Справа № 188/290/20
Провадження № 1-кп/188/25/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в cмт. Петропавлівка кримінальне провадження №0000461 від 13.09.2019 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України, -

за участю прокурора: ОСОБА_4

за участю захисника: ОСОБА_5

за участю обвинуваченого: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

До Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт № 0000461 від 13.09.2019 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307та ч. 2 ст. 310 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_3 вже обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в період якого останній вчинив кримінальне правопорушення, тому ризики, які існували під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зникли.

Захисник просить обрати запобіжний захід у вигляді домашного арешту, обвинувачений ОСОБА_3 залишив розгляд цього питання на розсуд суду.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд бере до уваги, що він раніше судимий, вчинив умисний тяжкий злочин, на шлях виправлення не став, не працює, в період дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вчинив нове кримінальне порушення, яке перебуває на розгляді в суді.

Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, чим перешкоджати здійсненню провадження у справі, знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей, які мають значення для судового слідства, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

До того ж, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, під час вирішення питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу не сплинули, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом обвинувачений може переховуватись від суду.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на термін, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів. При розгляді клопотання судом встановлено, що під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, ОСОБА_3 продовжував займатись злочинною діяльністю, адже під час проведення санкціонованого обшуку на території його домоволодіння, 12.06.2020 року було вилучено наркотичні засоби, обвинувальний акт за даним фактом вже перебуває на розгляді в Петропавлівському районному суду Дніпропетровської області.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на термін, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 333, 369, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000461 від 13.09.2019 року строком на 60 (шістдесят) днів до 14 години 30 хвилин 14 жовтня 2021 року включно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на начальника ВП № 4 Синельниковського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Копію ухвали направити прокурору Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області та Дніпропетровського УВП № 4 м. Дніпро.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1