У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/1009/21
Номер провадження 1-кп/184/167/21

20 липня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000068 від 20.02.2021 року відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе (Покров) Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, розлученого, має неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
учасники кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений - ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Орджонікідзевського міського суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 обрано у виді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.
В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, що підтверджується сукупністю зібраних під час досудового розслідування доказами, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ст.177 КПК України. Так, прокурор зазначає, що обвинувачений ніде не працює, не навчається, хоча і має неповнолітню доньку від колишнього шлюбу, проте в її вихованні та матеріальному утриманні участі не приймає, інших будь-яких соціальних чинників, які б стримували його у м. Покров Дніпропетровської області, не встановлено. ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і він в повній мірі розуміє невідворотність покарання у виді позбавлення волі за навмисне позбавлення життя людини. Тому є достатні підстави вважати, що з метою ухилення від суду, а також уникнення покарання за особливо тяжкий злочин він може виїхати з місця свого проживання, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування або суду. Крім того, свідками кримінального правопорушення є сусіди та мешканці буд. АДРЕСА_3 , в якому з серпня 2020 року мешкає ОСОБА_3 . Об`єктивні показання цих свідків мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. ОСОБА_3 , перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків і потерпілого у кримінальному провадженні. Крім того, відносно ОСОБА_3 в серпні 2020 року до Орджонікідзевського міського суду направлено з обвинувальним актом кримінальне провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень колишній дружині ОСОБА_8 . Згідно ухвали Орджонікідзевського міського суду від 05.10.2020 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою. Та не зважаючи на це, ОСОБА_3 08.04.2021 року знову вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому прокурор вказав на неможливість застосування більш м`якого аніж тримання під вартою запобіжного заходу, оскільки останні не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він має постійне місце проживання, матір обвинуваченого ОСОБА_9 бере на себе зобов`язання забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а також матеріально забезпечувати останнього під час його перебування під запобіжним заходом у виді домашнього арешту. Також обвинувачений зазначив, що наміру переховуватись від суду та впливати на свідків та потерпілу він не має.
Потерпіла у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора та наполягала на продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно ч.2 вказаної статті підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Приписами ч.5 ст.132 КПК України унормовано, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

При вирішенні питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується наявністю на розгляді суду даного кримінального провадження та узгоджується із практикою ЄСПЛ, згідно якої наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин( рішення «Фокс та інші проти Сполученого Королівства»).

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, суд виходить з наступного.

Так, заслухавши учасників процесу, суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, оскільки як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 ніде не працює та не навчається, у минулому в останнього були конфліктні ситуації із матір`ю.
При оцінці ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, суд приймає до уваги тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 7-ми до 15-ти років, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, що згідно рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки у судовому засіданні встановлено та не заперечується обвинуваченим, що останній є особою, яка раніше притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення насильства проти своєї матері, крім того обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушенні проти здоров`я особи та знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, однак уже у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч.1 ст.115 КК України, що у свою чергу свідчить про стійку спрямованість умислу обвинуваченого на вчинення неправомірних дій, а також свідчить про можливість вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Крім того ризик, передбачений п.3 ст.177 КПК України, суд вважає доведеним, оскільки як встановлено у судовому засіданні свідками кримінального правопорушення є сусіди та мешканці будинку АДРЕСА_3 , в якому з серпня 2020 року мешкає ОСОБА_3 , які на даний час у судовому засіданні не допитані, а зважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, показання цих свідків мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності.
При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд, згідно ст.178 КПК України враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, будучи особою молодого віку без інвалідності обвинувачений офіційно не працює та не навчається, є особою раніше не судимою, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що свідчить про негативну репутацію обвинувачено, а також можливість повторення чи продовження останнім протиправної поведінки.

З огляду на наведене та встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого аніж тримання під вартою запобіжного заходу, оскільки останні не зможуть запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам та не забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків.

Зокрема, особисте зобов`язання та домашній арешт не зможуть запобігти можливості обвинуваченому вільно пересуватися по місту, а відтак запобігти ризикам переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Крім того суд враховує, що матір обвинуваченого, яка зобов`язується матеріально утримувати та забезпечувати належну поведінку обвинуваченого у разі застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту сама була заявником з приводу вчинення її сином насильства по відношенню до неї, що не заперечувалось обвинуваченим у судовому засіданні. Наведене у сукупності ставить під сумнів можливість матері, за наведених вище обставин, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також суд враховує, що жодних клопотань про взяття обвинуваченого на поруки на адресу суду не надходило.

Керуючись ч.4 ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини.

Отже, прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

За таких обставин, строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно продовжити ще на 60 днів, до 17 вересня 2021 року включно.

Водночас, з огляду на наведене вище, клопотання сторони захисту до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 197, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів, а саме з 20 липня 2021 року по 17 вересня 2021 року включно.
Виконання даної ухвали покласти на ІТТ Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області та Державну установу «Дніпровська установа виконання покарань №4».
У задоволенні клопотання захисника та підозрюваного про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.
Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання
В решті ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1