Ухвала
Іменем України
15 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 587/2658/18

провадження № 51 143 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Зарічного районного м. Суми від 22 червня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь департаменту фінансів Сумської обласної РДА 12 381,46 грн витрат у зв`язку з лікуванням потерпілого ОСОБА_6 .
Сумський апеляційний суд ухвалою від 05 жовтня 2020 року вирок місцевого суду залишив без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14 вересня 2018 року, близько 22:00, в стані алкогольного сп`яніння, на території садиби (домоволодіння) АДРЕСА_1 за місцем мешкання, почув, що в приміщенні літньої кухні його вітчим ОСОБА_6 нецензурно виражається в бік його матері ОСОБА_7 .
ОСОБА_5 , зайшовши до літньої кухні, зробив зауваження ОСОБА_6 , внаслідок чого останній відштовхнув ОСОБА_5 та вийшов з приміщення кухні у двір домоволодіння зі словами погрози фізичної розправи над засудженим у майбутньому.
Одразу після цього ОСОБА_5 , у стані алкогольного сп`яніння, розлютившись на свого вітчима, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, взяв зі столу літньої кухні кухонний ніж та, тримаючи його у правій руці, вибіг за ОСОБА_6 на подвір`я садиби.
Надалі ОСОБА_5 , наніс ОСОБА_6 один боковий проникаючий удар ножем в ділянку грудної клітки зліва, внаслідок якого заподіяв тяжкі та легкі тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_5 за ст. ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК.
За наслідками судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 121 ч. 1 КК, як умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , у ході судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_5 діяв з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_6 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор зазначає, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам, викладеним в апеляційній скарзі сторони обвинувачення про безпідставність застосування до ОСОБА_5 положень статей 66, 69 КК при призначенні засудженому покарання за ч. 1 ст. 121 КК та не навів переконливих мотивів ухваленого рішення. За твердженням скаржника, згаданий суд залишив поза увагою допущені при ухваленні вироку порушення норм матеріального права і, повною мірою не врахувавши тяжкості злочину, обставин його вчинення та його наслідків, необґрунтовано погодився з неправомірним рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_5 покарання, нижчого від найнижчої межі, визначеної санкцією ч. 1 ст. 121 КК. Прокурор вважає, що оспорювана ухвала не відповідає ст. 419 КПК.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Щодо стосується доводів, наведених у скарзі прокурора, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування положень статей 66, 69 КК та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони, на думку Суду, є необґрунтованими з огляду на таке.

Виходячи із законодавчих положень, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до ст. 65 КК особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості скоєного злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
За нормами ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, зокрема, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 КК згідно з указаними нормами закону врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, (раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його молодий вік). Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій з боку потерпілого, а обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, апеляційний суд зважив і на те, що від потерпілого були провокаційні дії щодо засудженого, що підтвердив і сам ОСОБА_6 в ході апеляційного розгляду.
З огляду на наведене, апеляційний суд умотивовано погодився з висновком суду першої інстанції про те, що вказані обставини, які пом`якшують покарання, та дані про особу винного у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і свідчать про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 вказаного Кодексу, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 121 КК.

Також апеляційний суд, перевіривши доводи прокурора з приводу родинних стосунків обвинуваченого та потерпілого, які на його думку спростовують добровільність позиції потерпілого,дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки з пояснень ОСОБА_6 було встановлено добровільність його позиції про відсутність претензій до засудженого.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов правильного висновку про можливість призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що прокурор, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним прокурором у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання та доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про призначення засудженому ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено. Призначене засудженому покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає.
З огляду на вказане, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3