ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1890/19 Номер провадження 11-кп/814/184/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №00000214 від 04.02.2019, за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_10 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.04.2020 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Лозуватка Онуфріївського району Кіровоградської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, офіційно не працюючої, має на утриманні малолітню доньку 2015 року народження, тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, 28.01.2019 близько 22 год. 00 хв. на території садової ділянки АДРЕСА_2 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, після якої ОСОБА_11 покинув зазначену ділянку та пішов в напрямку м. Кременчук.
Близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_8 , з метою з`ясування подальших стосунків, пішла вслід за ОСОБА_11 , та наздогнала останнього неподалік будинку по АДРЕСА_3 , де між ними повторно виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_11 пригрозив ОСОБА_8 , що повідомить до органів поліції про протиправні дії останньої по відношенню до потерпілого, внаслідок чого її позбавлять батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_12 , 2015 року народження, після чого у ОСОБА_8 виник прямий умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , який в цей час стояв обличчям до ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_8 , підняла із землі дерев`яну палицю видовженої форми, яка лежала поряд, та тримаючи останню в правій руці, нанесла один удар в праву тім`яну ділянку та один удар в ліву скроневу ділянку голови ОСОБА_11 , внаслідок чого останній нахилився обличчям до низу, а ОСОБА_13 , нанесла ще два удари дерев`яною палицею в потиличну ділянку голови потерпілого, внаслідок чого останній впав на землю.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми з крововиливами в речовину головного мозку в лобних та правій скроневій долях; крововиливів під м`яку мозкову оболонку в лобних та скроневих долях обох півкуль головного мозку, по всій поверхні мозочку; крововиливів під тверду мозкову оболонку лівої півкулі головного мозку; лінійного перелому потиличної кістки; рани в потиличній ділянці; рани в правій тім`яній ділянці; синця в лівій скроневій ділянці; садна лівої вушної раковини, - які по ступеню тяжкості, стосовно живої особи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечних для життя, і в даному випадку призвели до смерті потерпілого.
В подальшому ОСОБА_8 , разом із співмешканцем ОСОБА_14 , вивезли ОСОБА_11 на автомобілі «АЗЛК 2141» номерний знак НОМЕР_1 до перехрестя вулиць Ярмаркова та Флотська м. Кременчук, де покинули потерпілого на узбіччі дороги, прикидавши снігом, та після чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, переломів кісток черепа, ран на голові, які ускладнились набряком головного мозку.
У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 злочину, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, в якому ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд призначаючи покарання ОСОБА_8 , обрав надто м`яке покарання, не враховуючи, що обвинувачена вчинили злочин до особи з інвалідністю, допомогу потерпілому не надала, після вчинення злочину приховала його сліди, вину у вчиненому не визнала.

Обвинувачена ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо неї скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Необхідність ухвалення такого судового рішення обвинувачена мотивує тим, що суд першої інстанції неналежно дослідив версію сторони захисту щодо смерті потерпілого, а тому, на думку обвинуваченої, поверхово дослідив обставини справи.

Захисник ОСОБА_10 просить вирок суду відносно обвинуваченої ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду було допущено порушення кримінального процесуального закону. Зокрема, обшук автомобілю АЗЛК було проведено не уповноваженими слідчим суддею особами, без участі власника автомобілю, вилучені речі, на які не давався дозвіл слідчим суддею, а саме вилучення доказів відбулося з порушеннями.

Указує, що протокол слідчого експерименту із обвинуваченою ОСОБА_8 , який покладений в основу обвинувачення, не може бути доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки обвинувачена під час його проведення дала зізнавальні показання під тиском.

Також зазначає, що вирок ухвалений незаконним складом суду, так як у суддівському досьє судді ОСОБА_15 відсутня інформація про призначення її суддею Крюківського районного суду м. Кременчука.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримували апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та обвинуваченої; прокурора на підтримку апеляційної скарги державного обвинувача, перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Вина ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України підтверджується зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції за участю сторін кримінального провадження.

Всупереч доводів апеляційних скарг, показання обвинуваченої щодо непричетності останньої до вбивства потерпілого ОСОБА_11 , було перевірено судом першої інстанції та спростовуються доказами, наданими стороною обвинувачення.

Так, безпосередній учасник події пізно ввечері 28.01.2019 свідок ОСОБА_14 повідомив, що обвинувачена ОСОБА_8 зізналася останньому, що побила потерпілого ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_14 разом з обвинуваченою на автомобілі поїхали до потерпілого, знайшовши його ще живого на узбіччі дороги. Свідок Введенський посадив його на заднє сидіння автомобіля. Через деякий час обвинувачена повідомила, що потерпілий ОСОБА_16 помер. Свідок та обвинувачена поїхали на вул. Флотську у м. Кременчук, де винесли потерпілого з автомобіля, поклали в сніговий сугроб, після чого поїхали додому. При цьому, свідок зазначив, що під час руху на автомобілі разом з обвинуваченою, був зупинений працівниками патрульної поліції у зв`язку з несправністю транспортного засобу. У свою чергу, працівники патрульної поліції повідомили, що свідок ОСОБА_17 перебував у автомобілі не сам, а з жінкою.

Крім того, сама обвинувачена ОСОБА_8 під час слідчого експерименту 14.02.2019 повідомила обставини нанесення нею потерпілому ОСОБА_16 тілесних ушкоджень. Дана слідча дія була проведена за участю захисника обвинуваченої, будь-яких зауважень та скарг на дії працівників поліції обвинувачена та її захисник під час слідчого експерименту не заявляли.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на наявну у матеріалах кримінального провадження висновок судово-психологічної експертизи від 08.07.2019 № 31 (т.4, а.с. 97-104) щодо психологічного впливу на підозрювану ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 14.02.2019. Відповідно до змісту даного висновку, підозрювана ОСОБА_8 самостійно і впевнено, без стороннього втручання викладає інформацію про деталі та обставини події. Не самостійне або заздалегідь підготовлений процес надання показань виключається. Також даним висновком діагностовано відсутність яскравих ознак вимушеної спонуки до спілкування в ситуації даної слідчої дії та наявності значимих ознак психологічного впливу на ОСОБА_8 процесі слідчої дії.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №101/2 від 05.04.2019, на підставі проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , та даних протоколу проведення слідчого експерименту від 14.02.2019 за участю підозрюваної ОСОБА_8 , покази підозрюваної ОСОБА_8 в частині механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не протирічать об`єктивним судово-медичним даним, при цьому не відповідають по кількості нанесених ударів в потиличну ділянку. Крім того, будучи допитаний судом першої інстанції, судовий експерт повідомив, що виникнення у потерпілого ОСОБА_18 тілесних ушкоджень від випуклих частин автомобіля виключається.

У суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 посилалась на незаконний тиск з боку працівників поліції під час проведення слідчого експерименту за її участю. У зв`язку з такою заявою обвинуваченої, СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві були внесені відомості до ЄРДР за №0000772 за ч.2 ст.365 КК України та здійснювалось досудове розслідування за фактом застосування психологічного та фізичного тиску на обвинувачену під час затримання та проведення досудового розслідування, що змусило її оговорити себе. Постановою слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_19 від 26.11.2020 кримінальне провадження №0000772 було закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Таким чином, незаконний вплив на обвинувачену ОСОБА_8 не знайшов свого підтвердження, про що апеляційному суду було надано відповідне умотивоване рішення, постановлене компетентним органом досудового розслідування.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про участь у обшуці автомобілю свідка Введенського та за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_8 , а також про неналежне упакування частини вилучених речових доказів колегія суддів зазначає, що дійсно протоколи обшуків були підписані поміж, слідчих, зазначених в ухвалі, також і іншими особами, а тому колегія суддів вважає дані доводи слушними, проте ці порушення не впливають на законність ухваленого рішення, оскільки вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України підтверджується іншими доказами, зібраними у даному кримінальному провадженні.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів сторони захисту, покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, та фактичних обставин вчинення злочину.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 є несудимою особою, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винної, правильно указавши на відсутність обставин, які відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання.

Обставиною, що, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання суд першої інстанції правильно визнав вчинення злочину по відношенню до особи з інвалідністю.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 покарання яке не є максимальним у межах санкції ч.1 ст.115 КК України, проте є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та запобіганню вчиненню неї нових злочинів, не є надмірно м`яким, а тому підстав для ухвалення нового вироку та призначення більш суворого покарання за вчинене, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 27.04.2020 відносно ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4