Справа № 583/2645/21
Провадження № 1-кс/588/219/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року м. Тростянець

Слідчий суддя Тростянецького районного суду Сумської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявниці скарги ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника СВ та керівника Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В :

До Тростянецького районного суду Сумської області 09.08.2021 на підставі ухвали Сумського апеляційного суду від 03.08.2021 надійшли матеріали указаної вище скарги ОСОБА_3 , у якій вона просить суд: 1) зобов`язати відповідальну особу керівника СВ на виконання ст. 39 та 214 КПК України, внести відомості викладені у її заяві про злочин в ЄРДР та перенаправити у компетентний орган за підсудністю; 2) визнати протиправними дії ДОП ОСОБА_4 щодо переховування заяви про злочин ЄО № 4625 у іншій справі та дії ОСОБА_5 , що намагався ввести її в оману про розгляд неподаної заяви про злочин за ЄО № 4471, але дане повідомлення їй не надсилалося, а лише було у справі.

Свої вимоги ОСОБА_3 , мотивує тим, що 30.07.2020 суддя ОСОБА_6 видала судовий наказ за недійсною довідкою, хоча 29.07.2020 їй була надана дійсна довідка та дійсна виправлена інформація від ЦНАП. Дізнавшись, що існує такий судовий наказ ОСОБА_3 звернулася в ЦНАП де видали довідку і дізналася, що 29.07.2020 недійсна інформація була виправлена і надана інша довідка, яку у справу не долучали. Скасуванню судового наказу перешкодила суддя ОСОБА_7 , повернувши заяву про скасування з вимаганням судового збору здійснивши дискримінацію за майновим станом та унеможлививши доступ до суду людині з скрутним матеріальним становищем.

Після цього ОСОБА_3 повідомила особисто суддю ОСОБА_6 про підробку нею недійсного судового наказу, але вона гримнула дверима кабінету і заперлася з середини на ключ.

Видаючи ОСОБА_3 прошиту копію справи у канцелярії повідомили, що суддя, якщо знає про недійсні дані, наказ заявнику не видасть.

27.05.2021 після оголошення рішення суду у якому на користь ВДВС було частково скасовано рішення суду першої інстанції, ДВС без надсилання постанови про відкриття провадження, було заблоковано єдину картку банку (зарплатну) ОСОБА_3 , на підставі цього судового наказу.

З цієї підстави 27.05.2021 ОСОБА_3 викликала через лінію 102 СОГ для написання заяви про злочин на суддю, але на виклик з`явився поліцейський ОСОБА_8 , який заявив, що протокольну заяву не прийматиме, щоб вона писала її сама.

Її заява на лінії 102 була зареєстрована за № 4471 від 27.05.2021, але оскільки заяву про злочин у неї протокольно приймати відмовилися вона написала її сама та подала у чергову частину Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з вимогою внести в ЄРДР та направити за ст. 214. Але, як стало їй відомо після ознайомлення з матеріалами ЄО № 4471 та ЄО № 4625 від 01.06.2021 номер реєстрації її заяви за викликом № 4471, який не прийняв ОСОБА_8 , заява на 102 № 4471 була просто списана без розгляду і в матеріалах один аркуш, а заява про злочин з доказами і додатками була підколена ДОП ОСОБА_4 до інших матеріалів справи № 4615, де заявлено про злочин ДВС катування голодом, та списано і заховано заяву про злочин судді в інших матеріалах.

На даний час слідчим в порушення вимог ст. 214 КПК України за її заявою відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.

Заявниця скарги ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Слідчий Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області в судове засідання не з`явився, керівник указаного відділення поліції був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, причини неявки слідчого у судове засідання суду не повідомлено. Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази в їх сукупності, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.
Згідно з частиною третьою статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Отже слідчий суддя вирішує скаргу заявниці в межах заявлених нею вимог та в межах повноважень визначених КПК України.
Слідчим суддею встановлено, що 27.05.2021 о 14 год. 12 хв. до Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 27.05.2021 о 14 год. 03 хв. за адресою: район м. Охтика, вулиця Ярославського буд. 2, заявник ОСОБА_9 прохає направити СОГ до Охтирського міськрайонного суду, для реєстрації заяви про злочин на суддю, оскільки ознайомившись з матеріалами справи заявниця виявила сфальсифіковані документи та виданий незаконний наказ. У матеріалах справи №583 269120 Охтирський міськрайонний суд за заявою ТОВ Брокенергія видано судовий наказ з використанням підроблених документів суддею гр. ОСОБА_6 . Надалі суддя гр. ОСОБА_7 перешкодила оскарження судового наказу вимаганням судового збору чим унеможливили оскарження цього незаконного судового документа. Підроблений документ суду видала працівник Охтирської МР відділу державної реєстрації гр. ОСОБА_10 .

Вказана заява була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за порядковим номером ЄО № 4471 від 27.05.2021. Відповідно до результату опрацювання зазначено, що прибувши на місце вказане у повідомленні заявниця ОСОБА_9 від надання письмових пояснень та надання заяви відмовилась та повідомила, що самостійно звернеться до Охтирського РВП для надання заяви та надання письмових пояснень у зручний для неї час (а.с. 84, 85, 90, 91, 92).
Прізвище заявниці у матеріалах ЄО № 4471 від 27.05.2021 зазначено помилково як « ОСОБА_11 » замість правильного « ОСОБА_12 », однак зазначена описка не впливає на суть обставин справи яка розглядається судом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України).
Відповідно до п.п. 2 п. 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 №298 (далі Положення), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п.п. 7 п. 2 розділу ІІ вказаного Положення до Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У ч. 1 ст. 216 КПК України зазначено, що слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Статтею 126 Конституції України закріплено гарантії незалежності і недоторканості судді та передбачено, що вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється та суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства.
У пп.2 а), 2 d) Рекомендації № (94) 12 "Незалежність, дієвість та роль суддів", ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13.10.94, зазначено, що незалежність суддів має бути гарантована відповідно до положень Конвенції та конституційних принципів.
Судді повинні приймати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомочного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, незалежно з чийого боку та з яких мотивів воно б не здійснювалось. У законі мають бути передбачені санкції проти осіб, які намагаються у такий спосіб впливати на суддів. Судді мають бути цілком вільними у винесенні неупередженого рішення у справі, яку вони розглядають, покладатись на своє внутрішнє переконання, власне тлумачення фактів та чинне законодавство. Судді не зобов`язані давати звіт щодо справ, які знаходяться в їх провадженні, ніякій особі, яка не належить до системи судової влади.
Крім того, в пп.3 а), 3 b) вищезазначеної Рекомендації вказується, що судді, зокрема, зобов`язані діяти у кожній справі цілком незалежно та бути захищеним від будь-якого стороннього впливу; проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне витлумачення закону.
У зв`язку з цим слід також зазначити, що пп. 5, 57, 59 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (далі КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено базовий принцип, відповідно до якого оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом. Цей принцип є ключовим наслідком конституційної гарантії незалежності суддів, яка розглядається як одна із основних характеристик верховенства права в демократичному суспільстві.
КРЄС підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. Держави повинні гарантувати відповідність їхніх національних процедур вимогам, викладеним у рішеннях зазначеного Суду.
КРЄС зазначає, що будь-який метод оцінювання якості судових рішень не повинен втручатися у незалежність як судової влади у цілому, так і окремих суддів.
Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до п.4.2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. за справою №1-17/2001, процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.
У міжнародних документах з питань статусу та незалежності суддів, зокрема у Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основних принципах незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та від 13 грудня 1985 року), Рекомендаціях щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийнятих резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалених резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15 грудня 1989 року), Європейському статуті судді (ухваленому Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейській хартії щодо статусу суддів (10 липня 1998 року), Всесвітній (Універсальній) хартії судді (схваленій Міжнародною Асоціацією Суддів 17 листопада 1999 року, Тайбей (Тайвань), Декларації щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи 14 жовтня 2015 року, звернуто увагу на необхідність усіма можливими національними та міжнародними органами гарантувати незалежність суддів, зокрема на те, що суддя не може бути притягнений до відповідальності за виконання своїх професійних обов`язків. Гарантування незалежності суддів також полягає у тому, щоб жоден суддя не міг приймати рішення у справі через страх, очікування користі будь-якого походження або через будь-який неналежний вплив.
Як вбачається з матеріалів ЄО № 4471 від 27.05.2021 до Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що заявницяпрохає направити СОГ до Охтирського міськрайонного суду, для реєстрації заяви про злочин на суддю, оскільки ознайомившись з матеріалами справи заявниця виявила сфальсифіковані документи та виданий незаконний наказ.

У поданій до суду скарзі заявниця вказала, що 30.07.2020 суддя ОСОБА_6 видала судовий наказ за недійсною довідкою, хоча 29.07.2020 їй була надана дійсна довідка та дійсна виправлена інформація від ЦНАП. Дізнавшись, що існує такий судовий наказ ОСОБА_3 звернулася в ЦНАП де видали довідку і дізналася, що 29.07.2020 недійсна інформація була виправлена і надана інша довідка, яку у справу не долучали. Скасуванню судового наказу перешкодила суддя ОСОБА_7 , повернувши заяву про скасування з вимаганням судового збору здійснивши дискримінацію за майновим станом та унеможлививши доступ до суду.

Тобто, зі змісту повідомлення та мотивів скарги ОСОБА_3 вбачається, що по суті вона не погоджується з рішенням судді, яка розглянула справу та видала судовий наказ з урахуванням недійсної довідки виданої ЦНАП.
Такі обставини можуть бути підставою для перегляду рішення судді в апеляційному порядку. Водночас відсутні підстави для реєстрації такої заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.
Щодо вимог заявниці скарги про визнання протиправними дій ДОП ОСОБА_4 щодо переховування заяви про злочин ЄО № 4625 у іншій справі та дії ОСОБА_5 , що намагався ввести її в оману про розгляд неподаної заяви про злочин за ЄО № 4471, але дане повідомлення їй не надсилалося, а лише було у справі, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що такі дії не підлягають оскарженню в порядку передбаченому ч. 1 ст. 303 КПК України, тому заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити повністю.
Керуючись ст. 2, 24, 110, 214, 303, 307 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника СВ та керівника Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити повністю.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1