КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26.10.2020, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Беркасово Мукачівського р-ну Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 19.02.2020 приблизно о 23.00., знаходячись на східцях підземного переходу Центрального залізничного вокзалу ст. Київ-Пасажирський, що за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1 та переслідуючи корисливі мотиви, бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, вирішив таємно викрасти майно, що належить раніше незнайомій йому ОСОБА_9 , яка рухалась по східцях та мала на плечах рюкзак.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно і переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_9 , відкрив рюкзак та дістав гаманець зеленого кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не становить і в якому знаходились 1948 гривень, українські монети на суму 36 грн. 20 коп. та картка англійського студента на ім`я ОСОБА_9 і заховав їх в кишеню своєї куртки.
В подальшому ОСОБА_7 , утримуючи при собі чуже майно, що належить ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник і розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1984,20 грн.

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зокрема, прокурор зазначає, що на момент вчинення злочину санкція ч.1 ст. 185 КК України не передбачала покарання у виді обмеження волі. Крім того, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше судимий, однак судимість погашена, а отже на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу винного, а також обставини, які пом`якшують покарання.
З урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем реєстрації, не працює, наявності обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції правильно визначив йому вид та розмір покарання та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими та узгоджуються з вимогами ст.75 КК України.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що на момент вчинення злочину санкція ч.1 ст. 185 КК України не передбачала покарання у виді обмеження волі відповідають дійсності, однак суд відповідно до положень ст. 5 КК України застосував закон, який пом`якшує відповідальність.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання до реального відбування не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 26.10.2020 щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3