Дата документу 10.03.2021 Справа № 310/8682/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/578/21
Єдиний унікальний № 310/8682/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Бердянськ Запорізької області, громадянки України, освіта професійно-технічна, розлученої, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працюючої, зареєстрованої та яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої30.11.2020 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає, що вирок суду є надто суворим.

Зауважує, що ОСОБА_6 давала пояснення на досудовому слідстві, в суді першої інстанції, має постійне місце проживання в м. Бердянську, приймала участь в слідчих експериментах, позитивно характеризується, на цей час перебуває на метадоновій програмі, під час судового розгляду втратила чоловіка з яким перебувала у цивільному шлюбі, бажає стати на шлях виправлення, докладає максимум зусиль. Злочин скоїла при тяжких матеріальних обставинах, повній відсутності грошей. Має стійкі соціальні зв`язки. Все майно повернуто потерпілому. До слідчого, суду з`являлася по першому виклику. Більш не буде скоювати злочини. Стає на шлях виправлення. Всі ці обставини в сукупності дають можливість застосувати ст. 69 КК України, призначити більш м`яке покарання у виді штрафу або відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік один місяць.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і призначено їй покарання 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.11.2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити покарання 1 (один) рік обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання
з випробуванням, з іспитовим строком на один рік шість місяців, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та у відповідності до п.2 ч.2 ст.76 КК України додатково покласти обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вироком суду, 03 жовтня 2020 року приблизно о 12 годині 28 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в магазині ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненою, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з вітрини взяла та таємно викрала належне ОСОБА_10 майно, а саме: 3 штуки чоловічих, бавовняних, однотонних трусів-боксерів з принтом вартістю 29 гривень за штуку, загальною вартістю 87 гривень, 2 штуки чоловічих, однотонних трусів боксерів з резинкою вартістю 61 гривня за штуку, загальною вартістю 122 гривні, 3 штуки чоловічих трусів - боксерів на картці, вартістю 49 гривень за штуку, загальною вартістю 147 грн., 2 штуки чоловічих, бавовняних, трусів - боксерів з візерунком вартістю 67 гривень за штуку, загальною вартістю 134 гривні, а всього на загальну суму 490 гривень.
Відразу після цього, ОСОБА_6 з викраденим майном намагалася залишити приміщення вказаного магазину, проте була зупинена працівником магазину та не змогла розпорядитися майном на власний розсуд, тобто виконала усі дії, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

Доводи захисника про заміну звільнення обвинуваченої від відбування покарання у виді обмеження волі на підставі ст. 75 КК України на реальне покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів не розглядає, оскільки захисник в порушення вимог ст. ст. 420, 421 КПК України, фактично ставить питання про погіршення становища обвинуваченої, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 47 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відсутні правові підстави застосування до ОСОБА_6 ч. 1 ст. 69 КК України, оскільки наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, сама по собі у даному випадку істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченій ОСОБА_6 занадто довгий іспитовий строк - 1 рік 6 місяців, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно вимог до ч. 4 ст. 75 КК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, суд встановлює іспитовий строк тривалістю від одного до трьох років.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для зменшення іспитового строку відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 судом першої інстанції було враховано, що остання щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла органам досудового розслідування у розкритті злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому суд призначив останній мінімальне покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцію ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування покарання, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для зменшення іспитового строку обвинуваченій ОСОБА_6 , оскільки, критерієм тривалості іспитового строку визнається час, необхідний для того, щоб засуджена довела своє виправлення без реального відбуття покарання і цей критерій визначається з урахуванням характеру і тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу, а тому колегія суддів, приймаючи до уваги, що обвинувачена повторно протягом короткого періоду часу скоїла умисний корисний злочин, вважає, що півторарічний іспитовий строк буде необхідним та достатнім для того, щоб ОСОБА_6 виконала покладені на неї обов`язки та не вчинила нового злочину, чим доведе своє виправлення без реального відбуття покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: