КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11/824/7/2021 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
ЄУН: 1017/5959/12 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали подання інспектора Миронівського РП Обухівського МВ КВІ УДП т СУ в м. Києві і Київській області про скасування звільнення від відбування покарання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Харківського районного суду м. Києва 17 липня 2001 року за ст.ст.117 ч.3, 17 ч.2 , 117 ч.3, 42,43 КК України ( в ред. КК України 1960 року) до шести років позбавлення волі,
- вироком Миронівського районного суду Київської області 17 вересня 2010 року за ст. ст. 190 ч.3, 358 ч.3 КК України на підставі ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків,
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 на постанову Миронівського районного суду Київської області від 14 листопада 2012 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою скасовано звільнення від відбування покарання, призначеного ОСОБА_6 вироком Миронівського районного суду Київської області 17 вересня 2010 року за ст.ст.190 ч.2, 358 ч.3 КК України і його направлено для відбування призначеного покарання строком на п`ять років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 обрано утримання під вартою і до набрання постановою законної сили постановлено утримувати в слідчому ізоляторі № 13 Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві і Київській області.

Мотивуючи прийняте рішення суд 1-ї інстанції вказав, що 13 жовтня 2010 року ОСОБА_6 був попереджений про наслідки ухилення від відбування покарання з випробуванням та порушення умов відбування покарання, були визначені дні явки на реєстрацію якими є четвертий понеділок кожного місяця, однак під час відбування покарання, той без поважних причин не з`явився на реєстрацію 26 грудня 2011 року, 28 травня 2012 року, а з 23 липня 2012 року припинив з`являтися на реєстрацію, після чого постановою начальника СКР Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області 21 жовтня 2012 року був оголошений у державний розшук.

Зазначені обставини, на думку суду 1-ї інстанції, в сукупності свідчать про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 просять скасувати постанову Миронівського районного суду Київської області від 14 листопада 2012 року та відмовити у скасуванні звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 17.09.2010 із застосуванням ст. 75 КК України.

Зазначають, що із постановою про встановлення днів явки на реєстрацію від 13.10.2010 засудженого не ознайомлювали, а підпис у ній виконаний іншою особою, а не ОСОБА_6 . При цьому, листок реєстрації не відповідає листку, який знаходився в матеріалах справи, та в якому засуджений періодично розписувався, а інспектор в один день надав засудженому інший листок для підпису.

Звертають увагу, що засуджений регулярно проходив реєстрацію, крім випадків хвороби, які документально підтверджені, а інспектору завжди телефоном повідомляв причини неявки, та з дозволу відбував на роботу у м. Київ та м. Черкаси.

Вказують, що ніяких викликів до КВІ від 12.07.2012, 23.07.2012, та 27.08.2012 засуджений не отримував і вони на його адресу не надходили.

В доповненні до апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 зазначає про те, що регулярно з`являвся до інспекції, однак був госпіталізований 03.09.2012, 01.10.2012 та 05.11.2021, про що є довідки (а.с. 104-106), які не були досліджені в судовому засіданні.

Звертає увагу, що своєчасно проходив усі перевірки, спілкувався з працівниками поліції, у тому числі в режимі стільникового зв`язку, вів осілий спосіб життя, активну громадську діяльність, брав участь у благоустрої міста, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має сім`ю, виховує доньку.

При цьому в порядок діловодства КВІ не вникав, адже доступу до їх документів не мав, а у день нібито неявки в інспекцію надав довідки з Миронівської районної лікарні про його перебування на лікарняному, але чому інспектор не вніс цю інформацію до листка реєстрації і не зазначив про захворювання та не відібрав пояснень, йому не відомо. Вважає, що листок реєстрації підроблено.

Також вказує, що протягом 7 років перебування у розшуку він проживав в одному місці, однак ніхто його не перевіряв і йому не телефонував.

Просить урахувати, що по даній справі знаходився в СІЗО протягом 2-х місців.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали клопотання та доводи на обґрунтування апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вироком Миронівського районного суду Київської області 17 вересня 2010 року ОСОБА_6 засуджений за ст.ст.190 ч.3, 358 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на п`ять років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на три роки. На підставі ст.76 КК України в період строку випробування на ОСОБА_6 покладено зобов`язання не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично у дні визначені органом кримінально-виконавчої інспекції з`являтись для реєстрації. Кінець випробувального строку встановлено по 16.09.2013 (а.с.10).

Судом 1-ї інстанції встановлено, що за період відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 покладені на нього обов`язки не виконував, на проведені профілактичні заходи не реагував, на реєстрацію з`являвся нерегулярно, був оголошений у державний розшук, а отже з висновком суду 1-ї інстанції про необхідність скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Миронівського районного суду Київської області 17.09.2010 погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

З матеріалів справи слідує, що 13.10.2010 ОСОБА_9 під розписку попереджений про наслідки ухилення від відбування покарання з випробуванням та порушення умов відбування покарання, а також йому визначено дні явки на реєстрацію якими є четвертий понеділок кожного місяця.

Разом з тим, ОСОБА_6 протягом іспитового строку без поважних причин не з`явився на реєстрацію 26 грудня 2011 року, 28 травня 2012 року, а з 23 липня 2012 року припинив з`являтися на реєстрацію до Миронівського РП КВІ, про що свідчить дані листка реєстрації (а.с. 15).

На неодноразові виклики до кримінально-виконавчої інспекції від 12.07.12, 23.07.2012 та 02.08.2012 засуджений ОСОБА_6 не з`явився, даних про поважність причин своєї неявки не надав, у зв`язку з чим до нього застосовані приводи, втім які не були виконані, оскільки останній був відсутній за місцем свого проживання.

Як вказала в письмових поясненнях ОСОБА_10 , яка є матір`ю ОСОБА_6 , на станом на 28.08.2012 місцезнаходження її сина їй не відомо.

У зв`язку з викладеним, постановою начальника СКР Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області 21 жовтня 2012 року ОСОБА_6 був оголошений у державний розшук.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 166 КВК України, поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Разом з тим, жодних належних даних на підтвердження поважності причин порушення порядку відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 не надав, у зв`язку з чим суд 1-ї інстанції постановив обґрунтоване рішення, і доводи апеляційних скарг цього не спростовують.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 пояснив, що знав про умови відбування покарання, однак проживав за іншою адресою, доказів про перебування на лікуванні не має, з інспектором КВІ спілкувався по телефону.

Довід апеляційної скарги про підробку листка реєстрації колегія суддів вважає голослівним, оскільки він жодним чином не підтверджений.

Згідно довідок закладу охорони здоров`я від 03.09.2012, 01.10.2012 та 05.11.2021, ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою в поліклініку з 27.08.2012 по 03.09.2012, з 24.09.2012 по 01.10.12 та з 29.10.2012 по 05.11.2012, однак в яких не вказано, що він перебував на стаціонарному лікуванні. Більше того, ОСОБА_6 мав можливість у будь-який інший час протягом відбування покарання з випробуванням звернутися до КВІ та власноручно надати пояснення про причини своєї відсутності.

Отже, істотних порушень вимог КПК України 1960 року, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданих апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваної постанови суду без зміни.

Керуючись п. п. 11, 15 Розділу ХІ. Перехідні Положення КПК України 2012 року, ст. ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Миронівського районного суду Київської області від 14 листопада 2012 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_12