Провадження № 1-кп/643/910/21
Справа № 643/3649/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005275 від 24.12.2020, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, який не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-21.11.2003 Московським районним судом м. Харкова ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 27.07.2005 з Куряжської виховної колонії Харківської області на підставі Закону України «Про амністію»;

-27.10.2008 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 12.03.2012 з Олексіївської виправної колонії Харківської області, у зв`язку із відбуванням строку покарання;

-27.11.2017 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

-21.03.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі, 06.06.2019 звільнився з Державної установи «Харківське СІЗО» у зв`язку із відбуттям строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 23 грудня 2020 року у період часу з 12 години 30 хвилин по 12 годину 40 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилося за можливе, перебуваючи поблизу гаражного приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , увійшов через відкриті ворота вказаного гаражного приміщення, діючи за раптово виниклим злочинним протиправним умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, підійшов впритул до ОСОБА_7 , яка є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність за вказаною вище адресою, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 долонею однієї руки, якою саме в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, наніс один удар в область обличчя, від якого ОСОБА_7 , яка, втративши рівновагу, впала на підлогу та відчула фізичний біль. У свою чергу ОСОБА_6 , помітивши сумку, яка висіла на стіні гаражного приміщення, будучи впевненим, що ОСОБА_7 не зможе чинити опір його діям, зірвав її зі цвяху та почав тікати з гаражного приміщення, заволодівши зазначеною сумкою, в якій знаходилися грошові кошти в розмірі 6000 гривень. Таким чином, ОСОБА_6 , вчинивши всі дії, які вважав за необхідне для реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення втік та обернув викрадене майно на свою користь. В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 6000 гривень.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинений повторно.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, щиро розкаявся та пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених вище у даному вироку. Так ОСОБА_6 пояснив, що 23 грудня 2020 року в обідній час, десь з 12-30 години по 12-40 годину, більш точний час він не пам`ятає, він прийшов до гаражного приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де працює потерпіла ОСОБА_7 , він в неї інколи придбаває старий посуд. Зайшовши у гаражне приміщення він побачив сумку, яка висіла на цвяху на стені, за раптово виниклим умислом він зірвав вказану сумку з цвяха та намагався з нею втекти, однак потерпіла стала виривати сумку з його рук, він, у свою чергу, сумку не відпускав та тягнув її на себе, внаслідок чого в сумки порвалася ручка та сумка залишилася в нього в руках. Також зазначив, що перш ніж зірвати сумку зі цвяха, він вдарив потерпілу долонею в обличчя, від чого остання впала на підлогу. З сумкою він вибіг на вулицю та біг допоки його не зупинили працівники «Нової пошти». Сумку в нього забрали та повернули потерпілій ОСОБА_7 , як йому стало відомо пізніше, в сумці було 6000 гривень.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні та щире каяття, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке виражається у визнанні винуватості в повному обсязі обвинувачення та відвертому визнанні своєї провини, осуду своїх дій.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_6 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, не працює, не одружений, не має зареєстрованого місця проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, є тяжким умисним злочином, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину та щире каяття, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України, ст. 69 КК України судом не встановлено.

У ході проведення досудового розслідування спричинену матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 відшкодовано у повному обсязі в розмірі 6000 гривень, тому потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 369 - 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду.

Арешт майна, який накладено ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2020 року по справі № 643/20645/20 на: предмет, зовні схожий на ніж, сумку жіночу із замші сірого кольору із синіми вставками, - скасувати.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: оптичний диск СD R 52х Ахеnt 700 GВ, 80 min для лазерних систем зчитування, на якому міститься напис чорним маркером «23.12.2020 Валентинівська 21», - зберігати при матеріалах кримінального провадження №0005275.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: предмет зовні схожий на ніж, - знищити.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: жіночу сумку із замші сірого кольору із синіми вставками, - повернути законному володільцю ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1