Номер провадження: 11-кп/813/638/21
Номер справи місцевого суду: 946/6717/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2020 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого, -

встановив:

оскарженою ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2020 року задоволено подання Ізмаїльського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та відносно засудженого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Табаки Болградського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Арцизького районного суду Одеської області від 22.12.2017 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.263 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
скасовано звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 22.12.2017 року та останнього направлено для відбування покарання до місць позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
До набрання ували законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 не обирався. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 відповідно до ухвали суду обчислюється з моменту його фактичного затримання.
Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що обставини справи свідчать про доведеність існування факту небажання засудженого ОСОБА_8 стати на шлях виправлення, оскільки в період іспитового строку мало місце його злісне ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків, що виразилось у систематичному вчиненні засудженим адміністративних правопорушень, що свідчить про існування підстав, передбачених ч.2 ст.78 КК України, для направлення засудженого для відбування призначеного йому покарання за вироком суду.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання Ізмаїльського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Захисник посилається на те, що районний суд належним чином не дослідив та не взяв до уваги фактичні обставини справи, внаслідок чого безпідставно скасував відносно ОСОБА_8 звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Апелянт вказує, що за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно, регулярно з`являвся на реєстрацію до органу з питань пробації у встановлені дні явки та жодних зауважень та застережень до нього з цього приводу не застосовувалось. Крім того, за період іспитового строку приймав участь в усіх заходах, які організовувалися уповноваженим органом з питань пробації. В період іспитового строку ОСОБА_8 не вчинив жодного нового кримінального правопорушення.
Також захисник зазначає, що адміністративні стягнення, які фактично і стали підставою для скасування звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням відносно ОСОБА_8 , не пов`язані з порушенням громадського порядку, оскільки стосуються порушень правил дорожнього руху та є незначними. Захисник стверджує, що встановлені судом обставини не свідчать про те, що ОСОБА_8 не бажає стати на шлях виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст. 370, 372 КПК ухвала суду про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення особи для відбування покарання призначеного за вироком суду має бути постановлена згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду з наведенням в ній належних і достатніх мотивів її постановлення.

Статтею 75 КК України визначено право суду при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи на прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Одночасно, згідно ч.1 ст.76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання (ч.2 ст.78 КК України).
Статтею 166 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що у разі якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Пунктом 1 ч.3 ст.166 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Отже, за змістом ч.2 ст.78 КК Українита ст.166 КВК України, подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання органом пробації може бути подано до суду лише в разі, якщо засуджена особа не виконує покладених на неї судом обов`язків після застереження у виді письмового попередження, або систематично вчинювала адміністративні правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення, а також коли засуджена особа не з`являється до інспекції без поважних причин (що повинно бути підтверджено матеріалами), то орган пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженої особи для відбування призначеного судом покарання.
Мотивуючи оскаржуване рішення про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , районний суд послався на те, що постановою інспектора сектору пробації від 08.02.2018 року було встановлено дні явки засудженого на реєстрацію, а саме перший четвер кожного місяця, з чим ОСОБА_8 був ознайомлений під підпис та останньому було роз`яснено про порядок та умови відбування покарання та наслідки за їх невиконання (а.о.с.17). Проте, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, засуджений на шлях виправлення не став та протягом встановленого судом строку випробування систематично скоював адміністративні правопорушення, зокрема сім разів був притягнутий до адміністративної відповідальності. Також судом зазначено, що після того, як ОСОБА_8 п`ять разів було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (а.о.с. 63, 118, 203, 216-217), 05.03.2020 року відносно засудженого було винесено застереження у виді письмового попередження про скасування випробування та направлення для відбування покарання (а.о.с. 205). Районний суд зазначив, що після винесення застереження, засуджений ОСОБА_8 належних висновків на зробив та скоїв ще два адміністративні правопорушення, які стосувались порушень правил дорожнього руху, за що постановами суду від 18.08.2020 року був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП (а.о.с. 240).
Вирішуючи питання щодо скасування звільнення від відбування покарання, районний суд дійшов висновку, що засуджений протягом іспитового строку певних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став і під час іспитового строку систематично скоював адміністративні правопорушення.
Таким чином, районний суд в оскаржуваній постанові зробив висновок, що підставою для скасування відносно засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням є доведення факту скоєння ним трьох і більше адміністративних правопорушень.
При цьому, районний суд, мотивуючи своє рішення зазначив, що законодавцем не визначено, яку кількість правопорушень засуджений має вчинити до винесення органом пробації застереження, а яку після винесеного застереження, а тому на думку районного суду вказана обставина не має значення для прийняття рішення про скасування відносно засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, районним судом зазначено в оскаржуваній ухвалі, що для прийняття рішення про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням не впливає також вид і тяжкість адміністративних правопорушень, вчинених засудженим під час іспитового строку.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками районного суду, з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що вироком Арцизького районного суду Одеської області від 22.12.2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.263 КК України та з застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 3 роки. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок набрав законної сили 23.01.2018 року та був направлений на виконання до Ізмаїльського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.
Постановою інспектора сектору пробації від 08.02.2018 року було встановлено дні явки засудженого ОСОБА_8 на реєстрацію, а саме перший четвер кожного місяця, з чим він був ознайомлений (а.о.с.17).
Апеляційний суд вважає, що керівник уповноваженого органу з питань пробації, звертаючись до районного суду з поданням та порушуючи питання про скасування звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробуванням, без достатніх на це підстав послався на невиконання засудженим обов`язків, посилаючись лише на неодноразове притягнення засудженого до адміністративної відповідальності, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, а також подання органу пробації, за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується позитивно, регулярно з`являвся на реєстрацію до органу з питань пробації у встановлені дні явки, а жодних зауважень та застережень до нього з цього приводу не застосовувалось. Крім того, за період іспитового строку засуджений приймав участь в усіх заходах, які організовувалися уповноваженим органом з питань пробації, не вчинив нового кримінального правопорушення.
Як вбачається зі змісту подання, підставою для звернення органу пробації з клопотанням про скасування звільнення відносно ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, слугувало фактично те, що останній протягом іспитового строку сім разів притягнутий до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, дослідивши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку, що доводи захисника зазначені в апеляційній скарзі є слушними, з огляду на таке.
Як свідчать матеріали справи, адміністративні правопорушення, за вчинення яких на ОСОБА_8 накладалися стягнення, стосувалися виключно допущених засудженим порушень правил дорожнього руху.
Апеляційний суд не може не погодитись з доводами районного суду, що вид та тяжкість скоєних особою адміністративних правопорушень не впливають на прийняття судом рішення про скасування щодо особи звільнення від відбування покарання з випробуванням, з посиланням на те, що ці обставини не закріплено на законодавчому рівні.
Однак, апеляційний суд наголошує, що відсутність закріплення на законодавчому рівні наведених районним судом обставин, в разі виникнення подібної ситуації, зокрема вчинення засудженим адміністративних правопорушень в період виконання вироку із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, такі обставини мають вирішуватись судом, який розглядає подання органу пробації, виходячи з конкретних обставин справи, даних про особу засудженого, його поведінки під час іспитового строку, а також виду та характеру вчинених адміністративних правопорушень, з огляду на таке.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на протязі всього іспитового строку ОСОБА_8 у встановлені дні явки регулярно з`являвся на реєстрацію до органу з питань пробації та жодних зауважень або застережень до нього з цього приводу не застосовувалось. Крім того, засуджений приймав участь в усіх заходах, які організовувалися уповноваженим органом з питань пробації. В період іспитового строку ОСОБА_8 не вчинив жодного нового кримінального правопорушення.
Наведені вище обставини свідчать про те, що своєю поведінкою засуджений намагався довести своє виправлення та сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього вироком Арцизького районного суду Одеської області від 22.12.2017 року.
Апеляційний суд звертає увагу, що районному суд слід було врахувати конкретні обставини даної справи, а саме той факт, що притягнення ОСОБА_8 протягом іспитового строку до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, жодним чином не свідчать про направленість дії засудженого на невиконання покладених на нього обов`язків,
На думку апеляційного суду, такі обставини беззаперечно підлягають врахуванню судом, у разі скоєння засудженим адміністративних правопорушень в сфері дотримання правил дорожнього руху, будучи засудженим вироком суду за злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, або як в даній справі, з урахуванням іспитового строку за вироком, яким він засуджений ч. 3 ст.185, ч.2 ст.263 КК України, у разі вчинення адміністративних правопорушень, які посягають на власність, або порушення правил поводження зі зброєю та боєприпасами.

В такому випадку, цілком обґрунтовано можна погодитися з доводами подання органу пробації, що засуджений не бажає стати на шлях виправлення, оскільки поведінка засудженого та його дії, дійсно можуть свідчити про небажання останнього усвідомити необхідність забезпечення ним виконання обов`язку не допускати в період іспитового строку аналогічних протиправних дії, навіть тих, які не відносяться до кримінально караних, а охоплюються положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, що може свідчити про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Водночас, вчинення засудженим адміністративних правопорушень пов`язаних з недотриманням правил дорожнього руху, навіть неодноразово, на думку апеляційного суду не може беззаперечно свідчити про його небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що в даній справі, факт вчинення засудженим протягом іспитового строку адміністративних правопорушень пов`язаних з порушенням правил дорожнього руху, не може слугувати визначальним фактором при вирішенні питання щодо скасування відносно нього звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки з огляду на правову кваліфікацію його дій, за які він був засуджений вироком районного суду, за весь період іспитового строку останній не вчинив жодного адміністративного або кримінального правопорушення проти власності або проти громадської безпеки та сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, визначені вироком суду.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що встановлені районним судом обставини не свідчать про те, що ОСОБА_8 не бажає стати на шлях виправлення та умисно не виконує покладені на нього обов`язки, а тому мотиви викладені в поданні органу пробації щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_8 та направлення останнього для відбуття покарання, а також зазначені в оскаржуваній ухвалі, є непереконливими та безпідставними.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що матеріали особової справи ОСОБА_8 не містять відомостей та підтверджень про систематичне невиконання покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим доводи подання начальника Ізмаїльського МРВ філії ДУ «Центр пробації» про наявність підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_8 є такими, що не ґрунтуються на законі, а подання є передчасним та необґрунтованим.
З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, враховуючи те, що органом пробації та прокурором не доведений факт небажання засудженого стати на шлях виправлення, як того вимагає п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 23 жовтня 2003 року, апеляційний суд приходить висновку про відсутність достатніх та законних підстав для задоволення подання органу пробації та направлення засудженого для відбування покарання.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала районного суду підлягає скасуванню, а в задоволенні клопотання органу пробації слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532, 537-539 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2020 року про скасування звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням та направлення для відбування покарання до місць позбавлення волі відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання Ізмаїльського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України від 19.10.2020 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4