Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
08 червня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000031 від 28 січня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 9 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст.187 КК України, ?
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_6 задоволено. Продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів з 27 травня 2021 року до 25 липня 2021 року. У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченогоОСОБА_6 покликається на незаконність ухвали суду, вважає такою, що не узгоджується в достатній мірі із вимогами кримінального процесуального закону, практики Європейського суду з прав людини.
Зазначає, що ОСОБА_6 з 28 січня 2017 року по теперішній час знаходиться під вартою в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» і за цей час проведені всі необхідні та можливі дії по збиранню, документуванню та закріпленню доказів. В такому разі ОСОБА_6 немає ніякої можливості, навіть при його бажанні, будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати чи спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. В судовому засіданні допитано потерпілих по справі, які пояснили, що жодного впливу в ході досудового розслідування та судового розгляду справи на них не було.
Вважає, що тяжкість вчиненого злочину в жодному випадку не може слугувати визначальною та єдиною підставою для тримання під вартою особи, яка є лиш обвинуваченим.
Зазначає, що ОСОБА_6 одружений і у шлюбі має малолітню дитину, 2009 року народження, яка постійно хворіє і їй потрібне регулярне лікування, ОСОБА_6 має вищу освіту за спеціальністю «Економіка підприємництва» і до арешту займався підприємницькою діяльністю, як фізична особа-підприємець, і ця діяльність в даний час не зупинена і не припинена, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, знаходячись в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» також характеризується винятково позитивно.
Просить ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні клопотання захисника про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю та задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати та винести нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді в Рівненському міському суді перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000031 від 28 січня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 9 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст.187 КК України.
Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).
Наведені прокурором в клопотанні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені п.п.1-3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на даний час не змінилися і не зменшилися та доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти наявним ризикам.
Суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що продовжують існувати ризики можливого переховування від суду, вчинення нових умисних кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на потерпілих, свідків, також ступінь тяжкості інкримінованого злочину, ту обставину, що докази в судовому засіданні не перевірені в повному обсязі, та вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор наголосив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного корисливого злочину, за який передбачене покарання до 15 років позбавлення волі, що є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню від суду.
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, що виправдовує необхідність продовження запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
Твердження сторонни захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, відсутність ризиків, колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Колегія суддів не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційної інстанції на користь обвинуваченого, з долученням відповідних копій документів на підтвердження своїх доводів, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Правових підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю (як про це просить сторона захисту) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження і особи обвинуваченого.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість і необхідність продовження строку тримання під вартою.
При цьому апеляційний суд враховує складність кримінального провадження, поведінку учасників кримінального провадження та спосіб здійснення судом своїх повноважень.
В судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що у даному кримінальному провадженні допитано лише потерпілих, не допитано свідків і не досліджено докази, чергове судове засідання призначено на 10 червня 2021 року.
Даних, які б перешкоджали подальшому утриманню ОСОБА_6 під вартою, не встановлено.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких порушень КПК України при постановленні судом першої інстанції оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, відтак підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
УхвалуРівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2021 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000031 від 28 січня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,9 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст.187 КК Українизалишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3