29.04.21 Справа №469/361/20
1-кс/469/49/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2021 року смт. Березанка
встановила :
Вилучене майно передано на зберігання до кімнати речових доказів відділення поліції №8 Миколаївського районного управляння поліції ГУНП в Миколаївській області за адресою смт.Березанка Миколаївської області, вул. Центральна, 43, та визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, так як використане як засоби і знаряддя вчинення кримінального правопорушення, оскільки будівництво одноповерхової дерев"яної споруди здійснюється безпосередньо із застосуванням цього майна.
Зважаючи, що іншим способом довести обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, неможливо, з метою збереження речових доказів, враховуючи, що до завершення проведення необхідних слідчих дій під час подальшої експлуатації майно може бути втрачене внаслідок використання 18 дощок, кутків, шурупів та цвяхів у будівельних роботах та перепродажу чи передачі іншого вилученого майна сторонній особі, слідчий просить постановити ухвалу про арешт вказаного тимчасово вилученого майна із його залишенням на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 8 МРУП ГУНП в Миколаївській області в смт.Березанка Миколаївської області, вул.Центральна, 43.
У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, зазначили, що за допомогою вказаного у клопотанні майна зводився та обшивався каркас до опор тимчасової дерев"яної споруди на частині належної ОСОБА_6 земельної ділянки, на інших частинах якої також здійснюється незаконне будівництво, що розслідується у вказаному кримінальному провадженні.
Власник майна ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, пояснив, що будівництва не здійснював, про судову заборону не знає, 26 квітня за півтори години до приїзду поліції приїхав на ділянку площею 30 кв.м., яку йому з напарником надала в оренду для здійснення підприємницької діяльності власник земельної ділянки ОСОБА_6 ; дерев"яна тимчасова споруда без фундаменту там вже знаходилась до його приїзду, хто її будував чи розміщував, не знає, він проводив огляд стану споруди для того, щоб обтягнути її тіньовою сіткою (зробити навіс на каркасі), та витягнув привезені з собою інструменти і матеріали.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п.1 ч.2 ст.170 КПК України); у цьому випадку відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.10-11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
Відповідно до ч..2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, крім іншого, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч.4 ст.132 КПК України).
У законодавстві України поняття "будівельні роботи" та "будівництво" є тотожними та визначені як процес зведення нових, реконструкція, капітальний ремонт, технічне переоснащення об"єктів будівництва (ДБН А.3.1-5:2016 "Організація будівельного виробництва", п.3.2.3, ДБН А.2.2-3-2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво), п.2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466.
До будівельних робіт належать, зокрема, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, відновлення чи улаштування певних елементів будівель чи споруд тощо.
Визначаються також підготовчі роботи як роботи, які мають забезпечувати можливість здійснення та розгортання будівельних робіт (п.3.2.8 ДБН А.3.1.-5:2016), до яких вказаною постановою КМУ віднесено роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної земельної ділянки, вишукувальні роботи, роботи із спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, необхідних для організації і обслуговування будівництва, улаштування під`їзних шляхів, складування будівельних матеріалів, підведення тимчасових інженерних мереж, а також з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень.
Зі змісту клопотання неможливо встановити, які саме будівельні роботи проводились, у тому числі за допомогою вилученого майна.
Тому відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України, у тому числі належність його до засобів і знарядь вчинення кримінального правопорушення, не є доведеною і, з урахуванням пояснень власника майна, які не спростовані слідчим та прокурором, розцінюється слідчим суддею як припущення слідчого.
Слідчий суддя зважає також на те, що відповідно до ч.2 ст.237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно зі статтею 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Тому, виходячи з положень ч.3 ст.233 КПК України, слідчий суддя не вбачає існування обставин, які підтверджують можливість використання майна як доказу у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, слідчим не обгрунтовано у клопотанні та не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка не є підозрюваною у цьому кримінальному провадженні та обізнаність якої з існуванням ухвали суду про заборону будівництва на земельній ділянці не встановлена у ході розгляду клопотання.
Існування зазначених у клопотанні ризиків будь-якими обставинами не обгрунтоване, а тому не є доведеним.
Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання слід відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и л а :

У задоволенні клопотання відмовити.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому та володільцю майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: