Ухвала
Іменем України
2 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 182/2630/19

провадження № 51-1064 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 7 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження, а також на вирок і окрему ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року,
встановив:
ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року у порядку передбаченому ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовлено у задоволенні заяви засудженого про визнання незаконним тримання його під вартою з 20 березня

2004 по 28 березня 2007 років.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 7 грудня 2020 року відмовлено

у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , на зазначену ухвалу слідчого судді, оскільки відповідно до вимог ст. 309 КПК це рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Не погодившись з ухвалою апеляційного суду ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою. Зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження, апеляційний суд постановив рішення без урахування положень Конституції України, загальних засад кримінального провадження та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 7 грудня

2020 року, якою було відмовлено у відкритті провадження, як незаконну

і необґрунтовану. Крім того, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок та окрему ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Посилання ОСОБА_4 на незаконність ухвали апеляційного суду, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, є безпідставними.
З касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що захисник в інтересах засудженого звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання незаконним його тримання під вартою з 20 березня 2004 по 28 березня 2007 років. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суддя апеляційної інстанції вказав, що апеляційну скаргу подано на рішення слідчого судді, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 309 КПК передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Оскаржена ухвала слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою, поданою в порядку ст. 206 КПК,

т не входить до цього переліку, а тому не підлягає апеляційному оскарженню.
Згідно з ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційна скарга подана на ухвалу слідчого судді, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за цією скаргою. Колегія суддів вважає таке рішення обґрунтованим, оскільки воно постановлене із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 8 січня 2008 року; п. 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя та не може вважатися порушенням конституційних прав.
Разом з тим, засуджений також просить скасувати окрему ухвалу та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року, яким його засудженого до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як вбачається з наявних у суді матеріалів провадження, засуджений неодноразово звертався до суду касаційної інстанції з вимогою переглянути судові рішення щодо нього.
Вказані судові рішення вже переглядалися Верховним Судом України та ухвалою від 19 лютого 2008 року були залишені без змін.
Нормами КПК не передбачено багаторазового розгляду касаційної скарги на ті самі судові рішення з тих самих підстав.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Цей принцип передбачає повагу до вирішеної справи і не припускає повторного її розгляду. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами.

Отже, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 7 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження, а також на вирок і окрему ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3