печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс» та ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб та Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає неповерненні тимчасового вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 03.02.2021,

В С Т А Н О В И В :

31.05.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс», яка передана слідчому судді 02.06.2021, на згідно вимог якої адвокат просить зобов`язати старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 або іншу уповноважену особу Головного слідчого управління Національної поліції України повернути тимчасове вилучене майно у Державного підприємства Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс», яке було вилучено під час обшуку 18.05.2021р., а саме: відео-реєстратор та комплектуючі до даного обладнання; жорсткий диск з комп`ютера директора ОСОБА_4 та все інше майно належить вказаному підприємству та було вилучено в результаті проведення слідчих дій.

Мотивуючи подану скаргу адвокат вказує, що все вилучене майно, слідчим утримується незаконно без відповідної Ухвали суду про накладення арешту на майно, а єдиний спосіб відновити порушені права Державного підприємства Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс» та ОСОБА_4 , директора вказаного підприємства. - звернення до суду.

Володілець тимчасово вилученого майна та його представник у судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлені належним чином. Представник подав заяву, про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити, так як майно на поверненні якого вони наполягають, має статус тимчасово вилученого.

Слідчий, бездіяльність якого є предметом оскарження в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши її матеріли, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000009 від 03.02.2021 за ч. 5 ст. 191 КК України.

18.05.2021 на підстави ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2021 (справа №757/21908/21-к), проведено обшук за адресою: м. Київ, вул. Миколи Хвильового, 15, а саме у робочому кабінетів директора ДП МО України «ОАРС» ОСОБА_4 , що належить на праві державної власності Державі України в особі Міністерства оборони України, де, серед іншого, було вилучено речі та документи.

В подальшому в ході проведення обшуку на території ДП МОУ «ОАРС» за адресою м. Київ,вул. М. Хвильового, 15, виявлено ряд товариств з обмеженою відповідальністю та фізичних осіб підприємців які проводять господарську діяльність на території ДП МОУ «ОАРС», де, серед іншого, було вилучено речі та документи.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Так, серед іншого адвокат просить повернути жорсткий диск з комп`ютера директора ОСОБА_4 , проте вказаний жорсткий диск згідно протоколу обшуку не вилучався, а доказів протилежного адвокатом не доведено, як і не доведено, що вказаний диск, відео-реєстратор та комплектуючі до даного обладнання перебуває на балансі підприємства.
Окрім цього, слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді від 27.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження № 0000009 від 03.02.2021 року прокурора Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_6 про арешт майна

Наряду з вказаним, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

При дослідженні слідчим суддею матеріалів скарги вставлено, що доказів в її обґрунтування слідчому судді не надано, оскільки сторона заявника при зверненні до суду не довела, що вилучене майно не співвідноситься з обставинами кримінального правопорушення та те, що майно яке вилучено не передбачено ухвалою слідчого судді про проведення обшуку, та саме стосовно нього слідчим суддею відмовлено в арешті та те, що зазначене судове рішення набрало законної сили, та приймаючи до уваги те, що по тексту скарги та в прохальній частині адвокат не зазначив, яке конкретно майно вилучено та відповідно в кого, та відповідно особу, якій необхідно повернути, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 168170, 236, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Оборонавторемсервіс» та ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб та Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає неповерненні тимчасового вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 03.02.2021 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1