Єдиний унікальний номер 341/720/17
Номер провадження 1-кп/341/7/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2016 під № 0000191, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, безробітний, з середньою освітою, судимий, зокрема:
- вироком Калуського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік; звільнений від відбування покарання на підставі ст. 104 КК України із встановленням іспитового строку два роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України.
встановив:
ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднану з проникненням у приміщення за наступних установлених судом обставин.
ОСОБА_4 будучи особою, щодо якої 03.03.2016 Калуським міськрайонним судом ухвалено вирок із застосуванням ст. 69 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, відповідно до ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком 2 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і до набрання законної сили вказаного вироку вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.
18 травня 2016 року близько 23 годин 00 хвилин ОСОБА_4 спільно із своїми знайомими ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_6 (стосовно яких ухвалено вирок Галицького районного суду від 12 травня 2017 року) перебували у с. Дорогів недалеко від подвір`я ОСОБА_7 і розмовляли між собою.
Під час спілкування обвинувачений повідомив, що йому необхідні деталі для його власного велосипеда марки «Україна». Почувши це, ОСОБА_6 достовірно знав, що у сараї ОСОБА_7 знаходився велосипед марки «Мінськ», деталі від якого можуть підійти до велосипеда ОСОБА_4 , розказав про це присутнім.
Обвинувачений вступив у попередню змову з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для таємного викрадення майна ОСОБА_7 .
Діючи як співвиконавці, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, домовились, що ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_5 зайдуть на територію господарства ОСОБА_7 , а ОСОБА_4 залишиться на вулиці та буде дивитись за навколишньою обстановкою, щоб попередити їх про появу сторонніх осіб.
ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 підійшов до господарства ОСОБА_7 , переконались, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 залишився біля огорожі, а ОСОБА_5 за вказівкою останнього зайшов на територію вказаного господарства. Підійшов до сараю, де знаходився велосипед, та спробував відчинити вхідні двері, які були зачинені на два навісних замки. Не відчинивши двері сараю, ОСОБА_5 звернувся за допомогою до ОСОБА_6 , який зайшов на територію господарства ОСОБА_8 узяв із коптильні-сушилки арматуру та передав його ОСОБА_5 для усунення перешкоди у доступі до приміщення сараю.
ОСОБА_5 підійшов до сараю, з метою незаконного заволодіння чужим майном та з корисливих мотивів, зірвав з дверей обидва навісні замки за допомогою отриманої від ОСОБА_6 арматури та проник усередину приміщення.
Надалі ОСОБА_5 , діючи за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , таємно викрав із сараю ОСОБА_7 велосипед марки «Мінськ» та пішов з ним до місця, де на нього чекали ОСОБА_4 і ОСОБА_6
ОСОБА_5 за вказівкою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 потягнув викрадений велосипед додому до ОСОБА_4 у смт. Войнилів та залишив для подальшої реалізації та розподілу виручених від його продажу грошових коштів.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_6 заподіяли потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 300 грн.
З огляду на викладене, суд визнає ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднану з проникненням у приміщення потерпілої.

Водночас розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснювався у межах пред`явленого йому обвинувачення.
Оскільки обвинувачений у судовому засіданні вину визнав та надав суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив обсяг досліджуваних доказів у цьому кримінальному провадженні, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежився дослідженням характеризуючих особу документів, протоколів огляду місця події, допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та правдивості позиції якого у суду немає.
Водночас установлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.
Показаннями допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно умисно з корисливих мотивів вчинив таємне викрадення велосипеда марки «Мінськ» у потерпілої ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 та неповнолітнім ОСОБА_6 та поєднану з проникненням у приміщення. До вчиненого ним кримінального правопорушення ставиться негативно, готовий до покарання, яке просить призначити не дуже суворим, не пов`язаним з позбавленням волі.
Протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 16.05.2016.
Протоколом огляду місця події від 19.05.2016, відповідно до якого огляд проводився на території господарства ОСОБА_7 .
Протоколом огляду місця події від 19.05.2016, відповідно до якого огляд проводився на території господарства ОСОБА_4 з вилученням велосипеда марки «Мінськ»
Протоколом проведення слідчого експерименту від 28.07.2016.
Копією вироку Калуського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року, яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік. Звільнений від відбування покарання на підставі ст. 104 КК України із встановленням іспитового строку два роки.
Копією вироку Галицького районного суду від 12 травня 2017 року, яким ОСОБА_5 і ОСОБА_6 засуджено за частиною третьою статті 185 КК України із застосуванням статі 69 КК України до штрафу та позбавлення волі на строк 1 рік шість місяців, відповідно. На підстав статті 71 КК України ОСОБА_6 , який раніше був засуджений вироком Калуського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року за частиною третьою статті 185 КК України, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання і остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік вісім місяців.
Потерпіла ОСОБА_7 у своїй письмовій заяві просила, щоб судові засідання у кримінальному провадженні здійснювати за її відсутності. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Просить призначити обвинуваченому покарання згідно з законом.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке кваліфікується за частиною третьою статті 185 КК України, особу винного, який раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив повторно у період ухваленого вироку Калуського міськрайонного суду, що не набрав законної сили, обставини, що пом`якшують покарання, посередню характеристику обвинуваченого за місцем проживання та те, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілої про призначення покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій.
Крім того, обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає те, що відповідно до довідки про склад сім`ї і пояснень обвинуваченого, які не спростовано стороною обвинувачення, ОСОБА_4 проживає з двома сестрами та їхніми малолітніми дітьми. Як єдиний член сім`ї чоловічої статі, обвинувачений, фактично, забезпечує утримання інших членів своєї сім`ї.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Також суд під час призначення покарання враховує, що вироком Калуського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року ОСОБА_4 засуджено ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік і він був звільнений від відбування покарання на підставі ст. 104 КК України із встановленням іспитового строку два роки, проте належних висновків не зробив.
З урахуванням усіх вказаних обставин суд вважає, що можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства відсутня, а тому не знаходить підстав для призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Водночас, зважаючи на позицію потерпілої сторони та наявність кількох пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування положень статті 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини третьої статті 185 КК України за це кримінальне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 зазначено, що при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила нове кримінальне правопорушення, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Суд установив, що обвинувачений ОСОБА_4 за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2016 року засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, із встановленням йому іспитового строку 2 роки. Отже, невідбута частина покарання у вигляді позбавлення волі за попереднім вироком становить 1 рік.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому необхідно визначити за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України у вигляді позбавлення волі, оскільки обвинувачений вчинив це кримінальне правопорушення після постановлення вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2016, за яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, із встановленням йому іспитового строку 2 роки, яке він не відбув, частково приєднавши невідбуте ним покарання за попереднім вироком.

За установлених обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі частини першої статті 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.03.2016.

На переконання суду, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного кримінального правопорушення і особою винного.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання речових доказів вирішено вироком Галицького районного суду від 12 травня 2017 року.
Керуючись статтями 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 66, 67, 71, 185 Кримінального кодексу України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі частини першої статті 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2016 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання за цим вироком рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

СуддяМ. Р. Мергель