Справа № 404/1309/21
Номер провадження 1-кс/404/586/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 , захисника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника володільця майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 , розглянувши в залі судових засідань в місті Кропивницькому клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження №0000036 за ч. 2 ст. 289 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда по вказаному кримінальному провадженню з клопотанням, про накладення арешту на речі, вилучені при проведенні огляду місця події від 22.02.2021 року з транспортного засобу «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , а саме: чохол з водійського сидіння темно-сірого кольору, чохол з переднього пасажирського сидіння темно-сірого кольору, накидач з механічної коробки передач, чохол з заднього пасажирського сидіння темно-сірого кольору, три відбитки рук та накласти арешт на сам автомобіль«ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 .

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор зазначив, що автомобіль «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 та вилучені з нього речі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення, визнані речовими доказами. З метою збереження доказів необхідно накласти арешт на все вилучене майно.

Власник майна ОСОБА_4 та володілець майна ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання, через його безпідставність та необґрунтованість.

Захисник неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 разом із представником володільця майна ОСОБА_5 заперечили проти накладення арешту на авто, оскільки транспортний засіб на даний час вже оглянутий, сліди від злочину вилучені, а тому відсутні підстави тримати автомобіль у слідчого.

22.02.2021 року, на підставі протоколу огляду місця події, вилучили автомобіль та речі з авто, згідно переліку, який міститься в протоколі огляду місця події.

23.02.2021 року слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

За результатами проведеного огляду виявили та вилучили: транспортний засіб «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , чохол з водійського сидіння темно-сірого кольору, чохол з переднього пасажирського сидіння темно-сірого кольору, накидач з механічної коробки передач, чохол з заднього пасажирського сидіння темно-сірого кольору, три відбитки рук (а.к.14-15).

22.02.2021 року постановою слідчого Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області тимчасово вилучене майно визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000036 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Прокурор правильно вказує що метою арешту є забезпечення збереження слідів вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено, знищено. Таким чином накладення арешту на майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження речами, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує потерпілому проведення ефективного досудового розслідування. Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер.

З наданих прокурором відомостей зафіксованих в протоколах: огляду місця події, огляду предметів, допитів свідків і потерпілого у достатній мірі доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

До завдань слідчого судді не входить оцінка доказів за критерієм поза розумного сумніву та з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доводів визначити, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми приводами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

За таких умов, підлягає арешту тимчасово вилучене майно: чохол з водійського сидіння темно-сірого кольору, чохол з переднього пасажирського сидіння темно-сірого кольору, накидач з механічної коробки передач, чохол з заднього пасажирського сидіння темно-сірого кольору, три відбитки рук, володільцем яких на момент вилучення були підозрювані: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки автомобіль був вилучений у останніх, а вилучені речі зберегли на собі сліди від злочину.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч.11 ст. 170 КПК України) Перераховане арештоване майно буде об`єктом проведення криміналістичних експертиз, а відтак існує нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речового доказу у кримінальному провадженні, та безперешкодного доступу сторони кримінального провадження та суду до зазначеного переліку речових доказів. З метою забезпечення їх втрати, знищення, необхідно обмежити користування та розпорядження ним.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього кодексу.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Прокурор не подав доказів, що тимчасово вилучений автомобіль належить на праві приватної власності підозрюваній особі. При ухваленні остаточного процесуального рішення суд не зможе застосувати конфіскацію чи забезпечити вимоги потерпілого за рахунок майна сторонньої особи. Внаслідок цього безпідставна і не підтверджується доказами заявлена прокурором вимога про застосування заходу забезпечення у виді накладення арешту на тимчасово вилучений транспортний засіб.

Під іншим володінням особи, розуміється транспортний засіб (ч. 2 ст. 233 КПК України). 22.02.2021 року, при проведенні огляду місця події в іншому володінні відшукали та вилучили речові докази. Інше володіння також визнали речовим доказом, тому просять накласти арешт на авто, як речовий доказ.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України. За судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Визначаючи правову підставу для накладення арешту на інше володіння прокурор вказав, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Проте зміст норм Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, по яким прокурор вносить клопотання про накладення арешту про накладення арешту на майно, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Дійсно, під час огляду іншого володіння, з салону та багажного відділення вилучили речові докази, тобто в іншому володінні не залишилось слідів злочину після їх вилучення. Вказаний транспортний засіб не здобуто злочинним шляхом, належить потерпілому у даному кримінальному провадженні. З огляду на вказане обґрунтовано вважаю, що за критерієм співрозмірності та розумності не має необхідності у накладенні арешту та позбавленні права користування автомобілем законному володільцю.

Втручання у право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. З урахуванням обставин справи достатньо обмежитись проведеним оглядом автомобіля, визнання транспортного засобу речовим доказом, проте без накладення арешту та встановлення будь-яких обмежень чи заборон.

Керуючись ст. 170, 173, 309, 371, 372, 395, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження №0000036 за ч. 2 ст. 289 КК України, про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучені речі 22.12.2020 року з автомобіля «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , а саме на: чохол з водійського сидіння темно-сірого кольору, чохол з переднього пасажирського сидіння темно-сірого кольору, накидач з механічної коробки передач, чохол з заднього пасажирського сидіння темно-сірого кольору, три відбитки рук, встановивши заборону відчуження, користування, розпорядження.

Відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 та фактичним володільцем ОСОБА_5 .

Ухвала в частині накладення арешту на майно виконується негайно (ст. 175 КПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1