Справа № 138/572/20
Провадження №11-кп/801/252/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці об`єднане кримінальне провадження №0000766 внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 03.12.2019 та №0000161 внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 04.03.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2021 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Борівка Чернівецького району Вінницької області, зареєстрованої: АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, освіта середня спеціальна, розлученої, не працюючої, раніше судимої: 22.11.2019 Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.190, ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 28.11.2019 Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1, ч.2 ст.190, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за вказані злочини призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, вироки Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.11.2019 та Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.11.2019 відносно неї виконувати самостійно.
Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , будучи раніше судимою 22.11.2019 Могилів-Подільським міськрайонним судом за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України, які вона вчинила в період з вересня по грудень 2018 року, діючи повторно, шляхом обману, використала третіх осіб, що не були обізнані про її злочині наміри, для заволодіння чужим майном, а саме грошима, з метою особистого збагачення, не маючи будь-якого відношення до роботи в закладах охорони здоров`я м. Вінниця, будучи раніше знайомою з ОСОБА_9 , повідомила їй недостовірні відомості про те, що вона працює в Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка» та може посприяти у проведенні висококваліфікованого медичного обстеження у вказаній установі з подальшим лікуванням, лише за умови оплати даного обстеження та лікування у сумі 7000 гривень та спонукала останню до пошуку осіб, яким необхідне вказане лікування.
Після цього ОСОБА_9 , повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації щодо проходження обстеження та подальшого лікування, повідомила ОСОБА_10 про вказану особу та порекомендувала йому проходження даного обстеження та подальше лікування з можливістю оформлення групи інвалідності за оплату в сумі 7000 гривень за одну особу.
В свою чергу ОСОБА_10 , повіривши у достовірність вказаної інформації, з метою проходження даного обстеження та подальшого лікування, за допомогою мобільного додатку «Приват 24» в с. Лучинець Мурованокуриловецького району на початку вересня 2018 року, точної дати органом досудового слідства не встановлено, перерахував кошти на вказану ОСОБА_8 карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 7000 гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_8 завдала потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 7000 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, шляхом обману, використала третіх осіб, що не були обізнані про її злочині наміри, для заволодіння чужим майном, а саме грошима, з метою особистого збагачення, не маючи будь-якого відношення до роботи в закладах охорони здоров`я м. Вінниця, будучи раніше знайомою з ОСОБА_11 , повідомила їй недостовірні відомості про те, що вона працює в Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка» та може посприяти у проведенні висококваліфікованого медичного обстеження у вказаній установі з подальшим лікуванням, лише за умови оплати вказаного обстеження та лікування у сумі 7000 гривень та спонукала останню до пошуку осіб, яким необхідне вказане лікування.
Після цього, ОСОБА_11 повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації щодо проходження обстеження та подальшого лікування, повідомила ОСОБА_12 про вказану особу та порекомендувала їй проходження вказаного обстеження та подальшого лікування із можливістю оформлення групи інвалідності за оплату в сумі 7000 гривень за одну особу.
В свою чергу ОСОБА_12 , повіривши у достовірність вказаної інформації, з метою проходження вказаного обстеження, остання 01.10.2018 передала в смт. Муровані Курилівці ОСОБА_11 кошти в сумі 7000 гривень, які в подальшому були передані ОСОБА_8 , якими остання в розпорядилась на власний розсуд.
Після цього ОСОБА_12 , з метою обстеження та подальшого лікування доньки ОСОБА_13 та матері ОСОБА_14 , 05.10.2018 за допомогою терміналу самообслуговування, що розташований в смт. Муровані Курилівці, перерахувала кошти на вказану ОСОБА_8 карту АТ «Акцент-БАНК» НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 14000 гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Крім цього ОСОБА_12 , повіривши у достовірність вказаної інформації, порадила ОСОБА_15 пройти вказане обстеження, яка 30.10.2019 перерахувала через термінал самообслуговування в смт. Муровані Курилівці на карту АТ «Акцент-БАНК» НОМЕР_2 , номер якої вказала ОСОБА_12 , кошти в сумі 7000 гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_8 завдала потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 28000 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, шляхом обману, використала третіх осіб, що не були обізнані про її злочині наміри, для заволодіння чужим майном, а саме грошима, з метою особистого збагачення, не маючи будь-якого відношення до роботи в закладах охорони здоров`я м. Вінниця, будучи раніше знайомою по телефону з ОСОБА_12 , з якою вона познайомилась за рекомендацією ОСОБА_11 , повідомила їй недостовірні відомості про те, що вона працює в Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка» та може посприяти у проведенні висококваліфікованого медичного обстеження у вказаній установі з подальшим лікуванням, лише за умови оплати вказаного обстеження та лікування у сумі 7000 гривень та спонукала останню до пошуку осіб, яким необхідне вказане лікування.
Після цього ОСОБА_12 , повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації щодо проходження обстеження та подальшого лікування, повідомила ОСОБА_15 , яка в свою чергу повідомила ОСОБА_16 про вказану особу та порекомендувала їй проходження вказаного обстеження та подальшого лікування, із можливістю оформлення групи інвалідності за оплату в сумі 7000 гривень за одну особу.
В свою чергу ОСОБА_16 , повіривши у достовірність вказаної інформації, з метою проходження даного обстеження та подальшого лікування, за допомогою терміналу самообслуговування, що розташований в смт. Муровані Курилівці, 30.10.2018 перерахувала кошти на вказану ОСОБА_8 карту АТ «Акцент-БАНК» НОМЕР_2 в сумі 7000 гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_8 завдала потерпілій ОСОБА_16 матеріальної шкоди на суму 7000 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, шляхом обману, використала третіх осіб, що не були обізнані про її злочині наміри, для заволодіння чужим майном, а саме грошима, з метою особистого збагачення, не маючи будь-якого відношення до роботи в закладах охорони здоров`я м. Вінниця, будучи раніше знайомою по телефону з ОСОБА_12 , з якою вона познайомилась за рекомендацією ОСОБА_11 , повідомила їй недостовірні відомості про те, що вона працює в Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка» та може посприяти у проведенні висококваліфікованого медичного обстеження у вказаній установі з подальшим лікуванням, лише за умови оплати вказаного обстеження та лікування у сумі 7000 гривень та спонукала останню до пошуку осіб, яким необхідне вказане лікування.
Після цього ОСОБА_12 , повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації щодо проходження обстеження та подальшого лікування, повідомила ОСОБА_15 , яка в свою чергу повідомила ОСОБА_16 , а та - ОСОБА_17 про вказану особу та порекомендувала йому проходження вказаного обстеження та подальше лікування з можливістю оформлення групи інвалідності за оплату в сумі 7000 гривень за одну особу.
В свою чергу ОСОБА_17 , повіривши у достовірність вказаної інформації, з метою проходження даного обстеження та подальшого лікування, за допомогою терміналу самообслуговування, в смт. Муровані Курилівці, перерахував 04.01.2019 кошти на вказану ОСОБА_8 карту АТ «Акцент-БАНК» НОМЕР_2 в сумі 7000 гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_8 завдала потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на суму 7000 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, шляхом обману, використала третіх осіб, що не були обізнані про її злочині наміри, для заволодіння чужим майном, а саме грошима, з метою особистого збагачення, не маючи будь-якого відношення до роботи в закладах охорони здоров`я м. Вінниця, будучи раніше знайомою з ОСОБА_9 , повідомила їй недостовірні відомості про те, що вона працює в Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І.Ющенка» та може посприяти у проведенні висококваліфікованого медичного обстеження у вказаній установі з подальшим лікуванням, лише за умови оплати вказаного обстеження та лікування у сумі 7000 гривень та спонукала останню до пошуку осіб, яким необхідне вказане лікування.
Після цього ОСОБА_9 , повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації щодо проходження обстеження та подальшого лікування, повідомила ОСОБА_18 про вказану особу та порекомендувала їй проходження вказаного обстеження та подальшого лікування з можливістю оформлення групи інвалідності за оплату в сумі 7000 гривень за одну особу.
В свою чергу ОСОБА_18 , повіривши у достовірність вказаної інформації, з метою проходження даного обстеження та подальшого лікування, 28.08.2019 за допомогою терміналу самообслуговування, що розташований в м. Вінниця по вул. Чорнова В`ячеслава, 29, перерахувала кошти на вказану ОСОБА_8 карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5000 гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_8 завдала потерпілій ОСОБА_18 матеріальної шкоди на суму 5000 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел незаконним шляхом заволодіти коштами для задоволення власних потреб, шляхом обману, з метою особистого збагачення, не маючи будь-якого відношення до роботи у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи, а також його структурних підрозділах, у ході телефонної розмови з ОСОБА_19 , повідомила їй недостовірні відомості про те, що вона працює у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи та може посприяти в оформленні групи інвалідності, виключно за умови сплати їй грошових коштів у сумі 10000 гривень за одну особу.
В подальшому ОСОБА_19 , повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації, з метою оформлення групи інвалідності для себе та свого чоловіка ОСОБА_20 , переконала останнього у необхідності оплати вказаних послуг ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_20 , за допомогою терміналу самообслуговування АТ КБ «Приватбанк» № TS213057, що розташований по вул. Соборній, 60 у смт. Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, 05.10.2019 перерахував на вказану ОСОБА_8 картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 20000 гривень за себе та дружину ОСОБА_19 двома платежами, які ОСОБА_8 зняла з рахунку та розпорядилася ними на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_8 завдала потерпілому ОСОБА_20 матеріальної шкоди у сумі 20000 гривень.
Крім того, ОСОБА_8 , маючи умисел незаконним шляхом заволодіти коштами для задоволення власних потреб, шляхом обману, з метою особистого збагачення, не маючи будь-якого відношення до роботи у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи, а також його структурних підрозділах, у ході телефонної розмови з ОСОБА_21 , повідомила йому недостовірні відомості про те, що вона працює в Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи та може посприяти у оформленні групи інвалідності, виключно за умови сплати їй грошових коштів в сумі 10000 гривень за одну особу.
В подальшому ОСОБА_21 , повіривши у достовірність вказаної ОСОБА_8 інформації, з метою оформлення групи інвалідності для себе та своєї родички за допомогою терміналу самообслуговування АТ КБ «Приватбанк» № TS207299, що розташований по вул. Полтавській, 89/2 у м. Могилів-Подільському Вінницької області, 07.10.2019 перерахував на вказану ОСОБА_8 картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 20000 гривень, які ОСОБА_8 зняла з рахунку та розпорядилася ними на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_8 завдала потерпілому ОСОБА_21 матеріальної шкоди у сумі 20000 гривень.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2021 року. Просить винести нове рішення, яким призначити їй покарання за ч.2 ст. 190 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.1.2019, остаточно призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на неї відповідних обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні їй покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченої та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив їй надто суворе покарання, оскільки обставин, що обтяжують покарання не встановлено, вона вину свою визнала, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяла у розкритті кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.
Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просив її задовольнити.
Обвинувачена ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, надавши суду чергову заяву про відкладення розгляду у зв`язку з її захворюванням.
Вирішуючи питання про поважність неявки обвинуваченої ОСОБА_8 в судове засідання та можливість розгляду провадження у її відсутність суд констатує, що розгляд апеляційної скарги призначався неодноразово, при цьому в судові засідання, призначені на 31.03.2021, 09.04.2021 захисником обвинуваченої подавались заяви про відкладення судового розгляду у зв`язку з захворюванням її підзахисної. Окрім того в судові засідання, призначені на 04.06.2021 та 04.08.2021 аналогічні заяви подавались самою обвинуваченою. При цьому причин, які б перешкоджали участі останньої під час апеляційного розгляду з урахуванням захворювання, суду не надано. За таких обставин суд розцінює неявку обвинуваченої як зловживання правом та приходить до висновку про можливість здійснення апеляційного провадження у її відсутність.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Посилання обвинуваченої про те, що призначене їй покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.
Крім цього, відповідно до роз`яснень п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати, з-поміж іншого, i йога минуле, зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей (адміністративних стягнень).
При призначенні обвинуваченій покарання суд дотримався вимог названого закону i роз`яснень постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винної i призначив ОСОБА_8 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченої.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання до трьох років позбавлення волі, особу обвинуваченої, яка вину свою визнала, щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла у розкритті злочину, добровільно відшкодувала завдану кримінальним правопорушенням шкоду, проте обвинувачена раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, при цьому звільнялась від відбування покарання з іспитовим строком, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та продовжила злочинну діяльність.
Встановлені ж судом дані про особу обвинуваченої вказують на те, що вона не оцінює критично свою поведінку, тому дають підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченої необхідний певний строк ізоляції від суспільства, а призначене покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.190 КК України, яке обвинувачена має відбути реально відповідає вимогам ст.65 КК України.
Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченої.
Порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлені, через що вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 грудня 2021 року у об`єднаних кримінальних провадженнях №0000766 внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 03.12.2019 та №0000161 внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 04.03.2020 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: