Справа № 452/664/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1344/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Страшевичі Старосамбірського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою застосовано до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру, у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом, а саме до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 95.

Згідно з ухвалою, ОСОБА_7 21 листопада 2019 року близько 14 год.15 хв., знаходячись у загальному коридорі другого поверху житлового будинку, у якому проживає, в АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що посягає на найвищі соціальні цінності громадян, гарантовані Конституцією України, а саме недоторканість і безпеку життя, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи в руках предмет схожий на ніж, який заздалегідь заготовив для нанесення тілесних ушкоджень, тим самим навіюючи страх на мешканців даного будинку, демонструючи свою безкарність, стукав у двері житлових квартир, голосно кричав, при цьому, нецензурно висловлюючись та вигукуючи образливі слова у сторону жителів будинку.
У подальшому, коли на протиправну поведінку ОСОБА_7 із житлової квартири АДРЕСА_2 даного будинку вийшов потерпілий ОСОБА_10 та зробив зауваження останньому, щоб той припинив порушувати спокій громадян, ОСОБА_7 з хуліганських спонукань, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виявляючи свою зневагу до загальноприйнятих в суспільстві норм моралі та правил поведінки, а також демонструючи свою безкарність за протиправні дії, безпідставно, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар предметом з ріжучою поверхнею, схожим на ніж, який заздалегідь заготовив для нанесення тілесних ушкоджень, в тім`яну ділянку голови потерпілого зліва, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку та поверхневої різаної рани тім`яної ділянки голови зліва, які згідно висновку експерта відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.
Не погоджуючись із даною ухвалою, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини покликання на усвідомлене, умисне, з хуліганських спонукань та з мотивів явної неповаги до суспільства вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, у решті ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною і підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в оскаржуваній ухвалі зазначено, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що посягає на найвищі соціальні цінності громадян, гарантовані Конституцією України, а саме недоторканість і безпеку життя, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар предметом з ріжучою поверхнею в тім`яну ділянку голови потерпілого зліва.

На його переконання, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюється лише щодо осудної особи.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, думку захисника, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи прокурора у апеляційній скарзі на необхідність виключення із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали покликання на те, що у вчиненому ОСОБА_7 суспільно небезпечному діянні наявні ознаки суб`єктивної сторони зазначеного злочину, з огляду на наступне.

Так, статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що місцевий суд уваги не звернув.

Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Ураховуючи зазначене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи із положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, зокрема, при вчиненні хуліганства із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, особа усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності), а бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, при цьому прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Тому із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Усупереч вищевказаним положенням кримінального та кримінального процесуального законів в оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що посягає на найвищі соціальні цінності громадян, гарантовані Конституцією України, а саме недоторканість і безпеку життя, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар предметом з ріжучою поверхнею в тім`яну ділянку голови потерпілого зліва.

Ураховуючи те, що ОСОБА_7 судом першої інстанції визнаний неосудною особою та до нього у зв`язку з цим застосовані примусові заходи медичного характеру, а також з огляду на те, що мотив та мета як обов`язкові елементи суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, відповідно до ст. 505 КПК України, не підлягають доказуванню у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції необґрунтовано встановив наявність у вчиненому ОСОБА_7 суспільно небезпечному діянні вказаних вище елементів суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що із мотивувальної частини ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року слід виключити покликання на мотив і мету дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, що відповідно до ст. 408 КПК України, є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити та виключити з її мотивувальної частини покликання на усвідомлене, умисне, з хуліганських спонукань та з мотивів явної неповаги до суспільства вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4