Справа № 571/497/21
Провадження №1-кп/571/154/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року смт.Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в смт. Рокитне кримінальне провадження №0000466 від 09.11.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 2 курсу Рокитнівського професійного ліцею, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 9 листопада 2020 року приблизно о 12 год. 25 хв., у денну пору доби, в порушення вимог підпункту а) пункту 2.1, підпунктів б), г) пункту 2.3, пункту 10.1, пункту 12.3, пункту 12.4 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху), не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керуючи без мотошолома технічно справним мотоциклом LIFAN LF200-10S, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по правій смузі руху вул. Міцкевича в смт. Рокитне Рівненської області, поблизу буд. №43, зі сторони вул. Шевченка смт. Рокитне Рівненської області в напрямку вул. Київської смт. Рокитне Рівненської області, зі швидкістю приблизно 60 км/год., що перевищує допустиму швидкість руху в населеному пункті, яка повинна становити 50 км/год.

Одночасно, водій ОСОБА_8 , знаходячись в автомобілі ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , котрий стояв на правому ґрунтовому узбіччі вул. Міцкевича в смт. Рокитне Рівненської області, поблизу буд. №43 (відносно руху зі сторони вул. Шевченка смт. Рокитне Рівненської області в напрямку вул. Київської смт. Рокитне Рівненської області), з метою заїзду на територію господарства №43, переконавшись у відсутності транспортних засобів, що наближаються по вул. Міцкевича, розпочав рух автомобіля заднім ходом, здійснюючи маневр повороту праворуч зі сторони вул. Шевченка смт. Рокитне Рівненської області в напрямку господарства №43.

Під час руху ОСОБА_5 проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, з моменту об`єктивної можливості виявити небезпеку для руху у вигляді автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який, рухаючись заднім ходом, перетинав проїзну частину вул. Міцкевича справа наліво відносно руху мотоцикла, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, перед початком зміни напрямком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху мотоцикла вліво, виїхав на лівий тротуар, де допустив зіткнення транспортного засобу з автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , хоча мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування при своєчасному прийнятті мір до реагування.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир зазначеного мотоцикла ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у КНП «Рокитнівська центральна районна лікарня».

Порушення ОСОБА_5 вимог пунктів 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали, у вигляді смерті ОСОБА_9 .

Допитаний як обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та дав показання про те, що 09.11.2020 року зранку він взяв мотоцикла без дозволу батьків та поїхав на ринок допомагати батькам, переписуючись в мережі «Інстарграм» з ОСОБА_9 , домовились про зустріч, останній мав його чекати у нього дома. Не дочекавшись пішов йому на зустріч. Зустрівшись вони порозмовляли близько 5 хв. та поїхали на алею «кохання». На вулиці Міцкевича в смт. Рокитне він перевищив швидкість, помітив транспортний засіб, який заїжджав на територію домогосподарства, був переконаний що встигне його об`їхати з лівої сторони. Однак відбулося зіткнення, після падіння через транспортний засіб він побачив, що поруч лежить ОСОБА_10 . Він викликав швидку, яка приїхала через 5 хв. та поліція. Їх забрали в лікарню. У вчиненому щиро розкаявся, вказав, що дуже шкодує, що так сталося, оскільки з загиблим дружили з садочку. Просив вибачення у потерпілої.

Аналізуючи покази обвинуваченого суд вважає їх допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, обвинувачений повністю визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор, потерпіла, обвинувачений, законний представник та захисник, вважають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор і з чим погодились інші учасники судового провадження та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Прокурор висловив позицію щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а також вважає можливим звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Потерпіла ОСОБА_4 просить суд визнати винним ОСОБА_5 , щодо міри покарання, покладається на думку суду, крім того зазначила, що на даний час будь-яких претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого немає.

Сторона захисту просить призначити обвинуваченому мінімальне покарання без ізоляції від суспільства, прийнявши до уваги, що вчинений злочин є необережним, характеризуючи дані про особу ОСОБА_5 , вчинення злочину у неповнолітньому віці, та просили застосувати ст.105 КК України та передати неповнолітнього під нагляд батьків.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, що заснована на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Згідно ч.5 ст.12 КК України ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Відповідно до статті 66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Із медичних довідок Рокитнівської ЦРЛ вбачається, що обвинувачений на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики на ОСОБА_5 за місцем проживання органом місцевого самоврядування особа характеризується позитивно.

Згідно з вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року при призначенні покарання неповнолітньому підсудному відповідно до вимог ст.103 КК України крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 суду пояснив, що його син виховується у багатодітній сім`ї, є слухняним, ввічливим, завжди допомагає їм по господарству, не вживає алкогольних напоїв, «такий як усі підлітки». Він щиро розкаюється у скоєному, та після трагедії став пригніченим.

Відповідно до досудової доповіді про неповнолітнього ОСОБА_5 , складеної Рокитнівським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Рівненській області, останній проживає разом з батьками та братами. Сім`я забезпечена всім необхідним на доброму рівні. Сам обвинувачений брав участь у складанні доповіді. На думку органу пробації, ймовірність вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення є низькою та його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Суд, враховуючи, тяжкість кримінального правопорушення та його наслідки, позицію потерпілої, яка не має претензій до обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі ближче до нижньої межі, що визначена санкцією ч.2 ст.286 КК України, призначення якого є найбільш доцільним і буде сприяти виправленню особи та попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ч.1 ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Враховуючи тяжкість злочину, який є необережним, особу винного, який щиросердечно розкаявся у скоєному, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризуються позитивно, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства та відбування покарання.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням відповідно до положень ст.75, ст.104 КК України.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року позбавлення права керувати транспортними засобами може бути призначене судом як додаткове покарання незалежно від того, що особа вже позбавлена такого права в порядку адміністративного стягнення. Однак суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Оскільки ОСОБА_5 не має права керувати транспортним засобом додаткове покарання відповідно до санкції ч.2 ст.286 КК України особі не призначається.

Щодо посилання адвоката обвинуваченого ОСОБА_6 про можливість застосувати положення ст.105 КК України до обвинуваченого ОСОБА_5 то варто зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК є тяжкий, то суд не вправі передавати останнього під нагляд батьків чи інших осіб, які їх заміняють.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід не застосовувався.

Згідно ухвали слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11.11.2020 року було накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 та мотоцикл марки «LIFAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер рами НОМЕР_3 .

Відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі наведеного, суд скасовує вказаний захід забезпечення кримінального провадження.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно довідок про витрати на проведення судової експертизи розмір витрат на залучення експерта становить 8172,5 грн.

Таким чином, судові витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні підлягають стягненню з ОСОБА_5 в дохід держави.

Керуючись статтями 100, 124,174, 349, 368-371, 373, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75, ст.104 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком один рік та з покладенням відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України обов`язків :

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Арешт на майно, що був накладений відповідно до ухвали слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 11.11.2020 року скасувати.

Речові докази, а саме:

-автомобіль «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути володільцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-мотоцикл марки «LIFAN», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер рами НОМЕР_3 ,дзеркало заднього виду, пластикову деталь та ніжку транспортного засобу, мотоцикла марки«LIFAN» повернути власнику ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в сумі 8172 (вісім тисяч сто сімдесят дві ) гривні 50 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рокитнівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст.395 КПК України з врахуванням особливостей передбачених ст.394 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1