ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/1143/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/302/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Валківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Валківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черемушна Валківського району Харківської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, що офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживав по АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 08.12.2003 року вироком Харківського районного суду Харківської області (з урахуванням ухвали Апеляційного суду Харківської області від 30.03.2004 року) за ч.3 ст.185, ч.5 ст.185, ст.ст.69,70 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 31.03.2006 року на підставі ухвали Торезького міського суду Донецької області від 24.03.2006 року умовно - достроково на не відбутий строк 1 рік 21 день;
2) 14.12.2010 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 07.12.2012 року на підставі постанови Харківського районного суду Харківської області від 29.11.2012 року умовно - достроково на не відбутий строк 10 місяців 3 дні;
3) 28.11.2014 року вироком Валківського районного суду Харківської області за ч.1 ст.263-1, ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;
4) 07.09.2015 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений 08.12.2016 року за відбуттям строку покарання;
5) 13.05.2019 року вироком Валківського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
6) 05.07.2019 року вироком Валківського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 05 липня 2019 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання з урахуванням ст.72 КК України частину відбутого покарання за вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 05.07.2019 року за період з 27.03.2019 року по 05.11.2019 року.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за умисні злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив злочин з корисливих мотивів за наступних обставин.
16.02.2019 року близько 04:00 год. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений па таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, прибув до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_8 , оскільки був обізнаний про її від`їзд до м. Харкова.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 з боку неогородженої частини домоволодіння проник на його територію та сховався біля сінника, чекаючи на від`їзд ОСОБА_8 .
Близько 05:00 год. ОСОБА_7 , дочекавшись, коли ОСОБА_8 все ж таки покинула територію свого домоволодіння, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, знайшов на подвір`ї біля сінника залізний гак, підійшов до будинку, за його допомогою відкрив пластиковий склопакет та через відкрите вікно, проник до будинку.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в спальній кімнаті, здійснив крадіжку грошей в сумі 33000,00 грн., які знаходились в двох гаманцях на плиті пічного опалення, після чого покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 спричинено матеріальну шкоду в сумі 33000,00 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Валківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 року, пом`якшити призначене покарання до 3 років 6 місяців.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений посилається на те, що він повністю визнав свою вину за пред`явленим обвинуваченням, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, повністю визнає заявлений цивільний позов у справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржений вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого не позбавлені правових та фактичних підстав.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень; позицію потерпілої; наявність обставин, що обтяжують покарання; відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий,в тому числі за корисливі тяжкі злочини, офіційно не працевлаштований, соціальних зв`язків не має, відносини з родичами не підтримує, на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває, з метою працевлаштування до Валківської РФ ХОЦЗ не звертався, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
У відповідності до класифікації за ст.12 КК України, кримінальне правопорушення за ч.3 ст.185 КК України є тяжкими злочинами.
Обставин, які пом`якшують покарання, передбачених ст.66 КК України, судом не виявлено.
В якості обставин, які обтяжують покарання, у відповідності до положень ст.67 КК України, судом враховано вчинення злочину щодо особи похилого віку та тяжкі наслідки, завдані потерпілій злочином, виходячи із соціальної цінності об`єкту посягання для потерпілої пенсіонерки та характер і розмір спричиненої злочином шкоди.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно обрав вид покарання, проте при обранні міри покарання недостатньо врахував фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив один епізод злочину проти власності потерпілої ОСОБА_8 , чим заподіяв останнім матеріальну шкоду в розмірі 33000 грн.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 з самого початку досудового розслідування та під час судового розгляду в судах першої і апеляційної інстанції визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся та активно сприяв у розкритті злочинів, що також зазначено в обвинувальному акті за цим кримінальним провадженням, але безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції в якості обставин, що пом`якшують покарання (арк.5).
Окрім того, обвинувачений пояснив, що повністю згоден з рішенням суду щодо стягнення з нього на користь потерпілої ОСОБА_8 спричиненої матеріальної та моральної шкоди.
Належить врахувати те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, призначене покарання обвинуваченому в максимальних межах санкції, передбаченої ч.3 ст.185 КК України, враховуючи вищенаведені обставини, є занадто суворим.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України до наближених до середніх меж санкцій цього Закону і приходить до висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.
Остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за правилами ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, оскільки за цим кримінальним провадженням обвинувачений вчинив до ухвалення вироку Барвінківського районного суду Харківської області від 05.07.2019 року.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Валківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, призначивши його у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 05 липня 2019 року, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно визначитиОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок Валківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді