Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

03 серпня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0004273 від 23 листопада 2020 року за апеляційною скаргою представника потерпілого ТзОВ «Споживчий центр» ОСОБА_8 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого електрогазозварювальником РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», у офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст.187 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

- за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу обрано тримання під вартою, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 18.06.2021 без визначення розміру застави та взято під ватру в залі суду (ухвалою судді-доповідача від 09 червня 2021 року продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 07.08.2021 року).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2 124 грн. 85 коп. витрат за проведення експертиз.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду 23 листопада 2020 року, приблизно о 17 год. 35 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні відділення № 2 ТОВ «Споживчий центр», що по вул. Соборна, 15а в м. Рівне, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на потерпілу ОСОБА_9 , в ході якого застосував до потерпілої насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, що виразилось у нанесенні одного удару ножем по правій кисті руки, від якого потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді різаної рани тильної поверхні правої кисті руки, після чого намагався заволодіти грошовими коштами вищевказаного відділення. Однак, його злочинні дії були помічені та припинені випадковим свідком даної події, у зв`язку із чим ОСОБА_6 змушений був покинути місце вчинення злочину та зник у невідомому напрямку.

Таким чином, внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 завдано фізичної шкоди.

Крім того, 26 листопада 2020 року, приблизно о 13 год. 45 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні відділення № 2 ТОВ «Споживчий центр», що по вул. Соборна, 15а в м. Рівне, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на потерпілу ОСОБА_10 , в ході якого погрожував застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилося у погрозі застосування ножа, який знаходився у правій кисті руки, після чого шляхом проникнення до «сховища», а саме до сейфу, який знаходиться у вказаному відділенні, незаконно заволодів належними ТОВ «Споживчий центр» грошовими коштами в сумі 10 669 гривень 80 копійок, після чого з місця вчинення злочину зник.

Таким чином, внаслідок вчинення розбійного нападу ОСОБА_6 ТОВ «Споживчий центр» завдано майнової шкоди в сумі 10 669 гривень 80 копійок.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ТзОВ «Споживчий центр» ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин, покликається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що судом першої інстанції належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, обставини справи, що обтяжують покарання та спосіб вчинення злочину, а саме посягання злочину на додатковий об`єкт життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до особливо тяжких (ч.3 ст. 187 КК України), те, що вчинено два епізоди і обидва розбійні напади із застосуванням ножа, на одне і теж Відділення, що на думку представника потерпілого, свідчить про зухвалість вчиненого злочину.

На думку представника потерпілого, судом не було обґрунтовано, яким чином пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що дало підстави для застосування ст. 69 КК України, при тому, що санкція ч.3 ст. 187 КК україни передбачає покарання від 7 років позбавлення волі.

Вказує, що судом при призначені покарання ОСОБА_6 неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні судом закону, який підлягав застосуванню, що призвело до призначення несправедливого, на думку представника потерпілого, за розміром покарання через його м`якість, яке не зможе забезпечити виправлення ОСОБА_6 , запобігти вчиненню ним нових злочинів.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасувати частково.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарарнян за ч.1 ст. 187 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.3 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточну міру покарання 7 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , які також заперечили проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з урахуванням того, що ОСОБА_6 в повному обсязі, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставинами, наведеними у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорювали вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілої та обвинуваченого.

Відповідно висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме: у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинене особою, яка раніше вчиняла розбій, поєднаний з проникненням у сховище, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією відповідної статті (частини статті). Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

У даному кримінальному провадженні, як видно з матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

Так, при вирішенні питання щодо виду та міри покарання судом першої інстанції були враховані усі обставини справи, взято до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме, що один з вчинених ОСОБА_6 злочинів відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжких злочинів, а інший до особливо тяжких злочинів, обставини вчинення злочинів, дані про особу винного, який є особою молодого віку, має постійне місце проживання та роботи, за якими позитивно характеризується, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. До обставин, які пом`якшують покарання, судом віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини, приймаючи до уваги наявність у ОСОБА_6 декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчинених ним злочинів, відсутність обставни, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд прийшов до переконливого висновку про можливість і необхідність застосування положень ст. 69 КК України, призначивши останньому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях частин статей за інкриміновані злочини, з застосуванням передбаченого ст. 70 КК Укрнаїни принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим щодо визначення остаточного покарання.

При цьому судом враховано, що злочини вчинені ОСОБА_6 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких за ступенем тяжкості, вчинені із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, санкції яких передбачають безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, зокрема, на строк до 12 років з конфіскацією майна (ч.3 ст. 187 КК України), а тому прийшов до обгрунтованого висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів такий висновок суду належним чином мотивований та не вважається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, положення ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення обвинуваченого. При цьому виправлення обвинуваченого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Таким чином, мета виправлення обвинуваченого пов`язується зі змінами в його поведінці, свідомості, моральності та волі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно прийнято рішення, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги представника потерпілого про безпідставність застосування судом ст. 69 КК України є необґрунтованими. Порушуючи у апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, на думку колегії суддів, представник потерпілого не навів переконливих аргументів на обґрунтування викладених ним доводів.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції представником потерпілого в апеляційній скарзі не наведено.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілого ТзОВ «Споживчий центр» ОСОБА_8 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3