Справа № 645/3506/21
Провадження № 1-кс/645/855/21
УХВАЛА
Іменем України

01 червня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
Слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001093 від 26.05.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, -
встановив:
Прокурор Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням, про накладення арешту на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) з забороною проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного нерухомого майна, у т.ч. відчуження, розпорядження та користування даним нерухомим майном.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що слідчим відділом Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001093 від 26.05.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проте, що невстановлені особи 29.03.2020 шахрайським шляхом заволоділи правом власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинили останнім матеріальну шкоду, а також зловживання своїм службовим становищем посадовими особами Департаменту реєстрації Харківської міської ради під час зняття з реєстрації за вищевказаною адресою малолітніх дітей.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.09.2008 між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 45 000 доларів США. Для забезпечення виконання вказаного договору між ОСОБА_4 (яка діяла від себе та від імені ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 , ОСОБА_5 з одного боку та АКІБ «УкрСиббанк» з іншого боку 25.09.2008 укладено договір іпотеки (житлового приміщення) та в іпотеку банку передана двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за номером 5032.
У ході досудового розслідування встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.01.2002.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, про що наявний актовий запис про смерть №48 від 11.08.2015.
На момент смерті ОСОБА_6 був зареєстрований у квартирі номер АДРЕСА_2 .
Також за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані малолітні діти - доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
ОСОБА_5 постійно проживає у вказаній квартирі більше 20 років.
Як вбачається із заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 07 квітня 2020 року вранці він вийшов з вищевказаної квартири, зачинив її своїм ключем та пішов на роботу. Ввечері 07.04.2020 ОСОБА_5 , повернувшись з роботи близько 22 години, не зміг потрапити до квартири, адже дверний замок був змінений невідомими особами, у зв`язку з чим ним викликано поліцію.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 29 березня 2020 року державним нотаріусом ОСОБА_12 Кременецького районного нотаріального округу зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за товариством з обмеженою відповідальністю Укрдебт Плюс на підставі вищевказаного договору іпотеки № 5032 від 25.09.2008, договору № 2082/К купівлі-продажу прав вимоги № 1980 від 08.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 ; вимоги № 2221729/РВ204 від 09.12.2019; вимоги № 2221729/РВ205 від 09.12.2019; вимоги № 2221729/РВ206 від 09.12.2019; вимоги № 2221 729/РВ207 від 09.12.2019.
У подальшому, 24.04.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 здійснено реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу № 563 від 24.04.2020.
Згідно з вимогами ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Згідно із ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь- який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. (ч.2 ст.36 Закону України «Про іпотеку».
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Згідно із ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, чинній на момент проведення вищевказаних реєстраційних дій) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
Вказана квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання і позичальника і майнового поручителя, загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.
Згідно п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 (далі -Порядок), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.
Згідно з п. 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Відповідно до п. 60 Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.
Відповідно до п. 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1)засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2)засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, абозасвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, абозасвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяці, надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, абозасвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);
3)довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації га відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;
4)заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.
Протягом дії Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, щопідтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України Про нотаріат, крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.
Відповідно до 4.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення; відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документів; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Враховуючи вищевикладене, підстави для проведення вищевказаної реєстрації права власності на вищевказану квартиру за ТОВ «Укрдебт плюс» були відсутні.
Також незаконна перереєстрація та перепродаж квартири, як виявилося, стали можливими внаслідок незаконних дій реєстраційних служб та зняття з реєстрації за вищевказаною адресою малолітніх дітей: ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - зареєстрована з 02.11.2016р. та ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - зареєстрована з 17.09.2006р. знято з реєстрації вказаної квартири.
Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України (надалі, - СК) особа до досягнення нею повноліття (вісімнадцяти років) має правовий статус дитини.
У відповідності до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української PCP (надалі, - Житловий кодекс, ЖК), - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житловий кодекс передбачає, окрім добровільного виселення, процедуру виселення в адміністративному порядку та в судовому.
Особи, в залежності від підстав вселення в жиле приміщення, підлягають виселенню з наданням чи без надання іншого жилого приміщення.
Реалізація права власника може бути обмежена необхідністю захисту конституційного права відповідачів на житло, передбаченого частиною третьою статті 47 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Нормами частини другої статті 109 ЖК Української PCP передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. є підставою для надання ним громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього кодексу.
Згідно інформації Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчих органів Харківської міської ради Фрунзенського району у період до 30.05.2020 вищезазначене питання не розглядалось, будь- яких звернень до Служби у справах дітей по Немишлянському району з даного питання не надходило.
Тобто зняття з реєстрації малолітніх дітей відбулося з грубим порушенням закону та призвело до втрати останніми квартири.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зч. 1-2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння.
Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 155 ЖК України гарантовано, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.
Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Способи захисту права власності передбачені нормами глави 29 ЦК України, зокрема відповідно до ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За умовами ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Слідчий зазначив, що з метою забезпечення недопущення наступного продажу та зміни власника спірного нерухомого майна, яке набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а саме квартири АДРЕСА_2 , до моменту закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_15 , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.04.2020, на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 563 від 24.04.2020.
На підставі викладеного прокурор клопоче про накладення такого арешту.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, надавши пояснення згідно клопотання.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без виклику у судове засідання ОСОБА_15 , власника квартири, на яку прокурор просить накласти арешт.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Наданими слідчому судді з боку слідчого документами та матеріалами, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, доведено наявність достатніх підстав вважати, що право власності на майно, на яке слід накласти арешт, набуто в результаті кримінального правопорушення, і не застосування заборони відчуження цього майна може призвести до наступного неправомірного відчуження квартири, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали,якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання,заслухавши пояснення прокурора, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки наявні достатні підстави існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; враховуючи правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження у разі не прийняття рішення про заборону розпоряджатися квартирою, що може призвести до втрати відповідного майна (зміни власника нерухомого майна), а в подальшому унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001093 від 26.05.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) з забороною проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного нерухомого майна, у т.ч. відчуження, розпорядження та користування даним нерухомим майном.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 02.06.2021 о 12.00 год.
Слідчий суддя -