ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню особу, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
28.03.2021, близько 17 год 40 хв ОСОБА_4 , прибувши на місцевість, яка розташована поряд з роз`їздом 7 км- Редути, пікет № 8 Південної залізниці в м. Горішні Плавні, де помітив на залізничній колії металеві накладки на рейки.
Реалізуючи свій намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи таємно, з корисливих мотивів та мети, скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку двох накладок Р-65, вартістю 535,94 грн, що належать АТ «Українська залізниця».
Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив АТ «Українська залізниця» матеріальну шкоду на суму 535,94 грн.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці здійснив викрадення накладок на рейки. Обвинувачений не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом таємного викрадення чужого майна. Просив суворо його не карати, врахувати, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, а цивільна дружина, яка є вагітною.
Представник потерпілої сторони ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що не буде заявляти цивільний позов, просив покарання вирішити на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисного кримінального проступку проти власності. Його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно не працевлаштований, не одружений, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має постійне місце проживання, має на утриманні одну неповнолітню дитину.
Так, в ході судового провадження, обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, відверто визнав свою провину та висловив щирий жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, з огляду на що, суд вважає можливим врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття ОСОБА_4 .
Інших обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання судом не встановлено.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на те, що за змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд вважає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду і про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Разом із тим, приймаючи до уваги обставини вчинення правопорушення, навіть при наявності обставини, яка пом`якшує покарання, суд вважає, що обмеження, які можуть бути застосовані щодо обвинуваченого при звільненні від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.ст.75,76 КК України, не зможуть забезпечити його виправлення без відбування реального покарання.
За таких обставин, підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням судом не вбачається. Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень, яке, згідно ч.2 ст.50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд переконаний, що призначення ОСОБА_4 реального покарання у виді громадських робіт буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
На думку суду, вказане покарання буде спів розмірним із тяжкістю скоєного кримінального проступку, особи правопорушника та відповідатиме цілям покарання.
Підстав для застосування положень статей 69 та 691, КК України суд не знаходить.
Процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення не застосовувались, цивільний позов не заявлявся.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 80 годин громадських робіт.
Речові докази по справі:
-накладку Р-65 - повернути власнику АТ «Українська залізниця», як їм належну;
-рукавички знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому, потерпілому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1