Справа № 572/420/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни кримінальне провадження № 1кп-62/19 0001058) про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,-

в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 13 жовтня 2017 року близько 21 години 50 хвилин, перебуваючи в житловому будинку по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 , під час суперечки із ОСОБА_7 , яка виникла на грунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в область правої частини голови потерпілого, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин правої скроневої ділянки, вдавленого перелому скроневої кістки справа (з ознаками правобічного субдурального нашарування), яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого злочину не визнав повністю.

По суті обвинувачений пояснив, що дійсно біля 21 години 13 жовтня 2017 року він перебував дома, по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 , та спілкувався із дружиною ОСОБА_8 , через ситуацію, що склалась у нього із співмешканкою потерпілого. В цей час до обвинуваченого додому приїхав потерпілий ОСОБА_7 , якому цього ж дня біля 18 год. зателефонувала дружина обвинуваченого, повідомивши про близькі стосунки свого чоловіка із його співмешканкою. Потерпілий одразу ж почав ображати обвинуваченого, погрожував фізичною розправою, намагався завдати обвинуваченому удар, який відштовхнув останнього від себе. В подальшому, зі слів обвинуваченого, потерпілий, схопивши ніж, який перебував на столі, замахнувся на ОСОБА_5 , який, в свою чергу, з метою запобігти удару, наніс лівою рукою удар в область голови (а саме в область правого ока) потерпілого, який вдарився об двері. Обвинувачений повідомив, що після вказаних подій він виштовхнув потерпілого на вулицю та зателефонував його співмешканці ОСОБА_9 , повідомивши про вказану подію.

Отже, обвинувачений зазначає, що умисно удар потерпілому не наносив, а діяв виключно в цілях самозахисту. Враховуючи наведене, цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди обвинувачений не визнає.

Під час проведеного із обвинуваченим слідчого експерименту, останній підтвердив свої покази, зазначивши, що після удару, нанесеного ним потерпілому, ніж впав на плитку підлоги. Крім цього, під час слідчого експерименту обвинувачений продемонстрував яким саме чином він наніс один удар кулаком в область голови потерпілому. Крім цього, обвинувачений підтвердив, що сприймав погрозу потерпілого як реальну (а.к.п.103-107 т.1).

В ході огляду місця події, а саме : квартири АДРЕСА_2 , здійсненого на підставі добровільної письмової згоди власника ОСОБА_8 , встановлено, що вхід до будинку здійснюється через одностворчасті двері, у першій від входу кімнаті порядок розташування речей не порушено, слідів біологічного походження не виявлено. В наступному приміщенні кухні праворуч від входу розташована кухонна стінка, на відстані близько 2 метрів від якої знаходиться кухонний стіл із стільцями та м`яким куточком. Будь-яких слідів у вказаному приміщенні не виявлено, порядок розташування речей не порушено. З місця події нічого не вилучалось (а.к.п.129, 130-134).

Вказану слідчу дію, відповідно до протоколу огляду від 14 жовтня 2017 року, проведено у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_11 показав, що дійсно в жовтні був запрошений працівниками поліції разом із ОСОБА_10 бути присутнім під час огляду житла. Свідок показав, що вони прибули до квартири, де були інші особи, в тому числі, жіночої статі. Зі слів свідка вони були присутні під час дій працівників поліції, які за наслідками проведеного огляду складали документи, які свідку надали для підпису. Однак, детально обставин вказаної слідчої дії свідок не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що в один із днів восени біля 23 години працівниками поліції був запрошений із ОСОБА_11 для участі у проведенні огляду квартири, яка розташована неподалік залізничного мосту в одному із будинків барачного типу. Свідок підтвердив, що вказана слідча дія відбувалась в зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень. Під час огляду, окрім запрошених понятих, були присутні кілька осіб, серед яких і слідча. Відповідно до показів свідка під час вказаної слідчої дії оглядалось, в тому числі, приміщення кухні, де розшукували ніж, який виявлено не було, оскільки під час вказаних дій нічого працівниками поліції не вилучалось. Свідок підтвердив, що за наслідками слідчої дії, в якій він приймав участь, складались документи, які він особисто підписував.

Під час проведеного із ОСОБА_8 слідчого експерименту остання повідомила, що 13 жовтня 2017 року у вечірню пору вона із потерпілим по місцю проживання останнього була свідком конфлікту, що відбувався між ОСОБА_7 та його співмешканкою ОСОБА_9 , після чого потерпілий відвіз свідка додому на АДРЕСА_3 , де вона зайшла у будинок та почала з`ясовувати стосунки із своїм чоловіком, ОСОБА_5 . Під час вказаних подій до будинку зайшов потерпілий ОСОБА_7 , який почав ображати чоловіка та погрожувати йому, наближаючись до них. В подальшому свідок продемонструвала яким чином наближався потерпілий до обвинуваченого, який в свою чергу, піднявся з дивана, де сидів і почав штовхати потерпілого в груди. Зі слів свідка, після цього, потерпілий вихопив з підставки на столі кухонного ножа, яким замахнувся на обвинуваченого, який після цього завдав ОСОБА_7 один удар в обличчя, від чого потерпілий виронив ніж із рук і вийшов із будинку (а.к.п.118-121 т.1).

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_8 підтвердила покази, які давала під час слідчого експерименту, пояснивши, що дійсно між обвинуваченим та потерпілим у приміщенні кухні розпочався конфлікт на підвищених тонах, під час якого обвинувачений штовхнув потерпілого, який вихопив ніж, замахнувшись на ОСОБА_5 , після чого останній завдав потерпілому один удар в обличчя.

В ході огляду речей потерпілого ОСОБА_7 встановлено, що останній був одягнутий у куртку блакитного кольору, яка застібається на пластмасову блискавку. На правому плечі та лікті наявні нашарування білого кольору. Пошкоджень предмет одягу не має (а.к.п.126 -128).

Свідок ОСОБА_9 в суді показала, що потерпілий є її чоловіком. Зі слів свідка вони тривалий час товаришували із Глебовими. 13 жовтня 2017 року чоловік свідка поїхав до своїх батьків, а через деякий час зателефонував обвинувачений та повідомив, що він побив ОСОБА_12 . Свідок пояснила, що вона зателефонувала до чоловіка, який не відповідав, натомісь на дзвінок відповіла особа, яка представилась медсестрой приймального відділення, повідомивши, що чоловік перебуває в лікарні без свідомості. Зі слів ОСОБА_9 , їй стало відомо, що потерпілий приїхав до будинку обвинуваченого на запрошення ОСОБА_8 , де у них виникла словесна суперечка з приводу відносин між свідком та обвинуваченим, в ході якої ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_7 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді вдаленого перелому лобної кістки. Свідок підтвердила, що внаслідок отриманих потерпілим травм останній тривалий час лікувався

В ході проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_7 встановлено, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ з 14 по 23 жовтня 2017 року з діагнозом : «ЧМТ. Перелом правої скроневої кістки, забій головного мозку легкого ступеня важкості». У потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у вигляді : 1.1.забою м`яких тканин правої скроневої ділянки, вдавленого перелому скроневої кістки справа (з ознаками правобічного субдурального нашарування) та ознаками забою головного мозку легкого ступеня важкості. Ушкодження, описане в п.1.1. виникло внаслідок одномоментної травматичної (ударної) дії тупим твердим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи локалізацію, характер перелому, доволі значне занурення ушкодженого кісткового фрагменту луски правої скроневої кістки вглибину, наявний набряк м`яких тканин голови в ділянці кісткового ушкодження отримання останнього, на думку експерта, могло відбутися внаслідок ударної травматичної дії і не характерне за умов падіння тіла людини з висоти власного зросту з подальшим співударом о плаский тупий твердий предмет. Описане ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент його заподіяння. Термін заподіяння таких ушкоджень може відповідати на 13 жовтня 2017 року, судячи з ознак та характеристик перелому та наявного нашарування (субдурального) правої півкулі головного мозку.

Вказані обставини доводяться висновком судово-медичної експертизи №287 від 24 жовтня 2017 року (а.к.п.122-125 т.1).

Стороною захисту заперечувалась допустимість вказаного вище висновку, так як, на думку сторони захисту, експерт не оглядала особисто потерпілого. Крім цього, стороною захисту зауважено, що висновок експерта, враховуючи наведені вище обставини, є незрозумілим та неясним.

Допитана судом в ході судового провадження судово-медичний експерт ОСОБА_13 пояснила, що чинне законодавство припускає можливість проведення судово-медичної експертизи за медичними документами, оскільки експертизу було призначено через певний проміжок часу після отримання потерпілим тілесних ушкоджень, через що огляд останнього, не є доцільним.

Отже, суд вважає, що висновок судово-медичного експерта є належним та допустимим доказом, оскільки пункти 2,5 підсумків експерта містять відповіді на вказані запитання, які сформульовані експертом достатньо чітко, визначений законодавством порядок призначення та проведення експертизи не порушено, під час судового провадження не встановлено наявності сумнівів у правильності висновку експерта, він є обґрунтованим.

Таким чином, наведені вище докази беззаперечно доводять факт заподіяння обвинуваченим потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні в момент їх заподіяння, у час, місці, вказаних в обвинувальному акті.

Однак, обвинувачений зазначає, що діяв в межах необхідної оборони, так як потерпілий намагався завдавали йому удар ножем, через що обвинувачений і був змушений захищатись і як наслідок заподіяв потерпілому вказані в обвинуваченні тілесні ушкодження.

В ході проведеного із потерпілим ОСОБА_7 слідчого експерименту останній повідомив, що вказана подія відбулась 13 жовтня 2017 року у будинку обвинуваченого, до якого він зайшов на запрошення дружини останнього ОСОБА_8 . В будинку між обвинуваченим та його дружиною розпочалась суперечка, під час якої потерпілий запропонував обвинуваченому більше нем приїжджати до нього додому, після чого ОСОБА_5 намагався вдарити потерпілого в обличчя, однак, останній стримав удар. В подальшому обвинувачений зненацька наніс потерпілому два удари кулаком лівої руки в ділянку правої скроневої частини голови, від яких ОСОБА_7 відчув сильний фізичний біль, від якого не міг вчиняти активних дій та вийшов із будинку (а.к.п.109-117 т.1).

Аналогічні покази потерпілий дав під час судового провадження.

Отже, потерпілий заперечував факт погрози обвинуваченому ножем.

Допитаний судом свідок ОСОБА_14 показав, що дійсно, в один із днів жовтня перебував на роботі, оскільки чергував у Сарненському ВП. У вечірню пору надійшло повідомлення з Сарненської ЦРЛ про те, що особі завдані тілесні ушкодження. При виїзді на місце з`ясувалось, що підозрюється у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , якого свідок опитував. Свідок підтвердив, що на місці події ні обвинувачений, ні його дружина не озвучували версію про погрози ножем з боку потерпілого під час конфлікту. Зазначена версія в поясненнях вказаних осіб з`явилась пізніше, через кілька днів.

Свідок ОСОБА_15 в суді показав, що в один із днів в середині жовтня він перебував у складі слідчо-оперативної групи Сарненського ВП. Біля 23 години надійшло повідомлення від чергової медсестри Сарненської ЦРЛ, в зв`язку із тим, що на приймальне відділення звернувся потерпілий ОСОБА_7 із травмами, повідомивши, що тілесні ушкодження йому завдав ОСОБА_5 . В подальшому слідчо-оперативна група здійснила виїзд на місце події до будинку обвинуваченого. Весь хід вказаної дії було занесено до відповідного протоколу. Обвинувачений та його дружина були присутні під час огляду місця події, після чого особисто підписали відповідний протокол, засвідчивши, що доповнень до нього не мають.

Таким чином, в ході судового провадження не здобуто підтверджень версії обвинуваченого стосовно того, що він завдав удар потерпілому, перебуваючи у стані самозахисту, оскільки факт погрози йому ножем з боку потерпілого не знайшов свого підтвердження в ході судового провадження.

На підтвердження вказаних обставин стороною захисту надавались суду ухвали слідчого судді та інші процесуальні документи в межах кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, однак, вказані документи доводять лише факт здійснення досудового провадження у кримінальному провадженні, відкритому за заявою обвинуваченого, не підтверджуючи обставин, на які він посилається у даному провадженні.

Згідно із ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. З урахуванням ст.36 КК України при вирішенні питання наявності в діях обвинуваченого необхідної оборони слід встановити наявність реальної загрози заподіяння йому потерпілим певної шкоди.

Обвинувачений посилався на ті обставини, що в ситуації, що склалась, він діяв в межах необхідної оборони, оскільки був змушений захищатися від нападу потерпілого.

Вказані обставини спростовані дослідженими судом доказами, в тому числі, показами свідка ОСОБА_8 , яка підтвердила, що першим завдати удар потерпілому намагався саме обвинувачений. Отже, реальної загрози під час словесної суперечки обвинуваченого із потерпілим від останнього не було, що виключає самозахист обвинуваченого.

Враховуючи наведені вище докази, суд вважає встановленим, що між потерпілим та обвинуваченим відбувся конфлікт на грунті ревнощів (на чому наполягала сторона захисту, надавши суду роздруківку телефонних розмов та фотознімок з мобільного телефона обвинуваченого), в ході якого обвинуваченим були завдані потерпілому тілесні ушкодження. Вказані докази спростовують позицію сторони захисту стосовно того, що удар обвинуваченим було завдано потерпілому в умовах необхідної оборони, оскільки дослідженими доказами не підтверджено факт наявності з боку потерпілого реальної загрози або створення реальної загрози заподіяння потерпілим шкоди обвинуваченому до того, як останнім були завдані удари, в зв`язку з чим суд вважає доведеною винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину при викладених у вироку обставинах.

Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України знайшла підтвердження в ході судового провадження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

По місцю проживання Сарненською міською радою обвинувачений характеризується як особа, на яку скарг до адміністративної комісії міськвиконкому не надходило, участі в громадському житті мста не приймає (а.к.п.96 т.1).

Згідно із наданою суду досудовою доповіддю Сарненський РВ філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області вважає, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки останнього для суспільства також визначено як середній, через що орган пробації, приймаючи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, а також визначений рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Обставин, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, а також обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_5 як в ході досудового, так і в ході судового провадження не встановлено.

Суд, враховуючи сукупність наведених обставин справи, тяжкість вчиненого злочину, відутність пом`якшуючих покарання обставин вважає, що слід призначити покарання ОСОБА_5 в межах санкції частини статті, за якою останнього притягнуто до відповідальності, обравши його у виді позбавлення волі. Однак, з огляду на дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується по місцю проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, обравши мінімальний термін покарання, передбачений частиною статті КК України, за якою ОСОБА_5 притягнуто до відповідальності та визнано винним, що буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Крім цього, потерпілим ОСОБА_7 заявлено в межах даного кримінального провадження цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Так, відповідно до поданої позовної заяви потерпілий просить стягнути з обвинуваченого 5 682 грн. 76 коп. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог потерпілий зазначав, що він внаслідок отриманих ушкоджень перебував на лікуванні у нейрохірургічному відділенні КЗ «Рівненська центральна міська лікарня РМР», в зв`язку із чим поніс матеріальні витрати, пов`яpані із придбанням ліків на загальну суму 5682 грн. 76 коп. Крім цього, потерпілий зазначає, що тривалий час перебував на лікуванні, внаслідок чого тривалий час потребував сторонньої допомоги. Також потерпілий в обґрунтування заявлених вимог посилається на ті обставини, що через отримані травми були порушені його життєві плани, він і досі відчуває негативні наслідки отриманих тілесних ушкоджень, так як він є обмеженим у фізичній активності, відчуває фізичний біль. Таким чином, вказані події заподіяли потерпілому моральну шкоду, які він оцінює у 100 000 грн. Крім цього,потерпілий просить стягнути на його користь понесені судові витрати.

Під час судового провадження потерпілий підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ході розгляду даного кримінального провадження судом встановлено, що потерпілий отримав тілесні ушкодження внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, в зв`язку з чим останній, враховуючи наведену норму закону, має відшкодувати завдану ОСОБА_7 матеріальну шкоду.

Із наданої копії епікрізу №19363, вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії з 14 жовтня по 23 жовтня 2017 року, де призначалось медикаментозне лікування, яке, згідно із рекомендаціями, продовжено після виписки із відділення.

Наданими суду квитанціями доводиться факт придбання потерпілим ліків на суму, вказану у позові, також, судом враховано, що період придбання медичних засобів співпадає із періодом лікування ОСОБА_7 від отриманих травм.

Отже, позов потерпілого в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім цього, потерпілим заявлено вимогу про відшкодування завданої йому внаслідок протиправних дій обвинуваченого моральної шкоди.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно із ч.3 ст.23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В ході судового провадження судом встановлено, що потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Судом враховується, що потерпілий внаслідок отриманих травм, проходив курс лікування, переніс оперативне втручання, на даний час стан здоров`я останнього повністю не відновився. Таким чином, діями обвинуваченого потерпілому дійсно було завдано тілесних ушкоджень, які призвели до фізичного болю, потреб у тривалому лікуванні, що завдало останньому певних душевних хвилювань.

Таким чином, вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення, однак, з урахуванням вимог розумності та справедливості розмір відшкодування слід зменшити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Суду надані докази, які підтверджують факт сплати потерпілим послуг по отриманню правової допомоги, пов`язаної із його представництвом в суді, на суму 5000 грн., що доводиться актом виконаних робіт від 28 лютого 2018 року.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених потерпілим вимог слід стягнути з обвинуваченого на його користь також суму понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк покарання за цим вироком обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_16 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_16 (жителя АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - 5 682 грн. 76 коп. у відшкодування матеріальної та 30 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а також 5 000 грн. понесених судових витрат.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Суддя