24.05.2021 Справа № 756/8251/19
№ 1-кп/756/446/21
№ 756/8251/19
В И Р О К
Іменем України

24 травня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 153 КК України,

в с т а н о в и в:

03 березня 2019 року, приблизно о 10-ій годині 35 хвилин, ОСОБА_8 , реалізуючи свій умисел, направлений на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, зайшов до приміщення торгового центру «Епіцентр», що по проспекту С.Бандери, 11-А м. Києва, та направився у напрямку жіночої вбиральні, що розташована на першому поверсі.

У той час, коли до приміщення жіночої вбиральні зайшла ОСОБА_6 , ОСОБА_8 прослідував за нею. Після цього ОСОБА_8 з метою сексуального насильства, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, попередньо закривши обличчя медичною марлевою маскою та дочекавшись зручного моменту, а саме коли ОСОБА_6 буде без спідньої білизни, увійшов до кабінки жіночої вбиральні, де на той час знаходилася ОСОБА_6 .

Потім ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, застосовуючи фізичну силу, схопив правою рукою ОСОБА_6 та, потягнувши на себе, притиснув потерпілу до свого тулубу. Продовжуючи утримувати однією рукою ОСОБА_6 у такому положенні, ОСОБА_8 іншою рукою доторкнувся до статевих органів ОСОБА_6 без добровільної згоди останньої. У подальшому, ОСОБА_6 вдалося відштовхнути ОСОБА_8 з кабінки жіночої вбиральні та замкнутися в ній.

Після цього, ОСОБА_8 швидким кроком вийшов із торгівельного залу та зник у невідомому напрямку.

Крім того, 31 березня 2019 року, приблизно о 10-ій годині 35 хвилин, ОСОБА_8 , діючи повторно, реалізуючи свій умисел, направлений на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, зайшов до приміщення торгового центру «Епіцентр», що по проспекту С.Бандери, 11-А м. Києва, та направився у напрямку вбиральні, що розташована на першому поверсі. При цьому ОСОБА_8 зайшов до жіночого відділення, зачинився у першій від виходу кабінці та почав очікувати поки хтось зайде.

Того ж дня, приблизно об 11-ій годині 05 хвилин, до жіночої вбиральні зайшла ОСОБА_7 та направилася до вільної кабінки.

Після цього ОСОБА_8 повторно, з метою сексуального насильства, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, попередньо закривши обличчя медичною марлевою маскою та дочекавшись зручного моменту, а саме коли ОСОБА_7 буде без спідньої білизни, увійшов до кабінки жіночої вбиральні, де на той час знаходилася потерпіла.

Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи, діючи повторно, застосовуючи фізичну силу, схопив обома руками за тулуб ОСОБА_7 та притиснув до себе. Продовжуючи утримувати однією рукою ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) у такому положенні, ОСОБА_8 іншою рукою доторкнувся до статевих органів потерпілої без добровільної згоди останньої. У подальшому, ОСОБА_7 вдалося відштовхнути ОСОБА_8 з кабінки жіночої вбиральні, вибігти до торгівельного залу та покликати на допомогу.

Після цього, ОСОБА_8 намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, однак був затримай.

У судовому засіданні ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, зазначивши, що не вчиняв стосовно потерпілих жодний дій сексуального характеру. При цьому показав, що 03 березня 2019 року він у власних справах відвідував ринок, що розташований поблизу метро «Почайна». Придбавши необхідні товари, він пішов до торгового центру «Епіцентр». Коли він заходив до тамбуру вбиральні, то зустрів дівчину, як йому тепер відомо ОСОБА_6 . Він відчинив їй двері до приміщення загального тамбуру, пропустив перед собою та зайшов слідом. Знаходячись у приміщенні вбиральні, він вирішив пожартувати. З цією метою він зайшов до відділення для жінок де побачив, що була зачинена лише середня кабінка. Зрозумівши, що саме у цій кабінці знаходиться жінка, що разом з ним заходила до вбиральні, він повернув ручку та відчинив дверцята кабінки. У середині кабінки він помітив ОСОБА_6 , яка навприсядки справляла природні потреби. Привітавшись із ОСОБА_6 , він одразу зачинив дверцята кабінки та пішов з торгового центру «Епіцентр».

31 березня 2019 року він також знаходився поблизу метро «Почайна». З метою справити природні потреби він вирішив скористатися вбиральнею, що розташована у торговому центрі «Епіцентр». Після чого знову вирішив пожартувати аналогічним чином. Зайшовши до відділення для жінок, він спочатку відчинив середню кабінку, однак у ній нікого не виявилося. Потім він відчинив дверцята останньої кабінки де побачив ОСОБА_7 , яка навприсядки справляла природні потреби. Сказавши їй декілька слів, він одразу зачинив дверцята кабінки та направився на вихід з вбиральні. У цей час ОСОБА_7 наказала йому зупинитися, однак він, незважаючи на її слова, вийшов з приміщення вбиральні та пішов у напрямку виходу з торгового центру «Епіцентр», де при виході його затримав ОСОБА_12 .

Свої дії ОСОБА_8 пояснив лише невдалим жартом, оскільки йому була цікава реакція жінок на його дії.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що 03 березня 2019 року вона прийшла на роботу до приміщення торгового центру «Епіцентр». Приблизно об 11 годині вона, заходячи до вбиральні, зустріла ОСОБА_8 . Останній відчинив їй двері до приміщення загального тамбуру, пропустив перед собою та зайшов слідом. Вона не звернула на це увагу та зайшла до кабінки у жіночій частині вбиральні. Справляючи природні потреби, почула, як хтось намагається відчинити дверцята кабінки, де вона знаходилася. Потім, дверцята кабінки із силою відчинилися і до середини зайшов ОСОБА_8 з одягненою на обличчя медичною маскою. Останній схопив її за руку та, потягнувши на себе, притиснув до свого тулубу. Продовжуючи утримувати її однією рукою, іншою ОСОБА_8 почав торкатися її статевих органів. У подальшому, їй вдалося відштовхнути ОСОБА_8 з кабінки жіночої вбиральні та замкнутися в ній. При цьому, потерпіла ОСОБА_6 указала, що повністю підтримує обвинувачення стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 153 КК України.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що 31 березня 2019 року, приблизно о 10-ій годині 30 хвилин, вона разом зі своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_12 поїхала до торгового центру «Епіцентр», що по проспекту С.Бандери, 11-А м. Києва. Знаходячись у приміщенні торгової зали вона зайшла до вбиральні, а її чоловік залишився очікувати на неї поблизу входу. Вбиральня була поділена на три відділення: жіноча частина, чоловіча та для осіб з обмеженими фізичними можливостями. Зайшовши до середини, вона пройшла та зайняла останню третю кабінку, оскільки та виявилася вільною. Справляючи природні потреби, вона спочатку почула, а потім помітила, як дверцята її кабінки відчинилися і до середини зайшов ОСОБА_8 з одягненою на обличчя медичною маскою. Останній раптово схопив обома руками її за тулуб, притиснув до себе та ще приспустив їй спідню білизну. Після цього ОСОБА_8 рукою почав торкатися її статевих органів, все це відбулося миттєво. Отямившись від шоку, вона почала чинити опір та голосно кричати. Їй вдалося звільнитися від ОСОБА_8 та вибігти до торгівельного залу магазину. У свою чергу ОСОБА_8 вибіг із вбиральні та намагався втекти, однак її чоловіку ОСОБА_12 вдалося його наздогнати та затримати.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що 31 березня 2019 року, приблизно об 11-ій годині, він разом зі своєю майбутньою дружиною ОСОБА_7 поїхали до торгового центру «Епіцентр», що по проспекту С.Бандери, 11-А м. Києва. ОСОБА_7 зайшла до жіночої вбиральні, а він залишився очікувати її в холі. Через незначний проміжок часу він почув сильний жіночий крик. Потім, він помітив ОСОБА_8 , який вийшов із вбиральні та швидким кроком направився на вихід. Майже одразу за ним вийшла ОСОБА_7 і попросила затримати цього чоловіка. Вважаючи, що цей чоловік викрав у ОСОБА_7 мобільний телефон, він побіг за ним. Йому вдалося наздогнати ОСОБА_8 та затримати. Згодом до них підійшли працівники охорони, які впізнавши ОСОБА_8 , назвали його «туалетним маньяком». Коли поліцейський одяг на ОСОБА_8 кайданки й затримав його, то останній просив пробачення й говорив, що більше такого робити не буде.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що наприкінці березня 2019 року він, як працівник поліції охорони Оболонського районного управління поліції, знаходився на чергуванні у торговому центрі «Епіцентр». Служба охорони магазину повідомила йому про те, що при виході з торгівельного залу ніби відбувається бійка. Підійшовши до місця події, ним було з`ясовано, що хлопець ОСОБА_7 ОСОБА_12 затримав ОСОБА_8 , оскільки останній у жіночій вбиральні вчиняв щодо потерпілої незаконні дії. Оскільки ОСОБА_8 намагався втекти, до нього було застосовано кайданки. Також свідок указав, що ОСОБА_8 міг бути причетний ще до одного аналогічного епізоду, що стався на початку березня 2019 року, оскільки фото нападника було роздруковане з відеозапису з камер спостереження й вивішено в торгівельному центрі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що він працює на посаді продавця торгового центру «Епіцентр». Приблизно навесні 2019 року, точної дати він не пам`ятає, ОСОБА_6 , відійшовши на декілька хвилин, повернулася на своє робоче місце. Остання була в розгубленому стані та плакала. Після цього, він разом із ОСОБА_6 пішов до служби охорони магазину, де потерпіла написала заяву про вчинене стосовного неї кримінальне правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він працює на посаді заступника начальника служби безпеки торгового центра «Епіцентр». Йому відомо щодо двох випадків насильницьких дій сексуального характеру стосовно жінок, що трапилися на початку та наприкінці березня 2019 року у жіночій вбиральні магазину. Після першого випадку сексуального насильства, служба охорони проглядала відео з камер спостереження й за допомогою потерпілої було визначено особу, що могла вчинити дане правопорушення. Після другого випадку вже було затримано ОСОБА_8 . Після затримання жодних аналогічних випадків у торговому центрі «Епіцентр» не було. Також, свідок указав, що згідно зі своєю посадовою інструкцією та дорученням, наданим йому генеральним директором ТОВ «Епіцентр», він уповноважений щодо співпраці з правоохоронними органами, у тому числі й надання дозволів про проведення слідчих дій на території торгового центру, надання відеозаписів із камер спостереження. Тому, на відповідні запити слідчих, ним і було надано відеозапис та дозволено проведення слідчих дій.

Відповідно до довіреності №3085 від 27 листопада 2018 року ТОВ «Епіцентр К» в особі генерального директора ОСОБА_16 уповноважив ОСОБА_15 бути представником Довірителя та діяти від його імені під час розгляду справ у судах загальної юрисдикції, в органах прокуратури, а також в усіх органах досудового розслідування в кримінальному провадженні (а.с. 39 т. 6).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що 31 березня 2019 року вона, як співробітник Оболонського управління поліції, у складі слідчої оперативної групи виїжджала до торгового центру «Епіцентр», що по проспекту С.Бандери, 11-А м. Києва, та складала протокол про прийняття заяви від ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення, зазначивши у ньому дані, повідомлені заявницею.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що він, як дільничний інспектор Оболонського управління поліції, особисто відбирав від ОСОБА_6 заяву щодо вчинення стосовно неї злочину, про що склав відповідний рапорт.

У власноруч написаній заяві від 03 березня 2019 року ОСОБА_6 указала, що 03 березня 2019 року вона прийшла на роботу до приміщення торгового центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Приблизно об 11 годині вона, заходячи до вбиральні, зустріла молодого чоловіка, який відчинивши їй двері до приміщення загального тамбуру, пропустив перед собою та зайшов слідом. Справляючи природні потреби, вона почула, як дверцята кабінки із силою відчинилися і до середини зайшов невідомий чоловік з одягненою на обличчя медичною маскою. Останній почав хапати її за руки та намагався зірвати штани. У зв`язку з тим, що вона почала чинити опір, чоловік втік (а.с. 132 т. 3).

Згідно із протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 березня 2019 року, ОСОБА_6 повідомила щодо вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення, зазначивши, що 03 березня 2019 року приблизно о 10-ій годині 30 хвилин за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери, 11-А, невідомий чоловік у жіночій вбиральні ТЦ «Епіцентр», вчинив стосовно неї незаконні дії сексуального характеру: намагався зґвалтувати (а.с. 135 т. 3).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 березня 2019 року, ОСОБА_7 повідомила щодо вчиненого стосовно неї кримінального правопорушення, зазначивши, що 31 березня 2019 року приблизно об 11-ій годині за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери, 11-А, коли вона знаходилася у жіночій вбиральні ТЦ «Епіцентр», до неї зайшов чоловік з одягненою на обличчя маскою та вчинив незаконні дії сексуального характеру: хотів зняти штани та білизну (а.с. 18 т. 3).

Відповідно до протоколу огляду місця події із фототаблицею, 31 березня 2019 року було проведено огляд квартири АДРЕСА_2 , під час якого вилучено: паспорт громадянина України та трудову книжку на ім`я ОСОБА_8 ; куртку коричневого кольору (а.с. 19-34 т. 3).

Згідно з протоколом огляду місця пригоди із фототаблицею, 31 березня 2019 року було оглянуто приміщення вбиральні, розташоване у ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери, 11-А, та зафіксовано розташування відділення для чоловіків, для осіб з обмеженими можливостями та жіночого відділення з трьома кабінками (а.с. 36-42).

Під час обшуку ОСОБА_8 , затриманого у порядку ст. 208 КПК України, окрім інших речей, у нього було вилучено: медичну марлеву пов`язку та шапку синьо-білого кольору (а.с. 84-90 т. 3).

Відповідно до протоколу огляду предмету, 31 березня 2019 року було оглянуто вилучені у ОСОБА_8 медичну марлеву пов`язку та шапку синьо-білого кольору (а.с. 118-121 т. 3).

Постановою слідчого від 31 березня 2019 року визнано речовим доказом медичну марлеву пов`язку, шапку синьо-білого кольору, мобільний телефон «LG», банківську картку «Приватбанк», пластикову картку «Київське метро», фіскальний чек, магнітний ключ, кошти у сумі 14 грн. (а.с. 122-123 т. 3).

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 11 квітня 2019 року у період часу з 12-ої години 52 хвилини по 13-ту годину ОСОБА_6 розповіла та показала на місці, як саме 03 березня 2019 року приблизно об 11-ій годині у кабінці жіночої вбиральні із застосуванням фізичної сили невідомий чоловік своєю рукою мацав її статеві органи (а.с. 142-146 т. 3).

У судовому засіданні було досліджено диск із записом слідчого експерименту та підтверджено правильність відображення цієї інформації у відповідному протоколі.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 15 квітня 2019 року у період часу з 19-ої години 45 хвилин по 20-ту годину 10 хвилин ОСОБА_7 розповіла та показала на місці, як саме 31 березня 2019 року приблизно об 11-ій годині у кабінці жіночої вбиральні із застосуванням фізичної сили ОСОБА_8 своєю рукою мацав її статеві органи (а.с. 51-55 т. 3).

У судовому засіданні було досліджено диск із записом слідчого експерименту та підтверджено правильність відображення цієї інформації у відповідному протоколі.

Згідно з протоколом огляду предмета (відеозапису) від 31 березня 2019 року, за участю підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_19 було оглянуто вміст CD-R диску із відеозаписами з камер відеоспостереження, зафіксованих у приміщенні ТЦ «Епіцентр», за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери, 11-А.

Зокрема встановлено, що 03.03.2019 ОСОБА_8 , одягнений у куртку коричневого кольору, штани чорного кольору, шапку біло-синього кольору заходить до приміщення торгового центру та одразу йде у напрямку вбиральні та разом із ОСОБА_6 заходить до середини, а потім, через деякий час, стрімко залишає це приміщення та ТЦ «Епіцентр».

31.03.2019 ОСОБА_8 , одягнений у куртку чорного кольору, штани сірого кольору, знову заходить до приміщення торгового центру та одразу йде у напрямку вбиральні. Вийшовши із вбиральні, ОСОБА_8 швидким кроком йде у напрямку виходу із ТЦ «Епіцентр», а потім намагається втекти від ОСОБА_12 , що його наздоганяє (а.с. 99-117 т. 3).

У судовому засіданні було досліджено диск із записами із камер відеоспостереження та підтверджено правильність відображення цієї інформації у відповідному протоколі.

Постановою слідчого від 31 березня 2019 року визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження CD-R диск із відеозаписами з камер відеоспостереження, зафіксованих у приміщенні ТЦ «Епіцентр» (а.с. 82-83 т. 3).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 153 КК України у зв`язку з тим, що потерпіла ОСОБА_6 не з`являлася на судові засідання, а відтак, - на думку захисту, відмовилася від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, то суд зважає на наступне.

Дійсно, потерпіла ОСОБА_6 не була присутня у всіх судових засіданнях при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Однак, потерпіла ОСОБА_6 неодноразово направляла на адресу суду заяви в яких, постійно наполягаючи на притягненні ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, просила проводити розгляд у її відсутності. При цьому, ОСОБА_6 наводила поважні причини, з яких вона не могла прибути у судове засідання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що потерпіла ОСОБА_6 жодного разу не відмовилася від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Окрім того, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 404/6160/16-к) - встановлений главою 36 КПК України процесуальний порядок здійснення кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення за правовою природою є приватно-публічною формою обвинувачення і не виключає повноважень прокурора щодо здійснення ним функцій процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення в суді, крім повноваження ініціювати кримінальне провадження за відсутності заяви потерпілого про злочин.

Таким чином, клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 153 КК України не підлягає задоволенню.

Твердження сторони захисту про те, що внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань запису із посиланням на статті, що передбачають відповідальність за «замах на статеві зносини без добровільної згоди» і «насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом», які на той час вже не були чинні та, на думку захисту, свідчать про проведення досудового розслідування без внесення відповідних відомостей до ЄРДР й, у зв`язку з цим, визнання всіх доказів недопустимими, є безпідставним з огляду на таке.

Аналіз ст. 214 КПК України вказує на те, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування, 31.03.2019 о 13:56:30 було внесено відомості за заявою ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України з посиланням на те, що 31.03.2019 року об 11-ій годині за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери, 11-А, ТЦ «Епіцентр» ОСОБА_8 намагався вступити в статеві зносини з ОСОБА_7 без її добровільної згоди, однак з причин, що не залежать від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця (а.с. 139 т. 3).

Окрім того, 05.04.2019 о 15:43:53 було внесено відомості за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 153 КК України з посиланням на те, що 03.03.2019 року об 10-ій годині у приміщенні жіночої вбиральні гіпермаркету «Епіцентр» за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери, 11-А, невстановлена особа вчинила замах на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом до ОСОБА_6 (а.с. 139-140 т. 3).

Таким чином, з огляду на те, що органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування з попередньою правовою кваліфікацією, що були відомі на час внесення, суд вважає подальші дії слідчих, направлених на збирання доказів, обґрунтованими та правомірними.

Некоректність, на думку захисника, викладених у Єдиному реєстрі досудових розслідувань обставин, жодним чином не унеможливлюють проведення досудового розслідування у цих кримінальних провадженнях.

Суд також не погоджується з твердження захисника ОСОБА_5 щодо визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 31.03.2019, протоколу слідчого експерименту від 11 квітня 2019 року за участю ОСОБА_6 , протоколу слідчого експерименту від 15 квітня 2019 року за участю ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що дані слідчі дії проводилися без відповідної ухвали слідчого судді та без згоди власника цього помешкання.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів, а порядок проведення слідчого експерименту регламентовано ст. 240 КПК України.

Оскільки огляд місця події був проведений у час, коли приміщення ТЦ «Епіцентр» є відкритим для сторонніх осіб, єдиною метою цієї слідчої дії було виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також з урахуванням наданого заступником начальника служби безпеки ТОВ «Епіцентр» ОСОБА_15 відповідного дозволу, суд вважає дану слідчу дію допустимим доказом.

З огляду на наявність відповідного дозволу, що був наданий довіреною особою - ОСОБА_15 , суд вважає допустимим доказом і протокол слідчого експерименту від 11 квітня 2019 року за участю ОСОБА_6 та протокол слідчого експерименту від 15 квітня 2019 року за участю ОСОБА_7 .

Окрім того, під час слідчого експерименту, як убачається із відеозаписів слідчих дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не лише розповідали про обставини вчинених стосовно них кримінальних правопорушень, а й детально показували на місці як саме це відбулося.

Таким чином, суд вважає, що слідчим було проведено саме слідчий експеримент, а не повторний завуальований допит цих осіб, як указує сторона захисту.

Безпідставними є і посилання сторони захисту на необхідності визнання заяви заступника начальника служби безпеки ТОВ «Епіцентр» ОСОБА_15 щодо надання слідчому на відповідний запит диску із відеозаписами з камер відеоспостереження, зафіксованих у приміщенні ТЦ «Епіцентр».

Так, будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 підтвердив, що отримавши відповідний запит від слідчого, у межах наділених повноважень, надав органу досудового розслідування CD-R диск із відеозаписами з камер відеоспостереження, зафіксованих у приміщенні ТЦ «Епіцентр», за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери, 11-А.

Окрім того, заява ОСОБА_15 щодо надання слідчому на відповідний запит диску у розумінні ст. 84 КПК України не є джерелом доказів, а свідчить лише про отримання CD-R диску із відеозаписами з камер відеоспостереження у встановленому законом порядку.

Доводи захисника про те, що відеозапис є не оригіналом документа, а його копією, є непереконливими.

Так, суд виходить з того, що документом, як одним із джерел доказів відповідно до ст. 99 КПК України є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали відеозапису та електронні носії інформації.

Згідно із Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст. 5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 № 8 «Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості», електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документа може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що наданий ОСОБА_15 оптичний диск містить електронні документи, створені не камерами відеоспостереження магазину «Епіцентр» під час подій, що сталися 03 та 31 березня 2019 року, а в інший час чи за інших обставин чи спосіб.

Аналогічну позицію містить і постанова колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 березня 2021 року (справа № 333/1539/16-к).

Таким чином, суд приходить до висновку, що диск із відеозаписами з камер відеоспостереження, зафіксованих у приміщенні ТЦ «Епіцентр», є допустимим доказом.

Відсутність рішення слідчого судді про накладеного арешту на майно, що було вилучене у ОСОБА_8 під час затримання, зокрема, медичної марлевої пов`язки, шапки синьо-білого кольору, мобільного телефону «LG», банківської картки «Приватбанк», пластикової картки «Київське метро», фіскального чеку, магнітного ключа, коштів у сумі 14 грн., жодним чином не свідчить, що протокол обшуку затриманою особи від 31.03.2019, що є невід`ємною частиною протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення у порядку ст. 208 КПК України, протокол огляду предмета від 31.03.2019 року під час якого оглянуто ці речі, є недопустимими доказами.

Означені обставини у відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України є лише підставою для повернення вилученого майна особі, у якої воно було вилучено.

Суд вкотре наголошує, що згідно зі ст. 85 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому законом.

Допит потерпілого та свідка у судовому засіданні регламентовано ст. 352, 353 КПК України.

У відповідності до зазначених вимог закону за участю сторін кримінального провадження суд допитав потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 . При цьому, свідок ОСОБА_12 розповідав лише щодо обставин очевидцем яких він був, не переповідаючи пояснень інших осіб.

У зв`язку з цим, твердження захисника про визнання недопустимими показань цих осіб, що були допитані у судовому засіданні, є надуманими.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у своєму клопотанні сторона захисту, вказуючи на недопустимість цих доказів, фактично зазначає стосовно їх недостовірності, що не є одним і тим же.

Суд також вважає допустимим доказам, а саме: заяву ОСОБА_6 від 03.03.2019; протокол про прийняття заяви від ОСОБА_6 від 31.03.2019; протокол про прийняття заяви від ОСОБА_7 від 31.03.2019, оскільки порушень кримінального процесуального законодавства як під час написання заяви ОСОБА_6 так і оформлення протоколів, судом не встановлено.

При цьому сторона захисту, знову вказуючи на недопустимість цих доказів, фактично зазначає стосовно їх недостовірності.

Що стосується паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_20 та свідоцтво про одруження ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , то дані документи, будучи у відповідності до ч. 11 ст. 290 КПК України відкриті стороні захисту, не відносяться до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а лише підтверджують зміну потерпілою свого прізвища.

Разом з тим, на думку суду, твердження захисника щодо визнання недопустимим протоколу огляду місця події із фототаблицею від 31 березня 2019 року, а саме квартири АДРЕСА_2 , заслуговують на увагу.

Так, згідно зі ст. 87 КПК України докази, отримані внаслідок проведення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.

За змістом статей 223, 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, який згідно зі ст. 234 КПК України проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Також у ст. 233 КПК України встановлено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Винятком із цього правила є невідкладні випадки, пов`язані з урятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються в скоєнні злочину, у разі чого прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після вчинення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Як встановлено у судовому засіданні, незаконні дії ОСОБА_8 стосовно потерпілої ОСОБА_7 відбулися 31 березня 2019 року приблизно о 10-ій годині 35 хвилин.

Того ж дня було оглянуто приміщення вбиральні, розташоване у ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери.

Окрім того, 31 березня 2019 року у вечірній час було проведено огляд квартири АДРЕСА_2 , під час якого вилучено: паспорт громадянина України та трудову книжку на ім`я ОСОБА_8 ; куртку коричневого кольору (а.с. 19-34 т. 3).

Зазначену слідчу дію, також було процесуально оформлено відповідним протоколом як огляд місця події.

При цьому, як убачається з указаного протоколу, єдиною метою цієї слідчої дії було виявлення знарядь, засобів скоєння злочину та об`єктів, що зберегли на собі його сліди, оскільки при огляді відкривалися шухляди, досліджувалися носильні речі й інші предмети домашнього вжитку, тобто проведений органами досудового розслідування 31 березня 2019 року огляд місця події, а саме квартири АДРЕСА_2 , фактично був обшуком, який згідно з приписами ч. 2 ст. 234 КПК України проводиться лише на підставі ухвали слідчого судді.

Однак, з клопотанням про проведення обшуку прокурор, слідчий до слідчого судді не зверталися.

Що стосується написаної власноруч ОСОБА_8 заяви про те, що він надає добровільну згоду працівникам поліції на огляд свого помешкання, то суд вважає зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції повинне бути виправданим у розумінні п. 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст. 8 конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. У цьому рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що огляд працівниками міліції житла заявника не проводився згідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку.

Встановлення наявності добровільності згоди особи на проведення в її житлі або іншому володінні огляду є важливим для визначення допустимості доказів, отриманих у результаті такого огляду, оскільки за такої згоди немає потреби звертатися до слідчого судді в порядку частини третьої статті 233 КПК.

У зв`язку з цим, сторона, яка надає такі докази, має переконати суд у наявності такої згоди та її добровільності.

При цьому КПК України не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди (наприклад, письмова заява особи) на проникнення до житла або іншого володіння особи.

Тому для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію.

Суд вважає, що орган обвинувачення не довів надання ОСОБА_8 добровільної та інформованої згоди на огляд його помешкання, оскільки останній, будучи затриманим у порядку ст. 208 КПК України, не був здатен усвідомлювати правові наслідки такої згоди.

Крім того, як вже було зазначено судом, огляд цього помешкання не можна вважати оглядом місця події, оскільки події, що стали предметом розслідування, відбулися у ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Київ, проспект С.Бандери.

Верховний Суд уже неодноразово визнавав неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, зокрема в постановах від 07.06.2018 (справа №740/5066/15-к), від 26.02.2019 (справа №266/4000/14-к), від 19.03.2019 (справа №380/157/14-к), від 22.05.2019 (справа №640/2449/16-к).

Таким чином, суд приходить до висновку, що така слідча дія, як огляд місця події, що проводився у квартирі АДРЕСА_2 , та складений за її результатами протокол від 31 березня 2019 року є недопустимим доказом.

Незважаючи на визнання зазначеного протоколу недопустимим доказом, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, доведена.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вчиняв стосовно потерпілих жодний дій сексуального характеру, а його дії є лише невдалим жартом, суд вважає такими, що суперечать дослідженим доказам по справі.

Натомість, показання потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд вважає достовірними, оскільки вони детальні, логічні та узгоджуються, як між собою, так і з іншими, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, у власноруч написаній заяві ОСОБА_6 , а також протоколах прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожна, незважаючи на певний проміжок часу між епізодами вчинених стосовно них діянь, наводили аналогічні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема, що невідомий чоловік з одягненою на обличчя медичною маскою, у той час, коли вони у вбиральні справляли природні потреби, заходив до кабінки та вчиняв насильницькі дії сексуального характеру.

При цьому, потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 пояснили, що під час та одразу після вчинених стосовно них дій, будучи у шоковому стані, не могли вірно оцінити наміри ОСОБА_8 , оскільки вважали, що будуть зґвалтовані.

Однак, у подальшому, під час слідчого експерименту, потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 детально описали та показали на місці, як саме діяв ОСОБА_8 по відношенню до них.

У судовому засіданні потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 наполягли, що ОСОБА_8 вчиняв стосовно них саме насильницькі дії сексуального характеру.

Про правдивість показань потерпілих, на думку суду, свідчить і те, що кожна з них одразу звернулася до правоохоронних органів й розповіла, що трапилося.

Окрім того, як вже зазначав суд, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , хоча й не були знайомі між собою та не знали обставин вчиненого щодо іншої потерпілої кримінального правопорушення, кожна, окремо повідомляла про ідентичний характер та аналогічний розвиток подій вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_8 , вриваючись до кабінки вбиральні, де у той час потерпілі справляли природні потреби й були без спідньої білизни, притискаючи їх тулуб ближче до себе та мацаючи статеві органи жінок, на думку суду, діяв з прямими умислом, направленим на насильниці дії сексуального характеру.

Тому, суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 153 КК України, як вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), та за ч. 2 ст. 153 КК України як вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 , згідно зі ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 міри покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, його перевиховання та виправлення можливі лише в умовах ізоляції від суспільства, однак, можуть бути досягнуті при призначенні покарання не в максимальних межах санкцій ч. 1 та ч. 2 ст.153 КК України.

Ураховуючи конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень та їх характер, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид запобіжного заходу, суд ураховує тяжкість призначеного покарання, вік ОСОБА_8 та стан здоров`я, обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, тому приходить до висновку про те, що є підстави вважати, що застосування обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироку законної сили запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22-ої години по 6-ту годину наступного дня, зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, його спробам переховуватись від суду чи вчинити інший злочин.

Також, до початку судового слідства у відповідності до ст. 128 КПК України потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожною заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди завданої злочином.

У судовому засіданні прокурор та потерпілі просили задовольнити цивільні позови у повному обсязі посилаючись на доведеність всіх обставин, обвинувачений та захисник просили відмовити у їх задоволені.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд ураховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі викладеного, суд вважає, що протиправність дій ОСОБА_8 та наявність причинного зв`язку між шкодою завданою потерплій ОСОБА_6 і протиправним діянням обвинуваченого доведена в повному обсязі.

Суд вважає, що протиправність дій ОСОБА_8 та наявність причинного зв`язку між шкодою завданою потерплій ОСОБА_7 і протиправним діянням обвинуваченого доведена в повному обсязі.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад справедливості, розумності та зважає на вік потерпілої ОСОБА_6 , її моральні страждання та вважає за необхідне позовні вимоги щодо відшкодування ОСОБА_8 моральної шкоди задовольнити на суму 30 000 (тридцяти тисяч) гривень.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7 , суд також виходить із засад справедливості, розумності та зважає на її моральні страждання та вважає за необхідне позовні вимоги щодо відшкодування ОСОБА_8 моральної шкоди задовольнити на суму 30 000 (тридцяти тисяч) гривень.

Питання речових доказів підлягає вирішенню у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 153 КК України, та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

за ч. 2 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

До набрання вироком законної сили, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22-ої години по 6-ту годину наступного дня та зобов`язавши обвинуваченого прибувати за кожною вимогою суду.

Вирок у частині застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання до Полтавського ВП ГУ НП у Полтавській області.

Полтавський ВП ГУ НП у Полтавській області негайно поставити на облік ОСОБА_8 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку день за день з 31 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Речовий доказ у справі, а саме: CD-R диск із відеозаписами з камер відеоспостереження, зафіксованих у приміщенні ТЦ «Епіцентр», - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1