Дата документу 20.07.2021 Справа № 316/323/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/323/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/728/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 20 липня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 189 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Василівського районного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_9 заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 15 лютого 2021 року, а ризики, передбачені ст.177 КПК України не зникли та не зменшились, обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин проти власності, який відноситься до особливо тяжких злочинів. ОСОБА_6 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та послідуючого покарання, знаходячись на свободі, зможе вплинути на потерпілого ОСОБА_10 і вчинить відносно нього кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання, яке підтримав його захисник, про зміну запобіжного заходу на більш м`який, посилаючись на незадовільний стан здоров`я та ненадання йому належного лікування в умовах ізоляції.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2021 року, відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, зокрема відносно ОСОБА_6 строком до 13 квітня 2021 р. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, в обґрунтування доводів зазначає, що ризик переховування від суду не існує, оскільки судом в ухвалі не наведені докази, а тому і не має законних підстав вважати, що обвинувачений раніше переховувався чи буде переховуватися від суду. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення ОСОБА_6 не збирається і протилежному немає юридичних фактів. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні не існує, оскільки потерпілий та всі свідки на теперішній час допитані в суді. Покази свої вони не змінювали. Належних, допустимих та достатніх доказів такого впливу сторона обвинувачення не надала. А тому немає законних підстав вважати, що обвинувачений має намір тиснути на учасників кримінального провадження. Разом з цим, прокурор в судовому засіданні не навів жодного належного доказу про наявність ризиків і про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177КПК України. На підставі викладеного, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, обвинувачений, також будучи належним чином сповіщений про апеляційний розгляд, клопотань про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченогоОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчиненого злочину, в результаті якого є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі, і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, слід визнати непереконливими доводи захисника про відсутність вказаного ризику, який обумовлює продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризику переховування, на який послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, тяжкості вчиненого злочину, очікуваного покарання, поряд із відсутністю місця роботи та постійного джерела доходу, судова колегія знаходить заявлений прокурором ризик вчинення іншого кримінального правопорушення доведеним.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшились та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, як того просив захисник, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Посилання сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків та експертів неспроможні, оскільки вказаний ризик місцевим судом не встановлений.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

На думку судової колегії, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 13 квітня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4