1Справа № 334/1306/20 1-кп/335/310/2021
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , провівши підготовче засідання в залі суду в м. Запоріжжя по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, -
08.09.2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 України, затверджений прокурором, який здійснює процесуальне у кримінальному провадженні, - прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 в Запорізькій області ОСОБА_7 12.03.2020 року.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за можливе призначити провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту за участю сторін та інших учасників кримінального провадження, оскільки вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, підстав для закриття кримінального провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України і підстави для його повернення прокурору відсутні.
У підготовчому засіданні представник потерпілого КП «Управління капітального будівництва» - ОСОБА_5 також вважає за можливе призначити провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 вважає неможливим призначення кримінального провадження до судового розгляду. Подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 191 КК України, разом з цим, формулювання обвинувачення не містить даних про форму вини, мотив, мету вчинення даних кримінальних правопорушень, які слідчий вважає доведеними. Згідно обвинувального акту КП «УКБ» перерахувало кошти ТОВ «СМАРТТЕК» за виконані роботи на загальну суму 2 575 504,40 грн. На думку прокурора, частина цих коштів у сумі 85 081,57 можливо була перерахована безпідставно. При цьому прокурор вважає, що ОСОБА_6 вчинив розкрадання чужого майна шляхом привласнення. Привласнення майна передбачає незаконне безоплатне утримання майна, ввіреного винному, або майна, що перебувало у його віданні на законній підставі. Тобто, привласнення передбачає фактичне звернення особою чужого майна на власну користь. Разом з тим, обвинувальний акт не містить даних коли, де, у якій спосіб, яке майно ОСОБА_6 звернув на власну користь, тобто вчинив привласнення. Обвинувальний акт не містить даних про характер, зміст та обсяг повноважень ОСОБА_6 та коло тих службових обов`язків, які він протиправно використав для вчинення кримінального правопорушення. При цьому, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 був директором ТОВ «СМАТТЕК» і відповідно до вимог законодавства і Статуту товариства, зобов`язаний був діяти виключно в інтересах товариства. Термін «привласнення» передбачає звернення на власну користь, тому є не зрозумілим привласнення на користь товариства. Обвинувальний акт містить інформацію про внесення ОСОБА_6 до Актів приймання виконаних робіт неправдивих відомостей щодо обсягу та вартості фактично виконаних робіт. Разом з цим, обвинувальний акт містить данні лише про обсяг робіт, які не виконані, без зазначення їх вартості. Зазначаючи про розмір шкоди КП «УКБ», у сумі 85 081,57, прокурор посилається на висновок експерта від 10.12.2019 №21-76, згідно якого вартість невиконаних робіт може складати зазначену суму, що свідчить про очевидні припущення прокурора, на яких не може ґрунтуватися обвинувачення. Обвинувальний акт не містить вартості привласненого чужого майна.
Захисник вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не конкретні та не чіткі. З огляду на наведене захисник просив повернути обвинувальний акт прокурору.
Клопотання адвоката ОСОБА_4 у підготовчому засіданні підтримав обвинувачений ОСОБА_6 ..
Дослідивши матеріали обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування № від 06.06.2018 року, заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору з таких підстав.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підставою для повернення судом у підготовчому судовому засіданні обвинувального акту прокурору є його невідповідність вимогам КПК України.
Стаття 2 КПК України зазначає, що завданням кримінального провадження серед іншого є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження і застосування до кожного його учасника належної правової процедури.
Згідно ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Відповідно до ст.9 КПК України проявом законності є в тому числі неухильне дотримання слідчим, прокурором вимог КПК України.
Вимоги ж до обвинувального акту визначені ст.291 КПК України.
Судом встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам закону не відповідає, з огляду на таке.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого особи на захист, передбачене ст.20 КПК України через неконкретність обвинувачення, так і на порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4,5 ст.28 КПК України та в кінцевому результаті призводить до порушень вимог ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифіковану Законом України № 475/97- ВР від 17.07.97 року.
Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, конкретного опису обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, що не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 91 КПК України з наступних підстав.
Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.
Таким чином, викладення формулювання обвинувачення, як це зроблено в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 не може замінити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України виклад фактичних обставин справи в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладеного в ньому формулювання обвинувачення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191 КК України, яке кваліфіковано органом досудового розслідування як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та ч.1 ст.366 КК України внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача службовою особою завідомо неправдивих документів.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони службового зловживання є мотив: корисливі мотиви, інші особисті інтереси, інтереси третіх осіб, який і підкреслюють той факт, що цей злочин може бути вчинено під впливом саме таких спонукань.
В даному обвинувальному акті не міститься жодної конкретизації, у чому полягали корисливі мотиви обвинуваченого та інші особисті інтереси (одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої юридичної особи). Тобто, зазначення про те, яку вигоду майнового (чи немайнового) характеру прагнув отримати обвинувачений у результаті вчинення інкримінованих йому дій, обвинувальний акт не містить.
Відповідно до обвинувального акту директором ТОВ «СМАРТТЕК» ОСОБА_6 «вчинено… розкрадання чужого майна шляхом привласнення». Разом з тим, дії ОСОБА_6 кваліфіковано як «заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем».
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.2 ст.191 КК України може бути вчинений у формі: привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.
Обвинувальний акт не містить даних про спосіб вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.
Крім того, обвинувальний акт не містить даних про зміст та обсяг повноважень ОСОБА_6 та коло тих службових обов`язків, які він протиправно використав для вчинення кримінального правопорушення.
Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, позбавляє можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні викликає сумнівів.
При цьому, інші доводи сторони захисту не впливають на вирішення питання про призначення справи до судового розгляду або повернення обвинувального акту прокурору.
Суд вважає, що зазначені вище недоліки обвинувального акту є суттєвими.
У зв`язку вищенаведеним, обвинувальний акт на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору, для забезпечення приписів ст.2 КПК України і застосування до учасників кримінального провадження належної правової процедури в розумні строки.
Керуючись ст .ст. 314-316, 369, 372 КПК України, суд, -
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України прокурору для усунення недоліків протягом розумного строку.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 19.02.2021 року.

Суддя ОСОБА_1