Провадження № 11-кп/4820/377/21
Справа № 675/1358/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_7 , на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року, -
в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання 12 (дванадцять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.
Строк покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 13 квітня 2020 року, зараховано в цей строк термін його затримання та попереднього ув`язнення, починаючи з 05 березня 2019 року по 12 квітня 2020 року, включно, з розрахунку день за день.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 96 991 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) грн. 25 коп.процесуальних витрат на залучення експертів.

Процесуальні витрати на залучення експертів в загальному розмірі 9009 (дев`ять тисяч дев`ять) грн. 18 коп. віднесено на рахунок держави.

Скасовано арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2019 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 01.03.2019 року біля 18 години, перебував у житловому будинку ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де з останнім вживали алкоголь, та в ході чого між ними виник словесний конфлікт.

Під час даного конфлікту ОСОБА_7 , переслідуючи раптово виниклий умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , усвідомлюючи свої дії та їх суспільно небезпечні наслідки, наніс, останньому, не менше сімнадцяти ударів кулаками рук та ногами в тулуб і голову. Намагаючись захиститись від побиття ОСОБА_7 , ОСОБА_10 тричі вдарив ОСОБА_7 кулаком правої руки, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів м`яких тканин лівого плеча, правого стегна та передньої поверхні грудної клітки зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Разом з тим ОСОБА_7 , не зважаючи на опір, який чинив потерпілий, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , узяв із дивану, в праву рук,у кухонний ніж та, наблизившись до ОСОБА_10 , умисно наніс ним три удари в шию зліва та один удар в ліву надключичну ділянку тулуба, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: трьох ран передньо-бокової поверхні зліва з ушкодженнями загальної сонної артерії та м`язів шиї, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті; поверхневої рани в лівій надключичній ділянці, яка має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості; множинних переломів ребер обох половин грудної клітки, розриву міжхребцевого з`єднання між другим та третім грудними хребцями з повними переломами остистих відростків даних хребців, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; рани на поверхні лівої брови, рани нижньої губи, рани в ділянці підборіддя, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; одинадцяти саден на поверхні обличчя, двох саден в поперековій ділянці, чотирьох саден на тильній поверхні лівої кисті, синця та садна на тильній поверхні правої кисті, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, а саме від поранень шиї з ушкодженням загальної сонної артерії, ОСОБА_10 помер.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2020 року вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30.06.2020 року залишено без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_7 , без задоволення.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 березня 2021 року ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.284 КПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник свої вимоги уточнила і просила кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ст.284 КПК України за недоведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину.

Апелянт вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не наданням оцінки доказам, наданих стороною захисту, неповнотою викладення показань обвинуваченого в суді.

Наголошує, що в ході судового розгляду не встановлено часу смерті потерпілого та знаряддя вчинення злочину. Не враховано очевидну незаконність проведення огляду місця події (житлового будинку) без відповідного дозволу, так як потерпіла не підписала протокол проведення огляду і не надала жодного документу, який би підтверджував її власність на цей будинок. Не взято до уваги те, що висновки судово-медичних експертиз доводять лише припущення та генетичні ознаки невстановленої особи або взагалі виключають генетичні ознаки слідів обвинуваченого та потерпілого.

Зазначає, що обвинувачений, в судовому засіданні, відмовився від показань, які він надавав під час слідчого експерименту, а тому суд не повинен був їх враховувати при ухваленні вироку.

Посилається на те, що в момент події обвинувачений перебував у себе вдома, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та детально викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, сам ОСОБА_7 , як вбачається з його показань в суді першої інстанції, заперечив свою причетність до вчинення цього злочину. Вказав, що зізнавальні показання на досудовому слідстві давав під психологічним та фізичним тиском з боку працівників поліції, які його утримували в ізоляції від суспільства, казали, що саме він має розповідати та показувати на слідчому експерименті.

Суд першої інстанції перевірив доводи сторони захисту щодо непричетності до вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення та обґрунтовано їх відхилив, оскільки вони суперечать сукупності об`єктивних, досліджених в суді доказів, покладених судом в основу доведеності вини обвинуваченого, які узгоджуються між собою і які підтверджують вчинення цього злочину саме ним, з чим погоджується і колегія суддів.

З аналізу показань потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вбачається, що обвинувачений добре знав загиблого та систематично вживав з ним спиртні напої. В ході вживання алкогольних напоїву них постійно виникали суперечки та бійки. При цьому, обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння поводить себе агресивно та схильний до бійки.

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 03 березня 2019 року у будинку за адресою АДРЕСА_2 , виявлено, серед іншого, труп ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті та два кухонні ножі.

Причиною смерті ОСОБА_10 , відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи стала гостра крововтрата внаслідок поранень шиї з ушкодженням загальної сонної артерії, а саме трьох ран передньо-бокової поверхні зліва з ушкодженнями загальної сонної артерії та м`язів шиї, які утворились від трьох травмуючих дій гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа. Смерть ОСОБА_10 настала за 2-4 доби до судово-медичної експертизи його трупа.

Відповідно до даних висновків судово-біологічних експертиз від 19.08.2019 року №264 та 20.08.2019 року №260, генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлені на поверхні пари черевик, вилучених за місцем проживання ОСОБА_7 , та ножі з руків`ям сірого кольору, виявленого та вилученого з будинку загиблого, збігаються між собою та з генетичними ознаками крові трупа ОСОБА_10 .

Згідно даних висновку судово-біологічної експертизи від 18.09.2019 року №382, генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлені на пластиковій пляшці об`ємом 1,5 л, вилученої під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 та букального епітелію ОСОБА_7 .

Відповідно до даних висновку експерта №9.3-0023:19 судово-імунологічної експертизи, зразок крові на поверхні спортивних штанів сірого кольору, вилучених під час огляду за місцем проживання ОСОБА_7 , може належати ОСОБА_10 .

Обставини умисного вбивства ОСОБА_15 , механізм спричинення, останньому, тілесних ушкоджень, обвинувачений продемонстрував під час проведення із ним слідчого експерименту.

Дослідивши всі ці докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України.

Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційній скарзі, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Твердження сторони захисту, у поданій апеляційній скарзі, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

В ході судового розгляду встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення справи, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні. Колегія суддів зауважує, що захист, у поданій апеляційній скарзі, не наводить аргументів у чому ж конкретно полягає сумнівність та суперечність показань свідків, як і не ставить перед судом вимогу про повторне дослідження вказаних доказів.

Свідки у даному кримінальному провадженні, на що є посилання у поданій апеляційній скарзі, дійсно, прямо не вказують на ОСОБА_7 , як особу, яка умисно вбила ОСОБА_10 , однак наводять такі фактичні дані, які, у своїй сукупності відтворюють цілісну картину події, що відбулася в дійсності. Зокрема, свідок ОСОБА_16 показала, що бачила обвинуваченого і потерпілого в день події; свідок ОСОБА_12 та потерпіла ОСОБА_9 вказали на те, що обвинувачений часто у потерпілого ночував і розпивав з ним спиртні напої; свідок ОСОБА_14 , на наступний день після події, був очевидцем того, як на лівій штанці сірих штанів обвинуваченого була пляма крові, яка за висновком судово-імунологічної експертизи є кров`ю людини, яка може належати ОСОБА_10 ; свідок ОСОБА_13 бачив обвинуваченого в день події у шкіряних чорних туфлях, які були вилучені за місцем проживання останнього і за висновком судово-біологічної експертизи №264, на яких виявлено сліди крові людини, які збігаються з генетичними ознаками крові трупа ОСОБА_10 .

Вказані докази спростовують посилання апелянта про те, що обвинувачений 01.03.2018 року в будинку потерпілого не був.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування в цій справі, місцевий суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.

Виходячи із положень ст.85 КПК України, докази визнаються належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують наявність існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню і відповідно до ст. 94 КПК України оцінюються у сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. На переконання колегії суддів, дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Тому посилання захисника, в своїй апеляційній скарзі, на ряд доказів, які, на її думку, не доводять вину обвинуваченого, а лише констатують певні обставини кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки дані докази судом першої інстанції оцінені відповідно до ст.94 КПК України у їх сукупності.

У частині посилання захисника на недопустимість протоколу слідчого експерименту на підставі ч.4 ст.95 КПК, колегія суддів приймає до уваги позицію Верховного Суду, викладену у рішеннях від 01 лютого 2018 року справа №197/433/15-к, 12.09.2018 року справа №405/5481/16-к, відповідно до якої положення цієї норми слід тлумачити в системному зв`язку з ч.1 ст.95 КПК, яка указує, що розуміється під показаннями в цій статті - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Тому в розумінні положень ст.95 КПК протокол слідчого експерименту не може бути автоматично визнаний недопустимим, а навпаки він може вважатися доказом в силу ст.84 та п.3 ч.2 ст.99 КПК.

У даному кримінальному провадженні протокол слідчого експерименту не є єдиним чи визначальним доказом винуватості обвинуваченого, а є одним із доказів, які досліджувалися й оцінювалися судом першої інстанції в їх сукупності. При цьому, стороною захисту не наведено інших підстав для визнання вказаного доказу недопустимим, з огляду і на те, що він був проведений у присутності захисника, двох понятих та з відеофіксацією даної слідчої дії, за результатами проведення якої у сторони захисту не виникало зауважень чи заперечень.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що документи, до яких належить протокол проведення слідчого експерименту, є самостійним джерелом доказів. Під час проведення даної слідчої дії обвинувачений не лише давав показання слідчому, а й на місці вчинення злочину відтворював його обстановку та подію, а тому суд першої інстанції правильно послався у своєму вироку на дані, які містяться у вказаному протоколі, як на доказ винуватості ОСОБА_7 , оскільки вони об`єктивно підтверджуються сукупністю інших доказів, що є в кримінальному провадженні і були перевірені судом та наведені у вироку.

Колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів висновки суду першої інстанції про відсутність будь-яких даних, які могли б свідчити, що обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування, зокрема при проведенні слідчого експерименту, піддавався тиску з метою отримання від нього зізнання у вчиненні злочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року (справа № 515/2020/16-к), для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави.

За заявою обвинуваченого працівниками поліції було проведено відповідну перевірку, за результатами якої протиправних дій відносно ОСОБА_7 з боку працівників поліції не встановлено.

Крім того, твердження обвинуваченого щодо нанесення йому тілесних ушкоджень спростовується висновком судово-медичної експертизи №149 від 12.03.2019 року, відповідно до якої виявлені у обвинуваченого тілесні ушкодження виникли за декілька днів до його затримання працівниками поліції.

Той факт, що органами досудового розслідування не встановлено знаряддя вчинення злочину, не свідчить про відсутність доказів на підтвердження причетності ОСОБА_7 до умисного вбивства ОСОБА_10 і не є підставою вважати, що його вина не доведена поза розумним сумнівом.

Сторона захисту,в апеляційній скарзі, не обґрунтувала, яким чином встановлення точного часу вчинення злочину та точного часу смерті потерпілого може вплинути на оцінку обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Така позиція сторони захисту спростовується тим, що висновок судово-медичної експертизи не є категоричним і, з достовірністю, не може встановити точний час настання смерті потерпілого, з огляду на різні обставини, такі як пора року, температура середовища місця події, час від моменту смерті до моменту знаходження трупа та інші обставини, що зобов`язує суд оцінювати наявні в матеріалах кримінального провадження докази в сукупності та у їх взаємозв`язку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дозвіл слідчого судді як форма рішення про дозвіл на проникнення до житла чи іншого володіння особи, з метою проведення огляду, є обов`язковим у випадку, коли володілець добровільної згоди на це не давав. При цьому, закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла чи іншого володіння особи. У даному кримінальному провадженні законність проникнення до житла потерпілого ОСОБА_10 підтверджується показаннями як потерпілої так і ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 04 березня 2019 року про надання дозволу на проведення обшуку вказаного домоволодіння.

З аналогічних підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи захисту про незаконність проведення огляду домоволодіння за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , дозвіл на який надано слідчим суддею.

Необгрунтованими є доводи апелянта і щодо інших, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, на його думку, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його дій і поставити під сумнів законність та обгрунтованність вироку суду і відповідно до ст. 409 КПК України були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з яким погоджується й колегія суддів, суд першої інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочин, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжуючу покарання обставину-вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. .

Зокрема, суд врахував те, що ОСОБА_7 не судимий, характеризується незадовільно, систематично порушує громадський порядок, не працює, одружений, має дітей, але з ними тривалий час не проживає

Таким чином суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.1 ст.115 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.
З огляду на особливу суспільну небезпеку вчиненого злочину, призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
З таким покаранням погоджується і колегія суддів і не вбачає підстав для його пом`якшення.

За наведених обставин, підстав для скасування чи зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Клопотання прокурора ОСОБА_17 про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 колегією суддів не розглядалося по суті, оскільки вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року набирає законої сили з моменту проголошення цієї ухвали і підлягає зверненню до виконання, відповідно, строк запобіжного заходу засудженим не продовжується.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4