КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 366/335/20 Провадження № 11-кп/824/3225/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000032 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Оране Іванківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , востаннє судимого:
- 03 квітня 2019 року Іванківським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на три роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Іванківського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року змінити та звільнити його від відбування покарання із випробуванням.

Вироком Іванківського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 03 квітня 2019 року за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислюватиз моменту затримання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , залишено без змін, після чого змінити на тримання під вартою.
Також цим вироком вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та речових доказів.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що призначене оскаржуваним вироком покарання є надто суворим та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі.
Апелянт звертає увагу на те, що він повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та дав послідовні і щирі показання в ході судового розгляду справи, кримінальної відповідальності не уникав.
ОСОБА_6 вказує, що зробив належні висновки та в судовому засіданні щиро запевнив всіх присутніх, учасників процесу, що більше ніколи і ні за яких обставин не буде вчиняти будь-які правопорушення.
Також звертає увагу на те, що просив вибачення у потерпілого.
Апелянт зазначає, що суд у вироку вказав лише одну пом`якшуючу обставину щире каяття, однак залишив поза увагою наявність і інших обставин, які пом`якшують покарання, а саме: вчинення нетяжкого злочину, його досить молодий вік, вибачення у потерпілого.
Крім того, обвинувачений також звертає увагу на те, що судом не було встановлено обставин, які обтяжують покарання.
Також апелянт вказує на те, що кримінальне законодавство не містить вказівки про обов`язкове та категоричне призначення покарання у вигляді остаточного позбавлення волі осіб, які вчинили злочин в період іспитового строку за скоєний раніше злочин, але повинно враховувати при цьому вимоги про необхідну індивідуалізацію покарання, виходячи з тяжкості скоєного злочину та його наслідків відношення винного до своїх дій.
Зважаючи на всі обставини справи, ОСОБА_6 просить визначити йому іспитовий строк для виправлення та не позбавляти його волі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 20 січня 2020 року, близько 15 години, більш точний час не встановлений, перебуваючи в приміщенні кухні житлового будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_8 , звернув увагу на куртку, яка висіла на стіні та вирішив повторно вчинити таємне викрадення чужого майна.
У подальшому, з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав з внутрішньої кишені куртки гаманець чорного кольору, з вмістом грошових коштів у сумі 3200 гривень, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , банківської карти «Ощадбанка», медичної довідки та талону до посвідчення водія, поклавши гаманець до кишені власної куртки. Після цього ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 3200 гривень.

Обвинувачений та захисник до апеляційного суду не з`явились, про дату час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань про відкладення до суду не направляли.

Під час апеляційного розгляду прокурор, щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ст. ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого ніким не оскаржується.
Судове рішення оскаржується лише в частині призначеного покарання.
З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині призначеного покарання.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується опосередковано.
Судом першої інстанції як обставини, що пом`якшують покарання враховано щире каяття обвинуваченого, визнання вини у вчиненому кримінальному правопорушенні та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді трьох років позбавлення волі.

Призначаючи ОСОБА_6 такий вид покарання, як позбавлення волі суд мотивував, чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований.
Водночас суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_6 будучи раніше неодноразово судимим, належних висновків не зробив, та вчинив злочин протягом іспитового строку, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Крім того, відповідно до абзацу 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Таким чином, оскільки ОСОБА_6 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період іспитового строку, встановленого вироком Іванківського районного суду Київської області від 03 квітня 2019 року, отже суд обґрунтовано зазначив у вироку про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Крім того, суд у вироку також розглянув можливість застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України та з урахуванням абзацу 5 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року обґрунтовано зазначив про неможливість призначення ОСОБА_6 покарання більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що він визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілого, то апеляційний суд звертає увагу на те, що дані обставини були враховані судом, як пом`якшуючі, однак вони жодним чином не впливають на обґрунтованість висновку суду при призначенні ОСОБА_6 покарання, яке він повинен відбувати реально.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 03 квітня 2019 року за ч. 2 ст. 289 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та шість місяців, яке він повинен відбувати реально є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4