Провадження №1-кс/369/2187/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4 м. Києва клопотання старшого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000427 від 30.03.2021 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що 28.03.2021 близько 23 години ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою вчинення розбійного нападу, шляхом вільного доступу, через відчинені двері, проникли до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , яке знаходиться в ОКГО «Мрія», що по вул. Технікумівській, 24 в смт. Немішаєве Бучанського району Київської області, в якому в цей час перебував ОСОБА_10 .

Потрапивши до приміщення, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , застосували до ОСОБА_10 насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, а саме нанесли ОСОБА_10 численні удари (точна локалізація та кількість ударів досудовим розслідуванням не встановлена) у голову та інші частини тіла, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, півкульної субдуральної гематоми зліва, півкульної субдуральної гематоми праворуч без мас-ефекту, посттравматичного субарахноїдального крововиливу, компресійно-дислокаційного синдрому, множинних переломів кісток склепіння та основи черепа, зокритої травми грудної клітини забою обох легень, лівостороннього пневмотораксу, переломів 5-12 ребер ліворуч та 3-11 ребер праворуч, та надалі незаконно заволоділи майном, яке перебувало у приміщенні, а саме двома обігрівачами «UFO», мийкою «Karcher» жовтого кольору, набором інструментів, зварювальним апаратом, велосипедом спортивним срібно-білого кольору, ключами від трьох автомобілів: Peugeot Boxer, Volkswagen Jetta, Hyundai Creta, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на авто НОМЕР_2 , мобільним телефоном марки Apple iPhone 11, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та гаманцем.

Після заволодіння чужим майном з місця скоєння кримінального правопорушення втекли в невідомому напрямку, чим завдали потерпілому матеріальної шкоди.

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Крім того, 28.03.2021 близько 23 години ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , яке знаходиться в ОКГО «Мрія», що по вул. Технікумівській, 24 в смт. Немішаєве Бучанського району Київської області, де вчиняли напад з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , останній також перебував у вказаному приміщенні.

В цей час у ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті конфлікту, виник кримінально протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , того ж дня, в той же час, перебуваючи за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння умисного тілесного ушкодження потерпілому, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нанесли численні удари (точна локалізація та кількість ударів досудовим розслідуванням не встановлена) у голову та інші частини тіла ОСОБА_10 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, півкульної субдуральної гематоми зліва, півкульної субдуральної гематоми праворуч без мас-ефекту, посттравматичного субарахноїдального крововиливу, компресійно-дислокаційного синдрому, множинних переломів кісток склепіння та основи черепа, зокритої травми грудної клітини забою обох легень, лівостороннього пневмотораксу, переломів 5-12 ребер ліворуч та 3-11 ребер праворуч, внаслідок яких ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в реанімаційному відділенні Київської обласної клінічної лікарні.
Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Горлівка Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, неодружений, не працюючий, раніше судимий.

У ході розслідування 11.08.2021 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджуються зібраними на даний час матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом впізнання особи за фотознімками; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , є згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть особи, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави органу досудового розслідування звернутися з клопотанням до слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_4 який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, а також підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, знаючи про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим, може переховуватись від суду, тим самим може вчинити ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також варто прийняти до уваги, що наразі не виявлено та не вилучено знаряддя вчинення злочину, а також не встановлено місцезнаходження жодної із викрадених речей, а отже підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Разом з тим, підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які є жителями Бучанського району Київської області в якому проживає підозрюваний, у зв`язку з чим підозрюваний може шляхом погроз та залякування впливати на цих осіб і примушувати змінювати надані ними показання, що також доводить те, що 31.03.2021 свідок ОСОБА_11 звернулася із заявою про допит її у якості свідка під час досудового розслідування в судовому засіданні відповідно до ст. 225 КПК України, оскільки, на її думку існує небезпека для її життя та здоров`я, а саме особи які підозрюються у даному кримінальному провадженні зможуть заподіяти їй шкоду, а отже вона в подальшому боїться з`являтися до суду.
Також, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України у разі не обрання запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування триває, і в його ході можуть виникнути нові обставини та здобуті інші відомості, які свідчать про винуватість підозрюваного.
Разом з тим, підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перебуваючи на волі може продовжувати свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки злочин, в якому підозрюється ОСОБА_4 є зухвалим, та таким, що викликало суспільний резонанс у населення.
Таким чином, враховуючи вище викладене, аналізуючи зібрані в сукупності докази, можливо прийти до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на підозрюваного обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд задовольнити його.
Підозрюваний та захисник проти вимог клопотання заперечували, просили суд відмовити в задоволенні клопотання.
Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих діянь, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи підозрюваного, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає сторона обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні дитину, постійне місце проживання, одружений слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту .

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 107, 176, 177, 178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання старшого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській областікапітан поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000427 від 30.03.2021 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю (браслету) за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 55 діб, тобто до 10 жовтня 2021 року (включно).

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Зобов`язати підозрюваного:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;
- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора чи суду з місця реєстрації (проживання);
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього, про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, підозрюваними у даному криминальному провадженні.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через прокурора для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали суду проголошено 18 серпня 2021 року о 16 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1