ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/698/21 Справа № 216/3088/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Виска Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваний у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року клопотання слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено. Застосовано до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 296 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3». Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до закінчення 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто з 12 квітня 2021 року до двадцять четвертої години 10 червня 2021 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисних нетяжкого та тяжкого злочинів. Згідно даних, що характеризують його особу, підозрюваний офіційно не працевлаштований, не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання та постійного законного джерела доходів, крім того, хоча підозрюваний і зареєстрований у м.Кривому Розі, проте, судом береться до уваги, що підозрюваний тривалий час переховувався від правоохоронних органів, а також наявність у підозрюваного паспорту громадянина України для виїзду за кордон, і те, що останній намагався після вчинення злочину виїхати за межі України на тривалий час для працевлаштування, а також враховується наявність у підозрюваного обвинувального акту у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тому слідчий суддя вважав, що підозрюваний може як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно вплинути на свідків, які встановлені та допитані у кримінальному провадженні, так і вчиняти інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

- захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодилась з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 від 13.04.2021 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Криворізького РУП ГУ НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. З ст. 296 КК України відмовити. Застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що слідчий суддя при винесенні ухвали грубо порушив норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що прокурор та слідчий суддя не довели існування заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Апелянт зазначає, що розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя допустив істотні порушення вимог ст. ст. 194,196,197 КПК України.
Вказує на те, що оскаржувана ухвала від 13.04.2021 року не містить посилань на докази, які підтверджують висновки суду. Проте слідчий суддя не дотримався вимог щодо надання оцінки підозри «стандартам обґрунтованості» та не навів жодного обгрунтування наявності хоча б одного з таких ризиків, вони грунтуються лише на припущенні їх існування. Оскаржувана ухвала слідчого судді ОСОБА_1 не містять посилань на докази, які досліджені ним, та які свідчили б про те, що жоден з інших, більш м`яких видів запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням свободи, не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .
На думку апелянта,слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного не врахував такі обставини, зокрема - міцність соціальних зв`язків підозрюваного у місці його постійного проживання, його репутацію та особу, вагомість доказів про вчинення ним інкримінованих йому діянь за ч. 2 ст. 121 та 3 ст. 296 КК України, відсутність доказів, які стосуються заявлених ризиків та доводи захисту, викладені в запереченнях, та не оцінив в сукупності обставини, зазначені у статті 178 КПК України.
Вказує на те, що клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , навіть не відповідає вимогам ст. 184 КПК України та прокурором не було ані наведено у ньому, ані доведено та підтверджено жодними матеріалами в судовому засіданні з розгляду такого клопотання ні наявності ризиків, ні неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, всі обгрунтування необхідності застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 грунтуються виключно на припущеннях. Так, хоча ОСОБА_7 і було повідомлено про підозру у вчиненні, поміж іншого, тяжкого злочину, проте, сама по собі наявність цієї обставини не може біти підставою для обрання такого найсуворішого запобіжного заходу як тримання під вартою.
Зазначає, що ризики, якими прокурор обґрунтовував клопотання, не були доведені прокурором, як і те що неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , не встановивши наявність обґрунтованості підозри та не надавши оцінки всім доводам та запереченням захисника проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя обрав найсуворіший запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 296 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_7 знаходячись на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілих та свідків вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначених злочинів, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги захисника в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Доводи ж захисту про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі підозрюваного, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваний у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 296 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4