Ухвала

Іменем України

7 травня 2021 року

м. Київ

справа № 523/2910/18
провадження № 51-2304ск21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 1 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 6 грудня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі ?КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Звільненого від відбування зазначеного основного та додаткового покарань внаслідок амністії.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на її користь 834 600 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

За ухвалою Одеського апеляційного суду від 1 березня 2021року вирок залишено без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме неправильне застосування ч. 10 ст. 101 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить ухвалу Одеського апеляційного суду від 1 березня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначав про те, що поза увагою суду залишилось питання незгоди з висновком експерта, оскільки згідно висновку при експертному дослідженні вже були враховані всі обставини події, а незгода є необґрунтованою.

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, викладені в ній доводи та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості підзахисного у вчиненні злочину та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК.

З ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі захисника доводи за змістом майже аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_4 без змін, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, що висновок експертизи оцінюється на рівні з іншими доказами. Так, судами було враховано, що передчасна загибель у ДТП коханого чоловіка потерпілої ОСОБА_6 призвела до душевних страждань, великого емоційного навантаження, страху за майбутнє дітей, втрату планів на майбутнє, після події вона перебувала у стані психологічного шоку, була абсолютно розгублена та спустошена, відчувала почуття краху, самотності.

Дані обставини підтверджені висновком судово-психологічної експертизи від 21 жовтня 2019 року № 18-3045, з якого вбачається, що у ОСОБА_6 присутні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають соціальному функціонуванню її як особистості, які виникли внаслідок загибелі її чоловіка в ДТП, що відбулась 9 березня 2017 року. Загибель ОСОБА_7 є психотравмувальною ситуацією для потерпілої, тобто наявний факт завдання страждань (моральної шкоди), орієнтовний розмір грошової компенсації якої розраховано за п`ятьма критеріями та може складати від 0 до 108 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом (у залежності від умов ситуації стосовно можливості спричинювача шкоди правильно оцінити ситуацію, прийняти правильне рішення та реалізувати його.
Визначення розміру моральних збитків, які підлягають стягненню з винуватої особи це дискреційні повноваження суду, які забезпечуються, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Як вбачається з матеріалів справи, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку, апеляційний суд вказаних вимог закону дотримався.

Погоджуючись з призначеним судом розміром моральної шкоди, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 , апеляційний суд дав оцінку висновкам експертизи щодо розміру моральної шкоди, однак погодився з рішенням місцевого суду, врахувавши конкретні обставини справи та досліджені докази в їх сукупності.

Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК.

На думку колегії, призначений ОСОБА_4 розмір моральної шкоди є обґрунтованим, справедливим та співмірним з понесеними потерпілою моральними стражданнями.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, Суд не встановив.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, та погоджується з наведеними у ній висновками про законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 1 березня 2021 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3