Справа № 638/1175/21
Провадження № 1-кп/638/1010/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретара судового засідання - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000164 від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, і проходячи її на посаді стрільця-зенітника зенітного взводу групи бойового управління військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.2, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, розуміючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби 13 лютого 2020 року, самовільно без поважних на те причин залишив військову частину НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , де проходив лікування та до теперішнього часу до місця служби не повертався. 25 червня 2020 року ОСОБА_4 звільнено з військової служби.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , від послуг захисника відмовився, вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, визнав, як достовірні всі докази по справі, погодившись на скорочений порядок судового провадження, тобто, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів справи, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його добровільне і наслідки, передбачені ст. 349 КПК України, йому зрозумілі.

При цьому показав, що 05.06.2019 він дійсно з командиром військової частини НОМЕР_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу на строк 3 (три) роки. 13 лютого 2020 року він самовільно, без поважних на те причин залишив військову частину НОМЕР_2 , де проходив лікування, та більше до місця служби не повертався.

У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненого, просив його суворо не наказувати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З урахуванням викладеного, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що подія правопорушення мала місце, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю, його дії вірно кваліфіковано органом досудового слідства за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.
Визначаючи вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує: тяжкість скоєного правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином; характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; їх суспільну небезпеку; а також враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має 22 повних років, уродженець м. Харкова, не одружений, осіб, перебуваючих на утриманні не має, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно з досудовою доповіддю Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області обвинувачений має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.
В силу ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд вважає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.
В силу ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, визнання ним вини, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України.
Цивільний позов не заявлений. Судових витрат немає. Запобіжний захід не обирався. Речових доказів не має.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374, 376, 382, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України засудженого звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання чинності вироку суду ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів: засудженим з дня отримання копії вироку, іншими учасникам судового провадження з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1