У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2021 року, якою клопотання слідчого про арешт майна задоволено, накладено арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000040 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
підозрюваний ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в повному обсязі.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про арешт майна задоволено. Накладено арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000040 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,4 кв.м., розмір частки 1/1;
- будинок житловий, площа земельної ділянки 847 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/1.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

На обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду та істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону.

Зазначає, що слідчим суддею в порушення вимог ст. 172 КПК України розглянуто клопотання слідчого про арешт майна без виклику власника майна, чи його представника. Враховуючи те, що майно на яке слідчим суддею накладено арешт на час розгляду справи було тимчасово вилученим, то жодних правових підстав у слідчого судді для застосування ч. 2 ст. 172 КПК України не було. Про наявність оскаржуваної ухвали представник власника майна дізнався 03.03.2021 р. під час ознайомлення з матеріалами судової справи. У зв`язку з чим, представник власника майна, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Вказує, що слідчий суддя не вказав з яких мотивів він виходив при постановленні рішення, обмежившись у якості обґрунтувань своєї позиції лише формальними фразами. При цьому слідчим суддею не наведено жодних доводів щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 189 КК України, а начебто встановлені слідчим суддею обставини не базуються на матеріалах кримінального провадження. Судом, незважаючи на обов`язок врахувати наявність обґрунтованої підозри, не здійснено цієї дії.

Крім того, про формальне відношення до розгляду клопотання слідчого та намагання суду будь-яким шляхом допомогти слідству, зайнявши однобічну позицію, не забезпечивши права на доступ до правосуддя та справедливий судовий розгляд, не розібравшись з обставинами кримінального провадження, а отже ігноруючи вимоги ст. 173 КПК України, свідчить те, що слідчий суддя розглянув клопотання про накладення арешту на майно, не дослідивши жоден правовстановлюючий документ на вказане майно та не з`ясував приналежність такого майно, не встановив хто є власником такого майна. Так, слідчим суддею було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_2 , який не належить ОСОБА_7 , а належить іншій особі ОСОБА_10 . Тобто суд розглядав клопотання «на скору руку» (про це свідчить журнал судового засідання), незважаючи на необхідність прискіпливої уваги до розгляду питань, які позбавляють особу можливості вільно володіти своїм майном. Ще одним доводом для формування такої оцінки дій суду стало те, що до суду не запрошено власника майна або його представника, хоча суд володів інформацією про його місцеперебування, а відповідно повинен був заслухати позиції обох сторін, а не лише сторони обвинувачення.

Вказує, що у матеріалах кримінального провадження, клопотанні слідчого, матеріалах судового розгляду відсутні жодні відомості про можливе приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження майна з боку ОСОБА_7 , що повинно було стати підставою для відмови в його арешті у зв`язку з недоведеністю ризиків, як того вимагає ч. 1 ст. 173 КПК України.

Сторона захисту впевнена, що орган досудового розслідування навмисно змінює та завищує кваліфікацію даного кримінального правопорушення з метою тиску на підозрюваного ОСОБА_7 та його бізнес, а також можливості дестабілізації доходів підприємств, директором та засновником яких є ОСОБА_7 . А порівняльний аналіз змісту підозри та матеріалів кримінального провадження вказує на явну відсутність підстав для кваліфікації дій за ч. 4 ст. 189 КК України, як вчинення злочину організованою групою.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000040 від 17.06.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, за фактами вимагання, вчиненого організованою групою, з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчиненого з корисливих мотивів; незаконного позбавлення волі людини, вчиненого організованою групою з корисливих мотивів; незаконного зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту у великих розмірах; незаконного зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.06.2020 року організована група у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_12 , вчинили вимагання відносно потерпілого ОСОБА_13 з метою заволодіння належними йому грошовими коштами в сумі 17 000 доларів США під приводом неіснуючого боргу.

Крім того, 11.11.2020 року, 20.11.2020 року організована група у складі ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших невстановлених в ході досудового слідства осіб вчинили вимагання та незаконне позбавлення волі відносно потерпілого ОСОБА_19 з метою заволодіння належними йому грошовими коштами в сумі 47 000 доларів США, під приводом неіснуючого боргу. 15.12.2020 року слідчими СУ ГУНП в Миколаївській області затримано на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та 16.12.2020 року ОСОБА_15

16.12.2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. 26.01.2021 року та 18.02.2021 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 КК України.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_7 майно. В обґрунтування клопотання вказав, що 18.02.2021 року у кримінальному провадженні №0000040 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім іншого, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно необхідно з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236234436 від 09.12.2020 року ОСОБА_7 на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,4 кв.м., розмір частки 1/1. Крім того, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №241933694 від 27.01.2021 року ОСОБА_7 на праві приватної власності належить будинок житловий, площа земельної ділянки 847 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/1. З метою конфіскації майна як виду покарання вважав за необхідне накласти арешт на належні підозрюваному у кримінальному провадженні №0000040 ОСОБА_7 квартиру та будинок.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000040 від 17.06.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.06.2020 року організована група у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_12 , вчинили вимагання відносно потерпілого ОСОБА_13 з метою заволодіння належними йому грошовими коштами в сумі 17 000 доларів США під приводом неіснуючого боргу.

Крім того, 11.11.2020 року, 20.11.2020 року організована група у складі ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших невстановлених в ході досудового слідства осіб вчинили вимагання та незаконне позбавлення волі відносно потерпілого ОСОБА_19 з метою заволодіння належними йому грошовими коштами в сумі 47 000 доларів США, під приводом неіснуючого боргу. 15.12.2020 року слідчими СУ ГУНП в Миколаївській області затримано на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та 16.12.2020 року ОСОБА_15

16.12.2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 обгрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. 26.01.2021 року та 18.02.2021 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146 КК України.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_7 майно. В обґрунтування клопотання вказав, що 18.02.2021 року у кримінальному провадженні №0000040 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім іншого, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Накладення арешту на належне ОСОБА_7 майно необхідно з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236234436 від 09.12.2020 року ОСОБА_7 на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,4 кв.м., розмір частки 1/1. Крім того, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №241933694 від 27.01.2021 року ОСОБА_7 на праві приватної власності належить будинок житловий, площа земельної ділянки 847 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/1. З метою конфіскації майна як виду покарання вважав за необхідне накласти арешт на належні підозрюваному у кримінальному провадженні №0000040 ОСОБА_7 квартиру та будинок.

Проте, з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченою ст. 170 ч. 2 п. 3 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, відповідно до ухвали, у кримінальному провадженні №0000040 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,4 кв.м., розмір частки 1/1, яка згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236234436 від 09.12.2020 року належить ОСОБА_7 на праві приватної власності та на будинок житловий, площа земельної ділянки 847 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/1, який, згідно долученої до клопотання слідчим Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №241933694 від 27.01.2021 року, належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Разом з тим, захисником ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 249882648 від 25.03.2021 року, відповідно до актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна, земельна ділянка площею 832 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , та розташований на ній житловий будинок, належать на праві власності ОСОБА_10 , право власності на це нерухоме майно ОСОБА_10 набуто в 2015 році.

Враховуючи, що ОСОБА_10 не є підозрюваним, чи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000040, в межах якого застосовувався захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, він взагалі не має процесуального статусу у цьому кримінальному проваджені, а тому відсутні правові підстави для накладення арешту на належне йому майно.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про арешт майна містить недостовірну інформацію щодо власника цього майна.

Апеляційний суд наголошує, що будь-який спосіб забезпечення кримінального провадження, незалежно від результату реалізації, не звільняє орган досудового розслідування від обов`язку дотримання правового механізму передбаченого КПК України.

Такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно особи, яка не має процесуального статусу в кримінальному провадженні, в межах якого слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини та суперечить положенням ч. 5 ст. 170 КПК України, п.3 ч.2 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя не дотримавшись вимог ст.131, 132, 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, незаконно обмежив в правах особу, яка немає процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого в кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, а також відсутність підстав для накладення арешту на будинок житловий, площа земельної ділянки 847 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1/1, який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого слід задовольнити частково, в частині накладення арешту на майно належне ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 170, 171, 173, 376, 405, 407, 409, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2021 року, якою клопотання слідчого про арешт майна задоволено, накладено арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000040 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання т.в.о. начальника відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_20 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000040 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,4 кв.м., розмір частки 1/1, шляхом заборони відчужувати та розпоряджатись вказаним майном.

В іншій частині клопотання слідчого відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді