Справа № 331/972/19
Провадження № 1-в/331/52/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2021 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали клопотання про зарахування строку перебування під цілодобовим домашнім арештом у строк покарання відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, заміжньої, офіційно не працевлаштованої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої, засудженої Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 08.11.2019 року за ч.2 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання засудженої ОСОБА_5 про зарахування до строку відбування покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом, а саме з 28.02.2019 р. по час прибуття в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з розрахунку один день домашнього арешту дорівнює одному дню позбавлення волі.
В судовому засіданні засуджена ОСОБА_5 та її адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали, наполягали на його задоволенні.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просила суд в задоволені клопотання засудженої про зарахування їй у строк покарання строку перебування під цілодобовим домашнім арештом відмовити, оскільки домашній арешт не є попереднім ув`язненням, тому діюче законодавство не дає можливості проводити його зарахування у строк покарання.

Заслухавши доводи засудженої, її захисника, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст.ст. 537 ч.1 п.14, 539 ч.1 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Так, вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2019 року ОСОБА_5 було засуджено за епізодом злочинних дій від 27.09.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання з урахуванням покарання, призначеного за вироком Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04.01.2019 року призначено покарання у вигляді трьох років та одного місяця позбавлення волі. За епізодом злочинних дій від 19.02.2019 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано вирок Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04.01.2019 року та призначено покарання у вигляді трьох років та двох місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.03.2021 року вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2019 року залишено без змін.
Як вбачається з матеріалів справи до засудженої ОСОБА_5 з 28 лютого 2019 року був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На підставі статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом,який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України,застосовується щодо підозрюваного,обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України. Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення», метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення.

Статтею 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно доКримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
З аналізу наведених положень законодавства слідує, що попереднє ув`язнення полягає у застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, хоча і обмежує певним чином свободу пересування особи, але відповідно до вимог законодавства не вважається попереднім ув`язненням, а тому не може зараховуватися в строк покарання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання засудженої слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку перебування під цілодобовим домашнім арештом у строк покарання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня оголошення ухвали. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1