Провадження № 1-кп/734/88/21 Справа № 734/216/21
В И Р О К

іменем України

12 травня 2021 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 від 09 листопада 2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

у присутності потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
09 листопада 2020 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Вокзальній в с. Прогрес Чернігівського (Козелецького) району Чернігівської області у напрямку від с. Чемер до вулиці Київської.

Рухаючись у вказаному напрямку, 09 листопада 2020 року, у період часу з 00 годин 00 хвилин до 01 години 43 хвилин, знаходячись на ділянці дороги поруч з будинком № 13 по вулиці Вокзальній, ОСОБА_4 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалась, не вибрав безпечної швидкості руху, змінив напрямок руху праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на праве узбіччя, в результаті чого втратив керованість автомобіля, який у боковому заносі здійснив наїзд на придорожні дерева.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому шийного відділу хребта перелом шийного відділу хребта сходження 1-го шийного хребця з суглобової поверхні потиличної кістки з повним розривом спинного мозку; закритої травми грудної клітки перелом грудини, перелом 1, 2, 3 ребер зліва та переломи 1-6 ребер справа, забій легень; розривів печінки; закритої внутрішньої черепної травми крововиливи в м`яку мозкову оболонку, крововилив в шлуночки мозку, закритого перелому хрящів та кісток носу, саден на обличчі; закритого перелому правої плечової кістки; саден та синців на верхній та нижніх кінцівках, які в комплексі мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події від розриву спинного мозку на рівні 1-го шийного хребця як наслідок закритої травми шийного відділу хребта з сходженням з суглобової поверхні потиличної кістки 1-го шийного хребця з розривом спинного мозку.

Під час керування транспортним засобом водій автомобіля «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року, а саме:

- п. 2.3 (б): для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;
- п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 12.1: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав та пояснив, що 09 листопада 2020 року з 00 години до 01 години він їхав на автомобілі ВАЗ 2101 з с. Чемер до с. Прогрес з цивільною дружиною ОСОБА_8 . Перед с. Прогрес він взяв правіше, машину почало нести і він не впорався з управлінням. Його викинуло з машини, а дружину він з машини витягнув. Потім він залишив місце ДТП разом зі своїм другом, якому він подзвонив. Пояснити чому він не викликав швидку, обвинувачений суду також не зміг. Він зявився в поліцію 09 листопада 2020 року в обідній час.

Обвинувачений висловив щире каяття у скоєному.

Потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що вона безпосереднім очевидцем подій не була, коли приїхала на місце ДТП лежало тіло і була поліція. ОСОБА_4 на місці ДТП не було. Потерпіла висловила свою позицію щодо міри покарання: на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу винного.

З огляду на викладені у обвинувальному акті та визнані обвинуваченим обставин вчинення злочину суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні знайшли своє підтвердження всі обставини, які підлягають доказуванню відповідно до положень ст. 91 КПК України і в тому числі щодо події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, форми його вини.

Судом зазначається, що своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст. 65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, наявність чи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання винного обставин, дані про його особу, відношення до скоєного та конкретні обставини справи.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_4 відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України суд визнає визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, - судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

ОСОБА_4 раніше судимий, скоїв злочин під час умовно-дострокового звільнення, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину в вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся.

Суд, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують покарання, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , конкретні обставини вчинення злочину, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме:

класифікацію за ст. 12 КК України;

характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали;

те, що злочин, вчинений обвинуваченим, характеризується неумисною формою вини,

вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами, так як останній посвідчення водія не отримував.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи обставини вчиненого злочину, його відношення до скоєного, суд вважає необхідним призначити покарання в межах санкції відповідного закону про кримінальну відповідальність за якою обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності, оскільки на думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

У відповідності до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71 і 72 цього Кодексу.

Як вказано у ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_4 засуджений 18 березня 2019 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. Звільнений 04 листопада 2020 року на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду від 22 жовтня 2020 року умовно-достроково на невідбутий строк чотири місяці двадцять п`ять днів.

Отже, при визначенні остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного у даному кримінальному провадженні, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.

Керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне витрати в розмірі 1 307,60 грн. за проведення експертиз стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статями 100, 124, 349, 369-371, 373-374, 376, 377 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 березня 2019 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення експертиз в розмірі 1 307,60 грн.

Скасувати арешт, який був накладений відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2020 року на автомобіль марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_9 .

Речові докази:
змиви з керма та важеля перемикання передач автомобіля; фрагмент липкої стрічки зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров з середини правих передніх дверей автомобіля; змиви речовини бурого кольору зовні схожі на кров з даху автомобіля; мікрооб`єкти з водійського сидіння автомобіля та листя зі слідами речовини бурого кольору зовні схожі на кров з поверхні землі поблизу автомобіля, зразки крові та букального епітелію (слини) після проведення судових експертиз поміщені та зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів СУ ГУНП в Чернігівській області, що за адресою: м. Чернігів, пр. Перемоги, 74, - знищити після набрання вироку законної сили.

автомобіль марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів ГУНП в Чернігівській області, за адресою: м. Чернігів, пров. Вокзальний, 17 - повернути власнику ОСОБА_9 після набрання вироку законної сили.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому, в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1