Справа № 129/2296/18
Провадження №11-кп/801/46/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.06.2020 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Кущинці Гайсинського району Вінницької області,

жителя АДРЕСА_1 , українця,

громадянина України, раніше судимого:

1) 29.06.2005 року Гайсинським районним судом Вінницької обл. за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

2) 24.02.2012 року Гайсинським районним судом Вінницької обл. за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

3) 20.09.2012 року Гайсинським районним судом Вінницької обл. за ч. 2 ст.185, ч.1 ст.129, ч. 1 ст. 70, ч.1, ч.4 ст. 71 КК України до 3-х років 4-х місяців позбавлення волі;

4) 22.11.2012 року Гайсинським районним судом Вінницької обл. за ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3-х років 5-х місяців позбавлення волі (20.01.2016 року звільнений з установи виконання покарання у зв`язку із повним відбуттям покарання);

5) 20.04.2018 року Гайсинським районним судом Вінницької обл. за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. (11.05.2018 року сплатив штраф);

6) 03.10.2019 року Гайсинським районним судом Вінницької обл. за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин (23.12.2019 року відбув повністю покарання);

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

в с т а н о в и в :

Згідно вирока суду, 09.08.2018 року приблизно о 13:00 год. в с. Чечелівка Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання на подвір`ї належної ОСОБА_10 садиби (будинковолодіння) по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 є працівником правоохоронного органу та перебував при виконанні своїх службових обов`язків поліцейського, умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження у зв`язку із виконанням цим працівником своїх службових обов`язків, а саме під час того як інспектор СРПП №1 Гайсинського відділу поліції Головного управління національної поліції України у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , на якого наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 26.12.2016 року покладено виконання обов`язків інспектора СРПП №1 Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області, який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» і ст. 17 Закону України «Про поліцію» є працівником правоохоронного органу, та який відповідно до план-завдання несення служби співробітниками групи реагування патрульної поліції Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області з 08.00 години по 19.00 годину 09.08.2018 р. перебував при виконанні службових обов`язків і прибув у вказані час та місце на виклик поліції ОСОБА_10 з приводу вчинення ОСОБА_8 сімейної сварки (насильства в сім`ї) для вжиття заходів щодо припинення правопорушення, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи і передбачаючи можливість настання злочинних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, умисно, у зв`язку із виконанням ОСОБА_11 своїх службових обов`язків поліцейського, завдав ОСОБА_11 послідовно два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя зліва, а відразу після того, як інспектор ОСОБА_11 відповідно до вимог ст.ст. 44, 45 Закону України «Про поліцію» намагався застосувати до ОСОБА_8 фізичну силу та спеціальні засоби, ОСОБА_8 умисно, у зв`язку із виконанням ОСОБА_11 своїх службових обов`язків поліцейського, наніс біля двох-трьох ударів ногою інспектору ОСОБА_11 в ділянку кисті лівої руки, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці повік лівого ока, садна в ділянці лоба, закритого перелому 5-ї п`ясної кістки лівої кисті, які відповідно до висновку експерта № 130 від 20.08.2018 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

В апеляційній скарзі першого заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.06.2020 року, в частині призначеного покарання та визначення початку строку відбування покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить ухвали н овий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 03.10.2019 покаранням, призначеним цим вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 визначити у виді 1 року обмеження волі. В строк покарання зарахувати повністю відбуте покарання за попереднім вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 03.10.2019 року. Початок строку відбування ОСОБА_8 покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Свої вимоги мотивує тим, відповідно до ст. 57 КВК України особи, засуджені до обмеження волі прямують за рахунок держави до місця відбування покарання самостійно. Уповноважений орган з питань пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Не пізніше 3 діб з дня одержання припису засуджений зобов`язаний виїхати до місця відбування покарання і прибути туди відповідно до вказаного в приписі строку. Враховуючи, що запобіжний захід у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою не обирався, а тому початок строку відбування покарання має рахуватись з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора - підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в даному випадку, апеляційної скарги прокурора.

Згідно ст. 370 КПК України, вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Разом з тим, суд цих вимог Закону про призначенні покарання обвинуваченому не дотримався.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації, визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Водночас, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України, є підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції у апеляційному порядку.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку. Проте, наведені вимоги залишились поза увагою суду першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З аналізу зазначеної вище норми кримінального закону вбачається, що застосовуючи правила ч. 4 ст. 70 КК України, суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань за декількома вироками, тобто до уваги береться покарання, що раніше було призначено попереднім вироком в повному його розмірі, а не невідбута його частина, як то визначено ст. 71 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше засуджений вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 03.10.2019 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин. Злочин, за який його засуджено оскаржуваним вироком, вчинено ОСОБА_8 09.08.2018 року, тобто до ухвалення попереднього вироку від 03.10.2019 року.

Разом з тим, незважаючи на вимоги закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України, проте не призначив йому остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, в разі призначення остаточного покарання за правилами даної норми закону, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався та визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , який рахувати з часу його затримання і взяття під варту після набрання цим вироком суду законної сили і звернення його до виконання.

Разом з тим, поза увагою суду залишилось те, що звернення судового рішення до виконання - це діяльність суду, яка полягає у видачі розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили, для того, щоб довести до відома уповноважених органів, яке саме рішення і які його положення підлягають виконанню.

Згідно вимог ч.1 ст. 58 КВК України обчислення строку покарання у виді обмеження волі, строк покарання обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 535 КПК України, призначеного ОСОБА_8 покарання та того, що запобіжний захід щодо нього не застосовувався, початок строку відбування покарання обвинуваченим мав бути визначений з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі, а не з дня звернення вироку до виконання, що безпідставно зроблено місцевим судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону тягне за собою скасування або зміну вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.06.2020 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та визначення початку строку відбування покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 03.10.2019 покаранням, призначеним цим вироком, остаточне покарання ОСОБА_8 визначити у виді 1 року обмеження волі.

В строк покарання зарахувати повністю відбуте покарання за попереднім вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 03.10.2019 року.

Початок строку відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_8 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

В іншій частині вирок -залишити без змін.

Вирок може бути оскарженим шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом 3(трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_8

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3