Справа № 347/1921/20
Провадження № 1-кп/347/97/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів клопотання прокурора Косівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , заявлене в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

23.04.2021 року прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти здоров`я людини.

Так, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, а саме 29.01.2008 року Апеляційним судом Івано-Франківської області за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 10 років з конфіскацією майна, а також 09.10.2018 року Косівським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.129, ч.2 ст.125, 70 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту (судимість за вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 погашена у встановленому законом порядку), на шлях виправлення не став, під час непогашеної судимості вчинив нове кримінальне правопорушення за таких обставин: 23.08.2020 року, приблизно о 21.00 годині ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де у приміщенні житлової кімнати розпивав алкогольні напої із своїм рідним братом ОСОБА_9 . Під час розпиття алкогольних напоїв, на грунті ревнощів та тривалих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 виник черговий словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вийшли у приміщення коридору житлового будинку, де конфлікт продовжився та переріс у шарпання за верхній одяг один одного. У цей час ОСОБА_4 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, з метою примушування ОСОБА_9 покинути приміщення житлового будинку, в якому вони спільно проживали, маючи умисел спричинити ОСОБА_9 тілесні ушкодження через неприязні відносини та ревнощі, що склалися на грунті тривалих непорозумінь між братами, при цьому свідомо допускаючи та передбачаючи настання таких наслідків, умисно штовхнув двома руками ОСОБА_9 в ділянку грудей, в результаті чого ОСОБА_9 перечепився за дерев`яний поріг вхідних дверей будинку та впав на поверхню, вимощену камінням природного походження.

В результаті падіння ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими 24.08.2020 року був госпіталізований до КНП «Косівська ЦРЛ», після чого, того ж дня переведений до КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», де в умовах стаціонарного лікування ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 30.09.2020 року смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної закритої черепно-хребетно-спино-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, переломами кісток черепа, підвивихом 2,3 шийних хребців, крововиливом в м`яку мозкову оболонку спинного мозку, яка ускладнилась набряком головного та спинного мозку.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, які ускладнені набряком головного та спинного мозку і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, а також інші тілесні ушкодження, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачуєть ОСОБА_4 , відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Підстави для тримання під вартою, передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі за текстом Конвенція), а саме, ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (надалі за текстом ЄСПЛ).

Основна мета ст.5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого Королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

Положення пункту 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (справа Нештяк проти Словаччини).

Згідно статті 5 §1(c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Суть терміну «обґрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обґрунтованою залежить від обставин справи.

З огляду на вищевказане, враховуючи обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих, свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення (обвинувачений раніше вчиняв злочини проти життя і здоров`я людини), що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи тяжкість покатання, яке загрожує ОСОБА_4 у випадку ухвалення обвинувального вироку, зважаючи на його схильність до протиправної поведінки, сам він не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а житло, де він проживав до вчинення кримінального правопорушення, є спірним, тому таку міру запобіжного заходу як домашній арешт розглядати не слід.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували щодо обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід домашній арешт за останнім місцем проживання ОСОБА_4 , який буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, а ризики, на які посилається прокурор є безпідставними.

Прокурор підтримав клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки на даний час ризики, які враховувались під час обрання йому даного запобіжного заходу не перестали існувати та не зменшились, а тому повністю виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Представник потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора, вважаючи його обґрунтованим, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України не перестали існувати і з боку обвинуваченого можливий вплив, в тому числі й на потерпілу у даному кримінальному провадженні, зважаючи на те, що обвинувачений та потерпілі проживають в одному населеному пункті.

Судом встановлено, що в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, до Косівського районного суду спрямовано обвинувальний акт, по матеріалах якого судом здійснюється судове провадження, яке неможливо з об`єктивних причин завершити до закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

07.10.2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів (до 13.05.2021 року включно).

За змістом ст.199 КПК України: клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, яке крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Таке клопотання повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

За правилами, ч.3 ст.331 КПК України: незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно із ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити чи сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого чи свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, суд враховує також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а санкція ч.2 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Підстав для зміни, скасування та/або застосування більш м`якого запобіжного заходу суд не вбачає.

Під час розгляду питання щодо обрання відносно ОСОБА_4 міри запобіжного заходу суд враховує вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого (не одружений, не працевлаштований, раніше судимий, не має зареєстрованого постійного місця проживання), відсутність джерела доходу, ризик продовження протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. «С» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод (Рим, 1950), КПК України для обрання або для зміни запобіжного заходу - тримання під вартою необхідна наявність підстав вважати, що ця особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, буде намагатися, або ухилятися від слідства, суду та від виконання процесуальних рішень або перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому враховується тяжкість вчинених злочинів, вік підозрюваного, його стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інше.

Прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме: умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики, можливість запобігти яким може бути реалізована лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя, суд, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих матеріалів враховує тяжкість покарання, що передбачає санкція інкримінованої ОСОБА_4 статті, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Вислухавши думки прокурора, представника потерпілої, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 132, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 309, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора задовольнити повністю.

продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід - тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів у Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 Управління державної пенітенціарної служби України.

Строк тримання під вартою рахувати з 26.04.2021 року до 24.06.2021 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуальних прокурорів Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7-и днів з дня її оголошення через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1