Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/433/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 289КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, об`єднане кримінальне провадження № 0002650 та № 0000438 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, непрацюючий, неодружений, має на утриманні 1 малолітню дитину, раніше судимий:
- 03.12.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 27.12.2013 року у зв`язку із відбуттям покарання;
-2 3.02.2018 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років обмеження волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;
засуджений за ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 71 КК України , шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2018 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Зараховано в строк відбування покарання строк затримання ОСОБА_7 з 17.11.2019 року по 18.11.2019 року включно із розрахунку день за день.
Цим же вироком засуджений ОСОБА_8 вирок щодо якого учасниками провадження не оскаржується.
Вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення, вчинене групою осіб, а ОСОБА_7 ще й повторно за таких обставин:
17.11.2019 року близько 23.20 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проходили повз будинок АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 помітив гаражне приміщення, після чого у нього виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно. З метою реалізації вказаного умислу ОСОБА_7 , діючи з метою помсти власниці будинку, підійшов до воріт вищевказаного гаражного приміщення та шляхом віджиму відкрив ворота, після чого у ОСОБА_8 також виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення.
В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діючи умисно, реалізуючи спільний злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом проникли в середину гаражного приміщення, де шляхом застосування фізичної сили викотили на вулицю належний потерпілому ОСОБА_9 мопед «Suzuki Lets 2», помаранчевого кольору, без реєстрації, таким чином незаконно заволодівши даним транспортним засобом, вартість якого згідно висновку експерта №129 від 20.11.2019 становить 4850,00 грн.
В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядившись на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 4850 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду та призначити покарання без позбавлення волі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що коли він давав пояснення він у вчиненому розкаюється і просив потерпілого пробачити його. За місцем проживання він характеризується позитивно. У лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Має на утриманні малолітнього сина. Його мати знаходиться на лікуванні потребує догляду.
Також апелянт зазначає про те, що він активно сприяв розкриттю злочину.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 289 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 289 КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та правильно кваліфікував їх дії за ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням у приміщення, вчинене групою осіб, а ОСОБА_7 ще й повторно.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення,розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має на утриманні малолітнього сина, на шлях виправлення не став, вчинивши новий злочин під час іспитового строку, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин які обтяжують покарання.
Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 289 КК України.
Також суд першої інстанції правильно застосував вимоги ст. 71 КК України, оскілки ОСОБА_7 вчинив злочин під час іспитового строку за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2018 року.

Що стосується доводів ОСОБА_7 про призначення йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» № 7 від 24.10.2003 року у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив злочин під час іспитового строку за попереднім вироком колегія судді залишає без задоволення доводи ОСОБА_7 про призначення йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Колегія судді не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України оскільки останній раніше неодноразово судимий, однак на шлях виправлення не став, крім того суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України мінімальне покарання передбачене санкцією статті закону та приєднав лише незначну частину покарання за попереднім вироком. .

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявності пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про призначення більш м`якого покарання не можуть бути задоволеними, як безпідставні. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції обвинувачений наполягає на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 289 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4