 2020 року о 13.45 год.:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період, безпосередньо попередній періоду правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, а також на період правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється стійким психічним розладом не страждав, виявляв ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності (F 10.2 згідно з МКХ-10); за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом, на період кримінального правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Питання «осудності», «неосудності» та «обмеженої осудності» не входять в компетенцію лікарів судово-психіатричних експертів, а являється прерогативою суду;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом на теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, та може предстати перед слідством та судом;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, а потребує лікування з приводу хронічного алкоголізму;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на теперішній час виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності (F 10.2 згідно з МКХ-10), потребує лікування з приводу хронічного алкоголізму.
Відповідно висновку експерта № 17-1/1660 від 26 червня 2020 року сліди пальців рук вилучені під час огляду місця події від 22 червня 2020 року належать ОСОБА_3 .
Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру процесуальні витрати за проведення судово дактилоскопічної експертизи № 17-1/1660 від 26 червня 2020 року становлять 3269 гривень.
Суд прийняв до уваги що надпис на диску від 13 серпня 2020 року невірно зазначено (12 жовтня 2020 року), але певні суперечності та неточності, при відсутності обставин регламентованих ст. 87 КПК України, не є автоматичною передумовою для визнання доказів недопустимими. В яких ситуаціях суд вправі дати іншу правову оцінку доказу, у тому числі не брати до уваги, навівши ґрунтовані мотиви свого рішення, але не визнавати його недопустимим.
Відповідно постанови від 22 червня 2020 року, визнано речовими доказами кухонний ніж з пластиковою ручкою біло-синього кольору, наволочку, фрагмент подушки з плямами бурого кольору, 9 штук недопалків.
Відповідно постанови від 22 червня 2020 року, визнано речовими доказами чорну майку, чорні шорти, чорні шкарпетки, чорні шльопанці, спідню білизну.
Відповідно постанови від 05 листопада 2020 року, визнано речовими доказами змиви крові, мобільний телефон Нокіа, таблицю з перекопійованими слідами пальців рук, зразки крові трупу потерпілого ОСОБА_7 , зрізи нігтьових пластин трупу потерпілого ОСОБА_7 , одяг з трупу потерпілого ОСОБА_7 , дактилокарта з пальцями рук ОСОБА_7 , зрізи нігтьових пластин двох рук ОСОБА_3 , змиви з двох рук ОСОБА_3 , папілярні узори пальців рук ОСОБА_3 на дактилокарті.
Відповідно постанови від 22 червня 2020 року, визнано речовими доказами сірі шорти, чорні спортивні штани та темно-синій светр. Судом приймається до уваги зазначені стороною захисту - наявність на светрі багатої кількості пошкоджень (розрізів, поривів, дірок та інших пошкоджень).
Однак, порушень положень Параграфа 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
У свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 357 КПК України, у судовому засіданні, речових доказів, а саме компакт - дисків з відеозаписом слідчих експериментів, якими вони є у світлі ст. 98 вказаного Кодексу, судом встановлено, факт дотримання положень КПК України при їх проведенні, з огляду на що можливо дійти висновку про підтвердження ними в своїй сукупності інших обставин з числа регламентованих ст. 91 КПК України, на підставі яких, у світлі норм ст. 84 того ж Кодексу, є можливим встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Так, ОСОБА_3 під час проведення слідчих експериментів поводив себе спокійно, детально розповідав про відомі тільки йому обставини вчинення злочину, деталізація подій здійснена обвинуваченим була чіткою та послідовною, із вказівкою з його сторони на всі подробиці вчинення цього кримінального правопорушення, про які він розповідав самостійно, деталізовано та послідовно.

Відповіді на запитання надавав послідовно й по суті, із застосуванням логічних суджень, із використанням складних речень, демонструючи достатньо-вольовий контроль поведінки. Хоча й демонстрував наявне хвилювання, що є обґрунтованим на переконання суду у цій ситуації.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Стаття 96 КПК України передбачає, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже судове рішення відповідно до статті 370 цього Кодексу не може бути визнано законним та обґрунтованим і згідно з частиною першою статті 412 КПК України підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене судом безпосередньо досліджено речові докази: кухонний ніж з пластиковою ручкою біло-синього кольору, наволочку, фрагмент подушки з плямами бурого кольору, 9 штук недопалків, чорну майку, чорні шорти, чорні шкарпетки, чорні шльопанці, спідню білизну, змиви крові, таблицю з перекопійованими слідами пальців рук, зразки крові трупу потерпілого ОСОБА_7 , зрізи нігтьових пластин трупу потерпілого ОСОБА_7 , одяг з трупу потерпілого ОСОБА_7 , дактилокарта з пальцями рук ОСОБА_7 , зрізи нігтьових пластин двох рук ОСОБА_3 , змиви з двох рук ОСОБА_3 , папілярні узори пальців рук ОСОБА_3 на дактилокарті, сірі шорти, чорні спортивні штани та темно-синій светр.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Тож, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.
Правдивість та об`єктивність показань потерпілого, свідків, які були допитані судом, не викликають сумніві, оскільки ці докази підтверджено сукупністю інших безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів.
Досліджені безпосередньо судом докази по справі спростовують позицію захисту щодо версії обвинуваченого ОСОБА_3 про намагання ОСОБА_7 спровокувати конфлікт, а тому у обвинуваченого був відсутній умисел на вбивство ОСОБА_7 , а тому наполягав, що його дії належить кваліфікувати за ст. 116 КК України, тобто умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання.

Умисне вбивство, передбачене ст. 116, як і умисні вбивства, передбачені ст. 117 і 118, належить до привілейованих складів умисних вбивств. Пом`якшення кримінальної відповідальності за Цей вид умисного вбивства викликане такими обставинами:

1) суспільно небезпечне діяння особи спровоковане протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого;

2) суб`єктивна сторона складу даного злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Об`єкт злочину - життя особи.

Об`єктивна сторона злочину характеризується:

1) діями - посяганням на життя іншої особи;

2) наслідками у вигляді смерті людини;

3) причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідком, а також

4) часом і певною обстановкою вчинення злочину.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними. Фізіологічний афект не розглядається як медичний критерій неосудності, оскільки не є видом іншого хворобливого стану психіки. Така особа є, по суті, обмежено осудною. Фізіологічний афект потрібно відрізняти від патологічного афекту, який є тимчасовим розладом психічної діяльності, що слугує підставою для визнання особи неосудною.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Насильство, внаслідок якого виникає стан сильного душевного хвилювання, може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень, побої), так і психічним (погроза заподіяти фізичну, моральну чи майнову шкоду). Поняттям насильства у складі цього злочину охоплюються і буд-які інші дії насильницького характеру (незаконне позбавлення волі, зґвалтування, задоволення статевої пристрасті неприродним способом тощо). Основна вимога, яка пред`являється до насильства у складі розглядуваного злочину,- спроможність викликати в особи стан сильного душевного хвилювання. Що стосується погроз, то очевидно, що найбільшу потенційну можливість у цьому плані мають найнебезпечніші види погрози, зокрема погроза вбивством, зґвалтуванням, задоволенням статевої пристрасті неприродним способом, знищенням майна, заподіянням тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Встановлення реальної можливості спричинення тим чи іншим насильством, як і тяжкою образою, ставу сильного душевного хвилювання є питанням факту, яке повинно вирішуватись з урахуванням всіх обставин справи (характеру дій потерпілого, особливостей психічного стану винного, характеру відносин потерпілого з винним, обстановки, за якої застосовувалося насильство чи завдавалася тяжка образа, тощо).

Насильство, яке викликає у винного стан сильного душевного хвилювання, обов`язково має бути протизаконним. Протизаконний характер означає, що потерпілий не мав за законом права у даному випадку застосовувати таке насильство. Протизаконність дій потерпілого у даному випадку виступає причиною виникнення у винного специфічного емоційно-психологічного стану, який, у свою чергу, викликає відповідну його реакцію у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Іншими словами, якби потерпілий не вчиняв протизаконних дій щодо винного чи інших осіб, винний, у свою чергу, не вчинив би протиправних дій щодо нього. Причиною виникнення стану сильного душевного хвилювання може бути протизаконне насильство з боку як приватної, так і службової особи, у т.ч. тієї, яка за своєю посадою чи характером виконуваних повноважень наділена законом правом застосовувати насильство до громадян (це, наприклад, працівники міліції, СБ, члени громадських формувань з охорони громадського порядку, працівники виправно-трудових установ).

Систематичне знущання - особливо цинічне глузування, кепкування над особою, образа дією чи словом, що мають багаторазовий (три і більше епізодів) характер.

Тяжка образа - умисне грубе приниження честі і гідності суб`єкта, яке може бути вчинене у будь-якій формі - усно, письмово, дією. До тяжкої образи слід також відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує честь і гідність суб`єкта або його близьких. Важливе значення для оцінки образи як такої, що є тяжкою, мають емоційні особливості суб`єкта, сприйняття ним факту образи,

У випадку, коли умисне вбивство вчинене після того, як стан сильного душевного хвилювання пройшов, вчинене залежно від обставин справи необхідно кваліфікувати за відповідною частиною ст. 115 КК України. Поведінка потерпілого у цьому випадку є обставиною, що істотно знижує суспільну небезпечність злочину і пом`якшує покарання (п. 7 ст. 66 КК України).

Виникнення стану сильного душевного хвилювання внаслідок застосування до особи насильства на законних підставах (наприклад, при затриманні й працівниками міліції у разі вчинення нею злочину чи іншого правопорушення) або ж не в результаті систематичного знущання або тяжкої образи виключає відповідальність особи, яка в такому стані умисно вчинила вбивство, за ст. 116 КК України.

Якщо вбивство вчинене після того, коли стан сильного душевного хвилювання пройшов, дії винного слід кваліфікувати за ст. 115 КК України. Протиправна поведінка потерпілого в такому разі може бути визнана обставиною, яка пом`якшує покарання.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину е час його вчинення. Цей злочин може бути вчинений лише тоді, коли винний перебуває у стані сильного душевного хвилювання. Найчастіше такий стан є короткочасним і триває всього декілька хвилин.

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння вбивства.

Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 14-річного віку і перебувала під час вчинення злочину у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого.

Суб`єктивна сторона характеризується прямим або непрямим умислом. Психічне ставлення особи при вчиненні цього злочину характеризують дві особливості:

1) умисел завжди є таким, що раптово виник, і афектованим;

2) емоційний стан винної особи характеризується сильним душевним хвилюванням, що певною мірою знижує її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Так, спростовуючи доводи обвинуваченого та захисту щодо відсутності умислу ОСОБА_3 на позбавлення життя потерпілого, суд зазначає, що обвинувачений обрав знаряддям вчинення злочину ніж тобто знаряддя, з властивостями гостро-ріжучого предмету, а тому була велика ймовірність того, що при його застосуванні, яким ОСОБА_3 цілеспрямовано наніс удар у життєво важливий орган, можливо заподіяти смерть людині. Обвинувачений ОСОБА_3 неоднарозово наносив ОСОБА_7 удари кулаком в область грудної клітини, два удари в область шиї, а саме завушної ділянки та після нанесення удару ножем в область грудної клітини (після знерушення потерпілого) ОСОБА_3 одразу не викликав швидку медичну допомогу, а навпаки наносив удари ногами (по голові) в життєво важливі органи, що безумовно вказуює на спрямованість його дії саме на позбавлення життя потерпілого та бажання настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння. Стан сильного душевного хвилювання з боку ОСОБА_3 21 червня 2020 року та під час судового розгляду не встановлено, що безумовно свідчить про те, що обвинувачений розумів, що його дії можуть призвести до смерті потерпілого та бажав цього.
Про умисел обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого свідчить і його поведінка, адже одразу після скоєння злочину обвинувачений не викликав швидку медичну допомогу, не намагався надати первинну медичну допомогу, а навпаки, ще завдав тілесні ушкодження потерпілому, який вже не міг просити сторонніх людей про допомогу та захист, які б викликали швидку медичну допомогу та працівників поліції.
Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводів щодо провокування самого потерпілого, шляхом створення умов для перебування ОСОБА_3 в стані сильного душевного хвилювання, не заслуговують на увагу та надають підстави вважати, що вказана позиція свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене, враховуючи, зокрема надані показання свідків та висновки експертиз, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
За сталою судовою практикою, яка не викликає критики, передбачається, що вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Таким чином, якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретним умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.
Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Суд оцінив докази, що мали значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу ОСОБА_3 , зокрема те, що обвинувачений завдав потерпілому удар ножем у життєво-важливий орган тулуб. Сам обвинувачений не заперечує, що хоча і діяв умисно, проте не бажав настання смерті потерпілому.
Крім цього судом було встановлено, що після того, як обвинувачений завдав удар ножом потерпілому, він ще наносив тілесні ушкодження, продовжуючи зберігати при собі вказаний ніж, а потім вранці, коли побачив, що потерпілий помер, за допомогою свідка ОСОБА_19 намагався перемістити труп потерпілого.
Отже, обвинувачений після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у життєво-важливий орган, залишив останнього у безпорадному стані, не викликавши швидкої медичної допомоги, а крім цього ще намагався продовжувати протиправні дії відносно потерпілого при наявності в руках ножа.
Таким чином, вибір знаряддя злочину, яким заподіяно тілесні ушкодження, їх локалізація і характер, а саме в ділянку життєво важливих органів, та поведінка обвинуваченого після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, беззаперечно свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 , кваліфікувавши дії останнього за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні вбивства, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.
При цьому підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Крім цього згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд відповідно до ст. 66 КК України пом`якшуючих покарання обставин не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Також, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий в силу ст 89 КК України, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом "хронічний алкоголізм ІІ ст."; має місце реєстрації та місце постійного проживання де мешкає із братом, офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, а також позицію потерпілого ОСОБА_5 , який просив призначити суворе покарання; а також наслідки вчиненого злочину та поведінку й оцінку скоєного обвинуваченим, відсутність критики й співчуття до потерпілого, невизнання вини, не відшкодування витрат на поховання потерпілого ОСОБА_7 . Крім цього в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений не намагався виправити наслідків ситуації, не викликав потерпілому після завдання йому тілесних ушкоджень швидку медичну допомогу; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, згідно з якою ч. 1 ст. 115 КК України є особливо тяжким злочином; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі, з урахуванням вимог, передбачених ч. 3 ст. 68 КК України.
Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Ставищанського районного суду Київської області від 05 грудня 2013 року за ч. 1 ст. 162 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, який ОСОБА_3 повністю відбув шляхом його сплати до прийняття судового рішення по зазначеному кримінальному провадженню, також ОСОБА_3 був засуджений вироком Ставищанського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України один рік іспитового строку, який ОСОБА_3 повністю відбув до прийняття судового рішення по зазначеному кримінальному провадженню, тому не підлягає застосуванню вимоги норми ст. 71 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22 червня 2020 року встановлено, що ОСОБА_3 фактично був затриманий 22 червня 2020 року о 08.00 год. На наступний день після вчинення злочину.
Згідно ухвали слідчого судді Ставищанського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року ОСОБА_3 застосований запобіжний захід - тримання під вартою на шістдесят днів.
Крім цього, 14 грудня 2020 року під час підготовчого судового засідання, клопотання прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та відносно ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, який неодноразово був продовжений на підставі наявності встановлених ризиків при обранні.
Відповідно до заявленого клопотання прокурора під час судових дебатів, запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, слід продовжити та залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при судовому розгляді ризиків.
Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає зарахувати ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення з 22 червня 2020 року по час набуття законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України стягнути з ОСОБА_3 в порядку статей 122, 124 КПК України.
Арешт майна на підставі ч.4 ст. 174 КПК України скасувати.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України,
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді тринадцяти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набуття вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2020 року по час набуття вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Слідчого судді Ставищенського районного суду від 26 червня 2020 року на чорну майку, чорні шорти, чорні шкарпетки, чорні шльопанці та спідню білизну, запаковані до спец пакету 7293940, вилучені 22 червня 2020 року під час обшуку затриманого 22 червня 2020 року ОСОБА_3 .
Речові докази по справі:
?наволочку зі слідами пошкодження, кухонний ніж, змиви крові, 9 недопалків цигарок, таблицю з перекопійованими слідами пальців рук, зразки крові трупу ОСОБА_7 , зрізи нігтьових пластин трупу ОСОБА_7 , одяг з трупу ОСОБА_7 , дактилокарту з пальцями рук ОСОБА_7 , одяг підозрюваного ОСОБА_3 , зрізи нігтьових пластин двох рук підозрюваного ОСОБА_3 , папілярні узори пальців рук ОСОБА_3 на дактилокарті знищити.
?мобільний телефон марки «Нокіа» повернути власнику ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз у сумі 3269,00 гривень.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1