н/п 1-кп/953/327/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" липня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №0001608 від 23.04.2020 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, відносно якого обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які вказує прокурор перестали існувати, а виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, можливо із застосуванням запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 вважали, що заявлене прокурором клопотання задоволенню не підлягає, посилаючись на не доведеність наявності зазначених у клопотанні прокурора ризиків, підтримали клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, оскільки вважають, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, переховуватися від суду він наміру не має, тому просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти клопотання сторони захисту, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на представника потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В обґрунтування клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, проте даних, підтверджуючих неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, прокурор не навів.
Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
При розгляді клопотань сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо розгляду доцільності продовження строків обраного запобіжного заходу впродовж кримінального провадження, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування та розгляду справи зменшуються ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу на початковій стадії розслідування.
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
На даній стадії судового розгляду справи, коли вже допитані обвинувачений і потерпілий, більшість свідків, досліджені письмові докази по справі, а прокурором не доведено обставин, які б свідчили про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та необхідність продовження строку застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді саме тримання під вартою, враховуючи тривалий час розгляду справи та неможливість сторони обвинувачення тривалий час забезпечити явку в судове засідання для допиту всіх свідків обвинувачення, суд вважає за доцільне змінити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який.

Норма ч.4 ст.194 КПК України передбачено, що суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. Тобто зі змісту цієї норми вбачається право суду в межах дискреційних повноважень (на власний розсуд) вирішувати, який запобіжний захід може забезпечити запобігання ризикам.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Таким чином, законодавець залишив вирішення цього питання для суддівського розсуду, тобто можливості суддівської дискреції, а саме, право суду обирати між альтернативами, іншими більш м`якими запобіжними заходами, кожен з яких є законним, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, відомостей про особу підозрюваного, справедливості й достатності обраного запобіжного заходу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення та судового розгляду (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), попередній спосіб життя взагалі, спосіб самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій, але обраний вид запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з низкою додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, стануть ефективним запобіжником процесуальних порушень з боку обвинуваченого.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Виходячи з фактичних обставин справи, ризик впливу на свідків був найбільш актуальним на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів.
Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені ч.1 ст.177 КПК Украйни, але запобігання цим ризикам, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово, згідно чинного КПК України є можливим та ефективним, оскільки ризик впливу на свідків, переховування від органів досудового розслідування можливо запобігти покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Отже, сам по собі факт обвинуваченні у вчинені особливо тяжкого злочину та ймовірність призначення суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення обвинуваченого від слідства та суду або переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався прокурор у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, контроль за дотриманням якого буде покладено саме на правоохоронні органи.
Крім того, суд вважає, що ризики, встановлені при обранні та продовженні запобіжного заходу, зменшились, а тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, не може бути достатньою підставою для тримання особи тривалий час під вартою.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях (зокрема, «Харченко проти України» від 10.02.2011, «Фельдман проти України» від 08.04.2010) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою упродовж досудового розслідування та судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Таким чином, зі спливом певного часу, саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і мають бути наведені інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані. На таку ж позицію Європейський суд з прав людини вказував у рішеннях у справах «Яблонський проти Польщі» та «І. А. проти Франції».

З огляду на вищенаведене, надаючи правову оцінку доводам учасників кримінального провадження, суд враховує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, на момент затримання мав постійне місце роботи, раніше не судимий, одружений, має на утримані двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, в матеріалах справи міститься Витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно, яке належить дружині обвинуваченого ОСОБА_8 на праві власності, за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи викладене, суд вважає, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт цілодобово стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 здатен дієво забезпечити в даному кримінальному провадженні досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України, а також унеможливить продовження будь якої незаконної діяльності або імовірності впливу на учасників процесу з боку обвинуваченого, а наявність вищезазначених обставин можуть бути підставою для заміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт цілодобово.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено неефективності застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а тому суд вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в повній мірі відповідатиме меті його застосування забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, зазначені у ч.1 ст.177 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181 - 183, 194, 196-197, 205, 331, 369 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Змінити раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 без дозволу суду на строк два місяці, тобто до 11 вересня 2021 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У зв`язку із обранням запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Ухвалу для виконання в частині обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_7 , а контроль покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1