08.04.2021 Єдиний унікальний номер 205/1174/19
Провадження №1кп/205/251/21
Єд.унік.№205/1174/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, освіта неповна середня, раніше засудженого: 07.06.1996 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.140 ч.2, 17 ч.2-81 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 15.09.1999 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.119-6 ч.2, 206 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 13.09.2002 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.186 ч.3, 185 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі; 06.03.2007 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; 09.02.2012 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ст.121 ч.1, 185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2, 187 ч.1, 309 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі; 12.08.2016 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.186 ч.2 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі; 06.10.2016 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ст.186 ч.2, 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі; офіційно не працевлаштованого, проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.393 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 року обвинувачений ОСОБА_5 засуджений за ст.186 ч.2, 289 ч.2 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке з 02 жовтня 2017 року відбував в Державні установі «Дніпровська виправна колонія №89», яка розташована за адресою: м.Дніпро, вул.Д.Галицького 1. Згідно постанови начальника ДУ «Дніпровська виправна колонія №89», на підставі ст.101 КВК України, 19 жовтня 2018 року обвинуваченого ОСОБА_5 переведено до дільниці соціальної реабілітації, де у нього виник злочинний умисел на втечу з місць позбавлення волі. Реалізуючи свій злочинний умисел, 26 грудня 2018 року, близько 17 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись на території дільниці соціальної реабілітації ДУ «Дніпровська виправна колонія №89», за адресою: м.Дніпро, вул.Д.Галицького 1, усвідомлюючи ту обставину, що він не має будь-яких законних підстав та дозволу адміністрації колонії на тимчасове залишення місця позбавлення волі, порушуючи вимоги ст.99, 107 КВК України, невстановленим досудовим розслідуванням способом самовільно залишив охоронювану територію виправної колонії та попрямував за межі м.Дніпро, таким чином здійснив втечу з місця позбавлення волі. 27 грудня 2018 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин, на зупинці громадського транспорту, яка розташована біля буд.87 по вул.Центральній, в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, обвинувачений ОСОБА_5 був затриманий співробітниками оперативної групи ДУ «П`ятихатська виправна колонія №122» та повернутий до ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» для подальшого відбування покарання.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК України визнав повністю та пояснив суду, що він дійсно, з жовтня 2017 року відбував покарання, призначене вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська в ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» та з жовтня 2018 року був переведений на дільницю соціальної реабілітації постановою начальника зазначеної установи. 26 грудня 2018 року, близько 17 години 30 хвилин, він самовільно залишив охоронювану територію установи виконання покарань та попрямував за межі м.Дніпро, а наступного дня був затриманий у м.Вільногірськ співробітниками ДУ «П`ятихатська ВК №122» та повернутий до ДУ «Дніпровська ВК №89»

Винуватість ОСОБА_5 повністю підтверджується наступними доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_6 , який працює на посаді інспектора ДУ «ДВК №89», пояснив суду, що 26 грудня 2018 року, близько 17 години 30 хвилин, під час обходу, він виявив відсутність у житловому приміщенні засудженого ОСОБА_5 , який був переведений до дільниці соціальної реабілітації восени 2018 року, про що було повідомлено чергового помічника начальника установи. Зазначені обставини також повністю підтвердив свідок ОСОБА_7 , який додав, що обвинувачений ОСОБА_5 працював різноробочим на території ДУ «ДВК №89» та під час роботи міг виходити на прилеглу до установи територію і тільки під наглядом працівників установи. Крім того, свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що вхід на територію дільниці соціальної реабілітації здійснюється лише через КПП, а сама територія дільниці огороджена шлакоблочним парканом висотою приблизно 2 метри.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили суду, що 26 грудня 2018 року, ввечері, після того як стало відомо про втечу засудженого ОСОБА_5 , який відбував покарання в ДУ «Дніпровська ВК №89» та знаходився на дільниці соціальної реабілітації, був оголошений його розшук та розпочаті оперативно-розшукові заходи. 27 грудня 2018 року, близько 16 години, після того як стало відомо, що засуджений ОСОБА_5 затриманий оперативниками П`ятихатської ВК №122, вони вирушили до м.Вільногірськ, де забрали обвинуваченого та повернули його до Дніпровської ВК №89 для подальшого відбування покарання.

Показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_5 з 02 жовтня 2017 року відбував покарання в ДУ «Дніпровська ВК №89» та за час відбування покарання режим не порушував, до дисциплінарної відповідальності на притягувався, у зв`язку з чим на підставі постанови начальника установи, був переведений на дільницю соціальної реабілітації, звідки 26 грудня 2018 року здійснив втечу, однак наступного дня був затриманий у м.Вільногірськ та повернути до установи. Крім того, зазначені свідки підтвердили суду, що обвинувачений ОСОБА_5 , як і інші засуджені, які знаходились на дільниці, не мали право залишати територію установи самостійно, без нагляду співробітників колонії.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які працюють на посаді о/у оперативної групи ДУ «П`ятихатська ВК №122» суду підтвердили, що 26 грудня 2018 року, приблизно о 18 годині, перебуваючи на своєму робочому місці, вони отримали інформацію від о/у ДУ «Дніпровська ВК №89» про те, що з дільниці соціальної реабілітації здійснив втечу засуджений ОСОБА_5 , який відбував покарання в установі, а також інформацію про його можливе місце перебування. 27 грудня 2018 року, під час відпрацювання отриманої інформації, вони виїхали в м.Вільногірськ, де на зупинці громадського транспорту по вул.Центральній ними був затриманий засуджений ОСОБА_5 , якого вони в той же день передали співробітникам Дніпровської ВК №89.

Зазначені обставини також підтверджені: показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив суду, що обвинувачений ОСОБА_5 , з яким він відбував покарання та перебував на дільниці соціальної реабілітації, 26 грудня 2018 року, перед проведенням вечірньої перевірки о 17 годині 30 хвилин, здійснив втечу з установи; копією вироку Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 року (а.с.29-33), яким ОСОБА_5 засуджено за ст.186 ч.2, 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, який частково змінено ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року (а.с.34-37); розписками обвинуваченого ОСОБА_5 про ознайомлення з вимогами КК та КВК України (а.с.39, 42); заявою обвинуваченого ОСОБА_5 про перевід до дільниці соціальної реабілітації ДУ «Дніпровська ВК №89» (а.с.47); витягом з протоколу №9 засідання міської спостережної комісії з питань громадського контролю за дотриманням прав і законних інтересів засуджених та осіб, звільнених від відбування покарання від 19 жовтня 2018 року (а.с.54), на якому погоджено подання начальника ДУ «ДВК №89» щодо переведення обвинуваченого ОСОБА_5 до дільниці соціальної реабілітації; постановою начальника ДУ «Дніпровська ВК №89» від 10 жовтня 2018 року (а.с.55) про переведення обвинуваченого ОСОБА_5 до дільниці соціальної реабілітації, а також правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28 серпня 2018 року (а.с.57-91).

Таким чином, допитавши обвинуваченого та свідків, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.393 КК України, як втеча з місця позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений, характеризується задовільно, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбаченою ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , а також попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 року був засуджений за ст.186 ч.2, 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі та в період відбування покарання вчинив новий злочин, однак, у зв`язку з тим, що на момент ухвалення вироку покарання за попереднім вироком відбуте повністю, суд не вбачає підстав для застосування ст.71 КК України та призначення покарання за сукупністю вироків.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.393 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 15 квітня 2020 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1