Номер провадження: 11-сс/813/811/21
Номер справи місцевого суду: 497/430/21 1-кс/497/303/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000093 від 17 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 13 травня 2021 року було задоволено клопотання слідчого СВ відділення №1 Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Одеській області майора поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч.1 ст.162; ч.1 ст.263; ч.2 ст.345 КК України був продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 17 червня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що його підзахисний не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування, він визнає свою вину та активно сприяє розкриттю злочинів.

У разі застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту останній зобов`язується проживати разом зі своєю матір`ю, яка потребує його допомоги.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 надіслав на адресу апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі у зв`язку з сімейними обставинами.

Від прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_9 також надійшла заява, в якій він просив провести судове засідання за його відсутності та відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК України убачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя дотримався вимог ст.199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він 17 березня 2021 року, приблизно о 09:00 годині, діючи з мотивів застосування насильства та пошкодження майна близьких родичів (батьків) працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, прийшов до огородженої території домоволодіння АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_10 . Розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи в порушення положень ст.30 Конституції України, яка гарантує недоторканість житла та іншого володіння особи, незаконно, всупереч волі законного володільця та без його згоди, переліз через паркан, що огороджує подвір`я будинку від стороннього проникнення та опинився на подвір`ї вищевказаного домоволодіння, тим самим порушив недоторканність володіння ОСОБА_10 , гарантоване ст.30 Конституції України.

Далі, діючи з прямим умислом, спрямованим на завдання шкоди здоров`ю близьким родичам працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, а саме батькам оперуповноваженого Болградського РВП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_11 у зв`язку з виконанням їхнім сином службових обов`язків за матеріалами кримінального провадження №0000581 від 02.10.2016 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, які ОСОБА_11 супроводжував, а саме здійснював пошук особи правопорушника, встановлював та допитував свідків, приймав пояснення від самого ОСОБА_7 , шляхом завдання ударів кулаками обох рук по обличчю та тулубу ОСОБА_10 спричинив тілесні ушкодження останньому у вигляді синця на верхній повіці правого ока, набряку там же; садна у зовнішнього кута правого ока; синця на правій щоці; синця по бічній поверхні носу справа; синця у кута рота справа; синця на рівні середньої третини нижньої щелепи справа; садна у кута рота зліва; синця по середньо-пахвовій лінії зліва, на рівні 7-8 ребер; посттравматичного підкапсульного розриву селезінки, які згідно висновку судово-медичної експертизи не були небезпечними для життя, потягли за собою розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів і не більше 21 дня, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Київ 1995р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того, ОСОБА_7 у невстановленому місці, у невстановлений час та невстановленим способом, незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу на зберігання вогнепальної зброї, придбав обріз мисливської рушниці, виготовлений з двоствольної мисливської рушниці ТОЗ-Б 16-го калібру № НОМЕР_1 , промислового виробництва, 1951 року виготовлення, виробництва СРСР (Тульський збройовий завод), із конструктивними змінами, внесеними саморобним способом шляхом укорочування стволів до залишкової довжини 270 мм та відпилювання прикладу до шийки ложа, придатну для проведення пострілів мисливськими набоями 16-го калібру. Після придбання переніс його до місця свого проживання до будинку АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу, до 22 березня 2021 року моменту коли її було виявлено та вилучено працівниками відділення №1 Болградського районного відділу поліції Головного управлянні Національної поліції в Одеській області.

Таким чином ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162; ч.1 ст.263; ч.2 ст.345 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ;

- протоколом допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

- протоколом огляду місця події;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_7 ;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

З клопотання слідчого убачається, що для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ще ряд процесуальних дій, зокрема: долучити висновок експерта за результатами проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи експертам амбулаторної судово-психіатричної експертизи; ознайомити потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з матеріалами кримінального провадження згідно ст. 290 КПК України; провести інші необхідні слідчі дії у яких може виникнути потреба.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, апеляційний суд переконаний, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1), 3) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Так ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів проти близьких родичів працівника правоохоронного органу, в тому числі і тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за який у разі доведеності вини, йому може загрожувати реальне покарання до 7 років позбавлення волі.

За таких обставин продовжує існувати ризик того, що з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім того не зменшився і продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих ОСОБА_15 та свідків у кримінальному провадженні, а саме сусідів, які бачили, як підозрюваний втікав від працівників поліції.

Також апеляційний суд вважає наявним ризик, передбачений п.5) ч.1 ст.177 КПК України, оскільки раніше ОСОБА_7 вже був засуджений за ч.3 ст.185 КК України.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , дозволить органу досудового розслідування контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1), 3), 5) ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404 - 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області, якою ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162; ч.1 ст.263; ч.2 ст.345 КК України був продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 17 червня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3