Справа № 742/2353/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/459/21
Категорія - ч. 2 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 1 квітня 2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженя с. Дідівці, Прилуцького району, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 1 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст.185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій свого підзахисного, просить вирок суду змінити, призначити останньому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 80 год., а за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання із застосуванням ст.. 69 КК України у виді громадських робіт на строк 100 год. або звільнити від визначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував наявні пом`якшуючі покарання обставини, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та взагалі не врахував такі пом`якшуючі обставини, як повне відшкодування заданих потерпілим збитків (по епізоду крадіжки телефонів у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) та усунення заподіяної шкоди і примирення з потерпілою (по епізоду крадіжки велосипеду та мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_11 ) Захисник також вважає, що було недостатньо враховано відомості про особу винного, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався взагалі, після вчинення кримінальних правопорушень активно вживав заходів для відвернення негативних наслідків своїх дій, що свідчить про переосмислення ним своєї поведінки та бажання виправитися. Крім того, апелянт зазначає, що всі сторони кримінального провадження наполягали на призначенні ОСОБА_8 менш суворого покарання ніж позбавлення волі, а тому вважає, що місцевий суд немотивовано призначив обвинуваченому занадто суворий вид покарання без врахування позиції усіх учасників провадження і вийшов за межі, які були винесені сторонами на його розгляд.

Суд першої інстанції встановив, що 16 серпня 2020 року в період часу з 21:45 по 22:00, ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї загального користування багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав портфель, у якому знаходилося два мобільні телефони, а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А6 3/32» вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи 2333 гривні 33 копійки, належний потерпілій ОСОБА_9 , та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7 3/32 GB» вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи 2426 гривні 20 копійки, належний потерпілому ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденими телефонами на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 2333 гривні 33 копійки та потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 2426 гривні 20 копійок.

В подальшому, на початку січня 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи на території господарства багатоквартирного будинку за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, користуючись відсутністю уваги сторонніх осіб, шляхом вільного доступу потрапив до господарського приміщення, власником якого являється його мати - ОСОБА_11 , звідки таємно викрав жіночий велосипед марки «Україна», вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №3652 05.11.2020 року - 1000 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на вказану суму.

Крім цього, в квітні 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі за місцем свого проживання, а саме адресою: АДРЕСА_3 , власницею якої являється його мати - ОСОБА_11 , повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою власно збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, користуючись відсутністю уваги матері та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Viaan» модель V181, вартістю відповідно висновку судової товарознавчої експертизи №3652 від 05.11.2020 року - 218 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на вказану суму.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, що він не працює, на наркодиспансерному обліку не перебуває, на обліку у психіатра не перебуває, на обліку Прилуцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» не перебуває. Прийняв до уваги обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах і вмотивовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі, та звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги про призначення ОСОБА_8 занадто суворого покарання колегія суддів вважає необгрнутованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання були прийняті до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів дослідила матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, які стали підґрунтям для призначення ОСОБА_8 покарання та послугували підставою для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції невмотивовано призначив покарання, яке є більш суворим ніж те, яке просив призначити прокурор та сторона захисту у суді першої інстанції, колегія суд визнає безпідставними, оскільки позиція прокурора при призначенні покарання не є обов`язковою, а суд керується при вирішення цього питання вимогами закону, зокрема, положеннями ст. 50, 65 КК України і при цьому може врахувати позицію прокурора, потерпілого чи захисника, що було фактично судом дотримано.

Вирішення питання по тривалість іспитового строку при звільненні особи від відбування покарання із випробуванням відноситься до дискреційних повноважень суду та здійснюється із врахуванням характеру кримінального правопорушення, його тяжкості, даних по особу обвинуваченого у своїй сукупності.

При визначенні тривалості іспитового строку суд дотримався вимог закону, а також фактично врахував відношення обвинуваченого до скоєного та його наслідків, дані по його особу.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи апеляційної скарги про суворість призначеного судом покарання, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню і не знаходить підстав для зміни вироку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, як на те вказує адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, оскільки обставини, на які він посилається, як на такі, що пом`якшують його покарання, місцевим судом враховані і підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 1 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4