Провадження № 1-кс/947/8227/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001403 від 25.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
У ході досудового розслідування встановлено, що 11.12.2020 спеціалістами Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було встановлено, що 25.11.2020 державним реєстратором Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_5 здійснено державну реєстрацію шести земельних ділянок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за фізичними особами а саме:
Земельна ділянка площею: 0,15 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0765, власник: ОСОБА_6 ;
Земельна ділянка площею: 0,06 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0767, власник: ОСОБА_7 ;
Земельна ділянка площею: 0,15 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0768, власник: ОСОБА_8 ;
Земельна ділянка площею: 0,15 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0769, власник: ОСОБА_9 ;
Земельна ділянка площею: 0,15 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0771, власник: ОСОБА_10 ;
Земельна ділянка площею: 0,15 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0772, власник: ОСОБА_11 .
Підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію стали рішення L сесії VII скликання Затоківської селищної ради: № 1551 від 05 жовтня 2020 року «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності»; № 1552 від 05 жовтня 2020 року «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності»; № 1553 від 05 жовтня 2020 року «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності»; № 1554 від 05 жовтня 2020 року «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності»; № 1555 від 05 жовтня 2020 року «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності»; № 1556 від 05 жовтня 2020 року «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності».
Однак, Затоківською селищною радою на сесії 05 жовтня 2020 року вказані рішення не приймалися, відповідно до протоколів сесії зазначені номери рішень відносяться до іншого засідання сесії.
Насправді рішення Затоківської селищної ради під номерами 1551-1555 прийняті на сесії 12 червня 2020 року, а рішення № 1556 прийнято на сесії 15 липня 2020 року та стосуються питань організаційної роботи і жодним чином не відносяться до земельних питань.
Таким чином, рішення Затоківської селищної ради під номерами 1551, 1552, 1553, 1554, 1555, 1556 прийняті на L сесії VII скликання Затоківської селищної ради 05 жовтня 2020 року підроблені невстановленими особами.
Крім того, будь-яких письмових звернень зазначених громадян про виділення їм у власність земельних ділянок до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області не надходило.
Тобто державна реєстрація права власності на земельні ділянки проведена державним реєстратором Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_5 на підставі підроблених рішень Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.
З огляду на вищевикладене, громада Затоківської селищної ради станом на 15.12.2020 зазнала збитки в особливо великих розмірах від незаконного відчуження вищевказаних земельних ділянок, в сумі близько 3386205 (три мільйони триста вісімдесят шість тисяч двісті п`ять) гривень.
Таким чином, невстановлені слідством особи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 заволоділи земельними ділянками чим спричинили збитки в особливо великих розмірах громаді Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.
30.12.2020 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 зареєстровано право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :02:026:0768, :02:026:0769, :02:026:0771 за ОСОБА_13 , земельні ділянки за кадастровими номерами :02:026:0772, :02:026:0765, :02:026:0767 за ОСОБА_14 на підставі договорів купівлі-продажу від 30.12.2020.
20.01.2021 року на земельні ділянки :02:026:0765; :02:026:0767;:02:026:0768;:02:026:0769;:02:026:0771;:02:026:0772 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси був накладений арешт.
07.05.2021 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси був скасований арешт на земельну ділянку кадастровий номер :02:026:0771, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №261713947 від 15.06.2021 року належить ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2020 року зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 .
Однак на теперішній час існує погроза у відчуженні земельної ділянки кадастровий номер :02:026:0771, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №261713947 від 15.06.2021 року належить ОСОБА_13 , право власності на яку було набуто в результаті обманних дій, шляхом обману, з використанням підроблених документів.
До слідчого управління поступило клопотання представника потерпілого, щодо накладання арешту на земельну ділянку кадастровий номер :02:026:0771, якою заволоділи обманним шляхом, використовуючи підроблені документи.
З метою недопущення псування, перетворення, відчуження майна, яке є об`єктом, предметом та знаряддям кримінального правопорушення, задля виконання завдання та дотримання загальних засад кримінального провадження, виявлення та фіксації слідів вчинення кримінального правопорушення за допомогою проведення відповідних судових криміналістичних експертиз, з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадження, а також те, що є достатні підстави вважати що зазначені земельні ділянки набуті кримінально протиправним шляхом, внаслідок виготовлення завідомо підроблених документів, мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження та з метою недопущення подальшого відчуження земельних ділянок і забезпечення цивільного позову, виникла необхідність у накладенні арешту.
2. Позиції учасників процесу з приводу клопотання.
Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання про арешт майна без його участі.

Від представника власника майна ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_15 надійшло заперечення, відповідно до якого, останній заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що майно не відповідає критеріям речових доказів, ОСОБА_13 не є підозрюваним або обвинуваченим, розрахунку шкоди до матеріалів клопотання не долучено, цивільний позов до власника не заявлено. Крім того, ОСОБА_13 у законний спосіб набув право власності на земельну ділянку.

Від власника майна ОСОБА_13 надійшла заява про розгляд клопотання про арешт майна без його участі. Відповідно до заяви, власник майна заперечував проти задоволення клопотання.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

3. Висновки слідчого судді за результатами .
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
3.2. Вирішення питання щодо відповідності клопотання про арешт майна вимогам законодавства.
Слідчим суддею встановлено, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 132, 170, 171 КПК України.
В клопотанні та долучених матеріалах необґрунтовані ризики, передбачені ст. 170 КПК України, необґрунтовано необхідність накладення арешту на майно, оскільки сторона обвинувачення лише формально посилається на норми законодавства.
Сторона обвинувачення в клопотанні зазначає, що об`єкт нерухомого майна відповідає критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення, в порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, не зазначено та необґрунтовано, що вказане майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, отже, відсутні підстави вважати, що земельна ділянка площею: 0,15 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:026:0771 є речовим доказом в рамках кримінального провадження.
Крім того, перевіряючи наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування слідчий суддя вважає, що обмеження права власності шляхом накладення арешту на вказане у клопотанні стороною обвинувачення майно - є нерозумним та неспіврозмірним, з огляду на наступне.
Як вбачається з клопотання, 20.01.2021 року на земельні ділянки, зокрема, з кадастровим номером :02:026:0771 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси був накладений арешт.
07.05.2021 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси був скасований арешт на земельну ділянку кадастровий номер :02:026:0771 за клопотанням ОСОБА_13 .
Так, з клопотання та долучених в обґрунтування матеріалів не вбачається, що з часу скасування арешту майна (07.05.2021 року) ОСОБА_13 здійснювались дії, направлені на відчуження, перетворення або зміни земельної ділянки, що вказує на відсутність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_13 не є підозрюваним в рамках кримінального провадження, до останнього не було заявлено цивільний позов, а стороною обвинувачення не було надано конкретних фактів та доказів, які б вказували на те,що ОСОБА_13 є недобросовісним набувачем.
3.3. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість та вищевказані недоліки клопотання, оскільки в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001403 від 25.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1