Справа № 686/1892/21
Провадження № 1-кс/686/3867/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи,яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому від 26 березня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000047,

встановив:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) ТУ ДБР, розташованого в м.Хмельницькому ОСОБА_4 від 26.03.2021 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000047 від 07.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 подану скаргу підтримав, просив задовольнити.

Слідчий, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Водночас, слідчий надіслав на адресу суду матеріали кримінального провадження №0000047 від 07.02.2020.

Дослідивши матеріали скарги та надані матеріали кримінального провадження №0000047 від 07.02.2020, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Слідчий суддя установив, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000047 від 07.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України.

18.03.2021 ОСОБА_3 у межах даного кримінального провадження звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому із клопотанням про залучення його потерпілим..

Постановою старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 26.03.2021 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000047 від 07.02.2020 року передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України з підстав відсутності обґрунтування ОСОБА_3 завданої йому можливими кримінальними правопорушеннями шкоди у розмірі 200000 грн., а також відсутності у матеріалах кримінального провадження доказів, які б стверджували про наявність моральної та фізичної шкоди,

Згідно з п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Кримінальний процесуальний кодекс однаково зобов`язує і слідчого, і прокурора під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВР України, вимог інших актів законодавства.

На підставі п.18 ч.1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Окрім цього, згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтею 307 КПК України передбачено вичерпний перелік процесуальних рішень слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, а саме: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у Справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними.

У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість, поняття «потерпілий» визначено кримінально-процесуальним законодавством.

Так, ч. 1 ст. 55 КПК встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Поняття «потерпілий» у кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

У ч. 2 ст. 55 КПК визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

На відміну від цього у кримінально-правовому розумінні особа стає потерпілою вже з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Разом з тим, ч.5 ст.55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим, у постанові від 26.03.2021 року, слідчий послався на те, що відсутні будь-які відомості (докази), які б свідчили про те, що вказаним кримінальним правопорушенням останньому було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

І досліджені слідчим суддею матеріали кримінального провадження іншого не доводять. Досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000047 від 07.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України здійснюється протягом біль ніж одного року.

Предметом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є факт, на думку ОСОБА_3 , невиконання рішення суду слідчим Першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому ОСОБА_5 , та прокурорами відділу Вінницької області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000031 від 11.02.2019 і №0000031 від 11.0.2019

Під час досудового розслідування не встановлено будь яких даних, котрі б вказували на наявність шкоди, заподіяної ОСОБА_3 можливими кримінальними правопорушеннями.

Зазначення ОСОБА_3 у скарзі та клопотанні про залучення його у якості потерпілого про матеріальну шкоду в розмірі 200000 грн. не може слугувати очевидними і достатніми підставами, що її завдано можливими кримінальними правопорушеннями.

Інших доказів на підтвердження такої шкоди ОСОБА_3 не надав, відсутні ознаками завдання такої шкоди і в досліджених матеріалах кримінального провадження.

Доказів заподіяння моральної шкоди ОСОБА_3 на даний час не здобуто.

Щодо зазначення ОСОБА_3 про понесення витрат на оскарження постанов слідчих у кримінальному провадженні, не може слугувати підтвердженням шкоди, оскільки такі витрати кримінальним процесуальним законом віднесені до процесуальних витрат і стосуються реалізації прав ОСОБА_3 на оскарження як заявника у кримінальному провадженні.

За таких обставин , слідчий суддя дійшов висновку, що постанова від 26.03.2021 року про відмову ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим є вмотивованою, обґрунтованою та відповідає вимогам ст.ст.40, 55, 110, 220 КПК України.

Висновки слідчого, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження №0000047 від 07.02.2020.

Тому у задоволенні поданої ОСОБА_3 скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому від 26 березня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000047, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя