КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4
за участю:
захисника - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від23 червня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0007339 від 21 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 серпня 2021, включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого їм кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених та конкретні обставини справи, на підставі чого прийшов до висновку, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не в змозі запобігти існуючим ризикам.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду, в частині продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисної більш м`який запобіжний захід.
Згідно доводів апеляційної скарги, ухвала суду є незаконною і необґрунтованою, оскільки не містить належних висновків щодо неможливості застосування щодо обвинуваченої іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Також захисник просить врахувати характеризуючі дані ОСОБА_6 , яка є особою жіночої статі, має міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики, постійне місце проживання і реєстрації, у неї на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей та хвора мати. Просить апелянт врахувати і відсутність матеріальної шкоди та тривалий час перебування ОСОБА_6 під вартою.
Висновки суду першої інстанції щодо існування у поведінці ОСОБА_6 ризику переховування від суду та впливу на свідків, адвокат вважає безпідставними, оскільки з плином часу вони зменшилися.
Крім того, на думку захисника, перебування ОСОБА_6 під вартою, принижує її честь і гідність.
Одночасно адвокат ОСОБА_5 ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали суду, посилаючись на ті обставини, що копію вказаного рішення суду він отримав 29 червня 2021 року.
Клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін адвокат ОСОБА_9 не заявляв.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана протягом пяти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Зі змісту положень ст. 399 КПК України вбачається, що строк на оскарження рішення суду першої інстанції може бути поновлений у разі, якщо він пропущений з поважних причин.
Враховуючи ті обставини, що 23 червня 2021 року було оголошено лише резолютивну частину ухвали, її повний текст, згідно журналу судового засідання, було оголошено 25 червня 2021 року, а копію вказаного рішення адвокат ОСОБА_5 отримав 29 червня 2021 року, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали суду у зв`язку з чим він підлягає поновленню.
Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 про незаконність і необґрунтованість ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає їх безпідставними у зв`язку з наступним.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0007339 від 21 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 серпня 2021, включно.
За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 в частині, що стосується продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 .
Перевіривши рішення суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , колегія суддів вважає його законним, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, обґрунтованими, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та характеризується підвищеним рівнем суспільної небезпеки, вчинене за попередньою змовою групою осіб, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, обсяг судового слідства, який ще необхідно провести та дані про особу обвинуваченої, а саме її вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки та спосіб життя взагалі, зокрема те, що вона хоча раніше не судима і на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, про те, без освіти, не працює, не заміжня, зареєстрована у м. Миколаєві, колегія суддів, виходячи з обсягу пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення та характеру інкримінованих їй дій, погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Дані про особу обвинуваченої були враховані судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак вони не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Крім того слід зазначити, що захисник посилаючись на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, утриманців та позитивних характеристик, жодних доказів на підтвердження цих обставин не надав.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_6 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак апеляційна скарга її захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 задовольнити, поновити строк на оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 до 21 серпня 2021 року - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3