Дата документу 10.02.2021 Справа № 554/8373/16-к
Провадження № 1-кс/554/1948/2021
УХВАЛА
іменем України
10 лютого 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000010 від 29 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

17 листопада 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України (поштове відправлення від 13 листопада 2020 року), в якій він просить скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000010, внесеного до ЄРДР від 29 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України та направити матеріали кримінального провадження для продовження досудового розслідування. Одночасно зі скаргою ОСОБА_3 заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду, оскільки він є засудженим до довічного позбавлення волі, на даний час перебуває у ДУ «Полтавська УВП (№23)», оскаржувану постанову отримав після направлення адвокатського запиту, а саме 03 листопада 2020 року.

Свою скаргу ОСОБА_3 мотивує тим, що із вказаною постановою слідчого він не згодний, на його думку, дане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України. Зазначає, що провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів. Проте слідчим при винесенні постанови про закриття кримінального провадження не були здійснені дії по збиранню доказів, про які наголошувалося в ухвалі слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18 березня 2016 року у справі №554/17102/14-к, а саме: не витребувано з прокуратури Полтавської області відомості про те, чи надходило до прокуратури Полтавської області клопотання про проведення слідчих дій по кримінальному провадженню №0000010, яке 01 вересня 2014 року було адресоване Генеральному прокурору України, якщо надходило, то які міри були прийняті; не витребувано із прокуратури Полтавської області витяг з кримінального провадження №0001359 для з`ясування, які саме слідчі дії проводяться в частині фальсифікації матеріалів кримінальної справи №04580007, зокрема, по факту проведення слідчих дій слідчим прокуратури Кобеляцького району Полтавської області ОСОБА_6 та працівниками міліції Кобеляцького РВ УМВС України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 13.05.2004 року та 21.05.2004 року; порушення права на захист під час проведення допиту 13.05.2004 року та 21.05.2004 року, знищення письмових допитів від 13.05.2004 року та 21.05.2004 року, застосування недозволених методів під час проведення допитів 13.05.2004 року та 21.05.2004 року.

Також, на думку заявника, не було вчинено інших розшукових дій для всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, а саме: не проведено допиту заявника та не встановлено, чи є в матеріалах кримінального провадження дані, які б свідчили про завдання шкоди; не розглянуто заяву про залучення заявника у якості потерпілого; не допитано адвоката ОСОБА_9 , яка спочатку здійснювала захист і 13 травня 2004 року мала зустріч з ОСОБА_3 в ІТТ Кобеляцького РВ УМВС України; не встановлено затриманих осіб, які спільно з ОСОБА_3 утримувалися в камері та не допитано останніх для встановлення фактів щодо надання ним показів 13.05.2004 року та 21.05.2004 року; не допитано слідчого прокуратури, що в подальшому здійснював досудове розслідування у кримінальній справі №04580007 ОСОБА_10 ; не допитано прокурора, що здійснював процесуальне керівництво у кримінальній справі №04580007 ОСОБА_11 ; не допитано свідка ОСОБА_7 щодо обставин проведення допиту 21 травня 2004 року; не витребувано матеріалів кримінальної справи 1-13/2005, що знаходиться в Полтавському апеляційному суді, копію журналу «Первинного обстеження і реєстрації медичної допомоги особам, які утримуються в ІТТ Кобеляцького РВ УМВС» за 2004 рік. На його переконання, у постанові слідчого відсутня взагалі будь-яка оцінка доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

На підставі викладеного, оскільки слідчим процесуально не було здійснено всіх необхідних заходів по збиранню та дослідженню доказів в порядку ст.ст.91-94 КПК України, заявник вважає, що постанова є передчасною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся зі скаргою на вказане рішення слідчого.

У судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі, зазначив, що постанова слідчого не відповідає вимогам ст.110 КПК України, попередні постанови були скасовані ухвалами слідчих суддів як передчасні, разом із тим, з моменту передання кримінального провадження до ТУ ДБР у м.Полтаві не було здійснено всіх слідчих (розшукових) та процесуальних дій, про які він зазначав у своїх клопотаннях, тим самим не виконано згаданих ухвал, його не було додатково допитано, не встановлено та не допитано інших осіб, з якими він перебував під час затримання тощо. На підставі викладеного, просив скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 повністю підтримав ОСОБА_3 , надав аналогічні пояснення, додатково зазначив, що після відновлення досудового розслідування слідчим взагалі не проведено жодних слідчих дій, зокрема, не витребувано документів з ІТТ та ЦРЛ, не допитано значного переліку осіб та не вжито інших заходів, у зв`язку з чим просив задовольнити вимоги поданої скарги.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду матеріали кримінального провадження №0000010, а також заяву, у якій зі скаргою не погодився, просив відмовити у задоволенні заявлених вимог з огляду на обставини, викладені в постанові, та проводити розгляд скарги без його участі (а.с.29).

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, а також її представника, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000010, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги потрібно відмовити з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст.94 КПК України щодо оцінки слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Судовим розглядом установлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000010, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Як вбачається з фабули витягу з кримінального провадження №0000010, прокуратурою Кобеляцького району Полтавської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2014 року внесено відомості за заявою ОСОБА_3 від 14 квітня 2014 року про те, що колишній слідчий прокуратури Кобеляцького району Полтавської області ОСОБА_6 знищив з матеріалів кримінальної справи №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_3 його письмові покази від 13.05.2004 року та від 21.05.2004 року, які давалися ним в приміщенні Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 (арк.крим.провадж.1,2,3,7,8).

29 липня 2014 року постановою прокурора прокуратури Кобеляцького району ОСОБА_12 підслідність у кримінальному провадженні №0000010 визначено за слідчим відділом прокуратури Полтавської області (арк.крим.провадж.12).

Дане кримінальне провадження закривалося згідно з постановами слідчих неодноразово (арк.крим.провадж.59-63, 123-128, 180-185).

13 листопада 2019 року постановою прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою дію на Полтавську область прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 підслідність кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, у кримінальному провадженні №0000010 від 28 липня 2014 року визначено за слідчими Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (арк.крим.провадж.197-198).

Станом на час розгляду даної скарги судом установлено і це вбачається з представлених суду документів кримінального провадження, що 31 березня 2020 року постановою слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 кримінальне провадження №0000010 від 28 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях колишнього слідчого прокуратури Кобеляцького району Полтавської області ОСОБА_6 , колишнього начальника Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7 , колишнього начальника ВКР Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 ; відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з висновками постанови від 31 березня 2020 року слідчим зазначено, що під час досудового розслідування не встановлено об`єктивних ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, а також відсутній склад вказаного кримінального правопорушення в діях конкретних осіб правоохоронних органів. Також за змістом постанови посилається на обставини, які показали допитані під час досудового розслідування свідки, а також допитаний ОСОБА_3 , інші здобуті докази та документи, з урахуванням сукупності яких достовірно встановити факт надання письмових показів ОСОБА_3 13 травня 2004 року та 21 травня 2004 року по кримінальній справі №04580007, а також об`єктивно підтвердити факт знищення слідчим прокуратури Кобеляцького району Полтавської області цих показів не представилось можливим. Крім того, проведено ряд процесуальних дій для повного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, у тому числі на виконання ухвал слідчих суддів від 18 березня 2016 року, від 21 березня 2018 року та від 05 липня 2019 року (арк.крим.провадж.222-228).

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на підставі п.3 ч.1 ст.303 КПК України.

За положеннями п.п. 1, 2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

За змістом ст.284 КПК України під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що при постановленні рішення про закриття кримінального провадження №0000010 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях конкретних осіб, на яких вказав у своїй заяві від 14 квітня 2014 року та наданих показах ОСОБА_3 , слідчим належним чином дотримані вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Зокрема, оскаржувана постанова містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення Кримінального процесуального кодексу України.

Як свідчать докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, слідчий провів всі першочергові та необхідні слідчі дії, надав оцінку всім наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, в тому числі вжив необхідних заходів, передбачених КПК України, на виконання вказівок, викладених у висновках ухвал слідчих суддів, якими було скасовано попередні постанови слідчого, а також здійснено заходи щодо перевірки показань допитаних свідків з приводу часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення, що становить предмет розслідування.

Так, під час досудового розслідування цього кримінального провадження ОСОБА_3 був неодноразово допитаний як свідок, та надавав покази, в яких підтвердив обставини, викладені у його заяві про вчинення кримінального правопорушення від 14 квітня 2014 року.

Зокрема, за змістом проведених 21 серпня 2014 року та 15 листопада 2016 року допитів ОСОБА_3 повідомив, що 13 травня 2004 року він, будучи підозрюваним по кримінальній справі №0458007, надавав письмові покази слідчому прокуратури Кобеляцького району ОСОБА_6 в кабінеті начальника Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7 за його присутності, а також у присутності начальника ВКР Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_8 . Покази ним надавались у письмовій формі під відповідний протокол. 13 травня 2004 року він надав слідчому ОСОБА_6 покази в якості підозрюваного, де зазначив про події злочину від 09 травня 2004 року, його затримання та непричетність до злочину. 21 травня 2004 року він надав письмові покази в якості обвинуваченого щодо застосування працівниками міліції Кобеляцького РВ ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 фізичного та психологічного тиску під час його затримання і написання явки з повинною. При цьому зазначив, що вказані допити проводились без участі захисника із застосуванням психологічного тиску та погрозами застосування фізичної сили (арк.крим.провадж.18-20, 84-86).

Разом із тим, допитаний під час досудового розслідування як свідок ОСОБА_6 пояснив, що на час вищевказаних подій у 2004 році він перебував на посаді слідчого прокуратури Кобеляцького району Полтавської області, у його провадженні знаходилась кримінальна справа №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст.ст.15, 115 ч.2 п.1, 115 ч.1, 115 ч.2 п.10, 152 ч.4 КК України. 10 травня 2004 року ОСОБА_3 було затримано та допитано за участю захисника ОСОБА_9 в якості підозрюваного, цей допит проводився прокурором Кобеляцького району ОСОБА_11 . В подальшому цього ж числа з ОСОБА_3 було проведено відтворення обстановки та обставин події злочину. 12 травня 2004 року, як слідчий, він звернувся до Кобеляцького районного суду із поданням про обрання ОСОБА_3 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке судом було задоволено та ОСОБА_3 було поміщено до ІТТ Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області. 20 травня 2004 року ним було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_3 за ст.ст.15, 115 ч.2 п.1, 115 ч.2 п.10, 152 ч.4 КК України та допитано в якості обвинуваченого за участю захисника ОСОБА_15 . В подальшому 24 травня 2004 року вказану кримінальну справу на підставі листа заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_16 було передано для подальшого проведення досудового слідства до прокуратури Козельщинського району. З приводу проведення допитів ОСОБА_3 13 травня 204 року та 21 травня 2004 року свідок повідомив, що не пам`ятає щоб такі допити проводились, а тим паче без участі його адвоката. Доводи ОСОБА_3 з приводу знищення ним показів із матеріалів кримінальної справи є безпідставними, оскільки такі допити не проводились, а тому їх в матеріалах справи бути і не могло. Будь-яких підстав для фальсифікації або знищення матеріалів кримінальної справи не було. Всі наявні матеріали кримінальної справи були передані до прокуратури Козельщинського району для подальшого проведення досудового слідства (арк.крим.провадж.31-34).

Допитаний як свідок ОСОБА_8 показав, що у 2004 році працював на посаді начальника ВКР Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області. 09 травня 2004 року на території району поблизу с.Свердловське Кобеляцького району було скоєно вбивство ОСОБА_17 та замах на вбивство ОСОБА_18 . В ході розкриття даного злочину було встановлено, що до нього причетний ОСОБА_3 , якого 10 травня 2004 року було затримано в порядку ст.115 КПК України та поміщено до ІТТ Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області. З приводу відвідування ОСОБА_3 в умовах ІТТ 13 травня 2004 року в період часу з 10:30 год. до 10:40 год. та з якою метою свідок зазначив, що не пам`ятає, але точно за такий період часу (10 хв.) не міг проводити за його участю ніяких слідчих дій, відбирати письмові покази, а тим більше вчиняти відносно ОСОБА_3 будь-які заходи психологічного тиску чи погрожувати засобами фізичного впливу. Крім того, щодо його присутності під час допиту ОСОБА_3 . 21 травня 2004 року слідчим прокуратури ОСОБА_6 пояснив, що він не пам`ятає, щоб був присутнім під час такого допиту. Чи були покази ОСОБА_3 від 13.05.2004 року в кримінальній справі він не знає, особисто їх не бачив (арк.крим.провадж.21-25).

Допитаний як свідок ОСОБА_7 показав, що у 2004 році він перебував на посаді начальника Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області. В провадженні слідчого прокуратури Кобеляцького району знаходилась кримінальна справа №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_3 . 10 травня 2004 року ОСОБА_3 було затримано та допитано за участю захисника ОСОБА_9 в якості підозрюваного. Цей допит проводився прокурором Кобеляцького району ОСОБА_11 . В подальшому цього ж числа з ОСОБА_3 було проведено відтворення обстановки та обставин події злочину. З приводу проведення допиту ОСОБА_3 13 травня 2004 року слідчим прокуратури Кобеляцького району ОСОБА_6 за його участю пояснив, що не пам`ятає щоб такий допит взагалі проводився, оскільки всі допити проводили співробітники прокуратури Кобеляцького району, особисто в допитах ОСОБА_3 він участі не брав (арк.крим.провадж.35-38).

Також з приводу зазначених ОСОБА_3 обставин двічі була допитана як свідок адвокат ОСОБА_3 ОСОБА_15 , яка на час зазначених подій захищала його інтереси протягом досудового слідства та судового розгляду в усіх інстанціях.

Так, під час допиту 04 вересня 2014 року свідок ОСОБА_15 пояснила, що з 12 травня 2004 року була адвокатом засудженого ОСОБА_3 13 травня 2004 року та 21 травня 2004 року вона не пам`ятає, щоб із ОСОБА_3 проводились допити за її участі. Адвокат постійно була присутня та брала участь в усіх слідчих діях під час досудового слідства, у тому числі із ОСОБА_19 . У період ознайомлення із матеріалами кримінальної справи ОСОБА_3 їй нічого не казав та не заявляв з приводу його показів (арк.крим.провадж.26-30).

16 серпня 2018 року додатково допитана як свідок ОСОБА_15 показала, що не має права розголошувати адвокатську таємницю, крім того, не пам`ятає подій, які відбувалися п`ятнадцять років тому (арк.крим.провадж.178-179).

Згідно з копією довідки Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області П-10 від 01 серпня 2007 року, наданої на запит ОСОБА_3 , зазначено, що за час перебування ОСОБА_3 в спецустанові ІТТ він мав зустрічі, зокрема: 13.05.2004 року з 9-30 до 9-35 год. з державним захисником, адвокатом ОСОБА_9 , з 10-30 до 10-40 з начальником ВКР ОСОБА_8 , з 14-20 до 15-20 год. зі слідчим прокуратури ОСОБА_6 , 14.05.2004 року з 14-30 до 15-25 год. з державним захисником адвокатом ОСОБА_9 , 15.05.2004 року з 11-45 до 13-15 год. з адвокатом ОСОБА_15 21.05.2004 року з 13-10 до 13-40 год. в ІТТ перебував слідчий прокуратури ОСОБА_6 (арк.крим.провадж.46).

Разом із тим, наведені у вказаному документі обставини, з яких вбачається перебування конкретних осіб в умовах ІТТ, самі по собі не підтверджують, а так само не спростовують фактів надання ОСОБА_3 будь-яких письмових показів 13 та 21 травня 2004 року, оскільки не підтверджуються сукупністю зібраних доказів, тоді як означені твердження ґрунтуються лише на показах ОСОБА_3 .

Водночас, відповідно до копій протоколів від 22 жовтня 2004 року пред`явлення обвинуваченому і його захиснику матеріалів кримінальної справи №04580007 вбачається, що на момент закінчення ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами справи від нього будь-яких заяв, зауважень та клопотань не надходило. При цьому останній засвідчив, що ознайомився з матеріалами кримінальної справи в повному обсязі (арк.крим.провадж.52-53, 54-55, 56-57).

Більше того, відповідно до листа Апеляційного суду Полатвської області №02-32/1-13/05/47/16вих від 09 грудня 2016 року вбачається, що на запит про надання інформації щодо наявності чи відсутності в матеріалах кримінальної справи №04580007 (1-13/05) по обвинуваченню ОСОБА_3 письмових показань від 13.05.2004 року та від 21.05.2004 року повідомлено, що кримінально-процесуальних документів з вказаними датами в кримінальній справі немає (арк.крим.провадж.118).

З урахуванням викладеного, слідчий дійшов обґрунтованого висновку про неможливість встановити факт надання письмових показів ОСОБА_3 13 травня 2004 року та 21 травня 2004 року по кримінальній справі №04580007, а також об`єктивно підтвердити факт знищення слідчим прокуратури Кобеляцького району Полтавської області цих показів, з наведених причин, які заслуговують на увагу.

Крім того, враховуючи скасування попередніх рішень про закриття даного кримінального провадження, та на виконання ухвал слідчого судді органом досудового розслідування вжито додаткових заходів та проведено ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, додатково допитано свідка ОСОБА_15 , а також долучено до матеріалів кримінального провадження витяги із кримінальних проваджень №0001358, №0000014, з яким об`єднані кримінальні провадження №0000011, №0000008, №0000007, №0000003, №000002, №0000686 та інші документи, що також проаналізовано в оскаржуваній постанові (арк.крим.провадж.89-92, 99-116).

Зокрема, на запит слідчого було отримано копії окремих аркушів актів від 25.02.2011 року №1 та від 14.06.2012 року №2 про знищення справ та документів Кобеляцького РВ, в яких зазначено знищення журналів первинного обстеження і реєстрації медичної допомоги особам, які утримуються в ІТТ за 2004-2006 роки та журналу обліку осіб, які утримуються в ІТТ за 2004 рік. Одночасно повідомлено про відсутність інформації щодо знищення журналу виводу затриманих та арештованих з камер ІТТ Кобеляцького РВ за 2004 рік (арк.крим.провадж.170-175).

Ці дані підтверджують й раніше надану офіційну відповідь Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області вих.№10573/115/122/02-2016 від 29 листопада 2016 року щодо відсутності витребуваної інформації за 2004 рік у зв`язку з тим, що термін зберігання журналів закінчився та вони були знищені (арк.крим.провадж.120).

Крім цього, за змістом вказаної вище довідки Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області слідчий, прокурор та інша службова та посадова особа, захисник (адвокат) не можуть мати зустрічі із затриманими (арештованими) особами в умовах ІТТ Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області та проводити з ними слідчі дії без відповідної реєстрації в службовій документації.

Також під час досудового розслідування було отримано відповідь від Кобеляцької ЦРЛ, з якої вбачається, що табелі робочого часу за 9 та 10 травня 2004 року відсутні, оскільки вони зберігались 1 рік, а також неможливе надання інформації про те, хто саме з працівників Кобеляцької ЦРЛ міг здійснювати огляд громадян у вказаний період, а також щодо проходження медичного огляду ОСОБА_3 , оскільки у відомостях не вказується хто саме чергував у Кобеляцькій ЦРЛ (арк.крим.провадж.121, 122).

Отже, у кримінальному провадженні було вжито достатніх заходів щодо встановлення та допиту безпосередніх учасників та очевидців подій, крім того, протягом досудового розслідування слідчі звертались із відповідними запитами щодо витребування документів та дорученнями про виконання слідчих і процесуальних дій, за наслідками чого зібрано достатній обсяг матеріалів та доказів.

Із матеріалів кримінального провадження у їх сукупності вбачається, що, слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на отримання необхідної інформації, слідчим в цілому були виконані й аналіз отриманих даних та доказів дає підстави вважати, що органом досудового розслідування дотриманий визначений порядок та вжито передбачених заходів для встановлення істини по справі, результати яких дали змогу надати належну правову оцінку відсутності в діях конкретних осіб ознак кримінального правопорушення.

Інших джерел інформації з приводу можливого кримінального правопорушення не здобуто, можливості зі збирання нових доказів фактично вичерпано, тоді як вжиті органом досудового розслідування заходи слід вважати достатніми.

Також у межах кримінального провадження слідчим у встановленому порядку розглянуті заяви та клопотання, подані заявником, за результатами яких у передбачених законом випадках прийнято процесуальні рішення із наведенням відповідних мотивів, та про їх розгляд повідомлявся ОСОБА_3 , відтак ці звернення не були залишені без процесуального реагування, чим не було порушено гарантій реалізації його процесуальних прав, передбачених КПК України.

За змістом ст.9 КПК України слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Разом із тим, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч.2).

Згідно з ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

З системного аналізу положень норм ст.ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінального процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Отже, з огляду на співвідношення вимог КПК України щодо розгляду заяв та клопотань учасників з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст.40 КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Також варто зазначити, що питання, пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведенням слідчих (розшукових) та процесуальних дій на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Натомість, наведені заявником у скарзі твердження щодо необхідності скасування рішення слідчого від 31 березня 2020 року про закриття кримінального провадження, зокрема, через те, що не були задоволені всі його клопотання про проведення слідчих та розшукових дій є необґрунтованими та не узгоджуються із наведеними вище положеннями процесуального закону, оскільки в рамках даного кримінального провадження він має процесуальний статус заявника з відповідним обсягом прав, визначених ст.60 КПК України.

Крім того, постановою прокурора від 03 листопада 2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000010 від 28 липня 2014 року (арк.крим.провадж.73-74).

Так само посилання заявника та його представника щодо непроведення слідчим додаткового допиту ОСОБА_3 всупереч ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 10 лютого 2020 року є безпідставними, оскільки вказані мотиви ухвали стосувались постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 06 грудня 2019 року, яку оскаржував заявник. Даною ухвалою скаргу ОСОБА_3 задоволено та зазначену постанову було скасовано. Натомість, ті обставини, що під час розгляду відповідної скарги зазначено про не з`ясування слідчим у заявника питань можливого заподіяння певної шкоди, у тому числі, шляхом допиту останнього, пов`язані насамперед із оцінкою на відповідність вимогам КПК України саме оскаржуваного рішення від 10 лютого 2020 року. Водночас, убачається, що інших вимог згадана скарга ОСОБА_3 не містила, а тому питання про зобов`язання слідчого вчинити конкретні слідчі або процесуальні дії за наслідками її розгляду або щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_3 про залучення його потерпілим не вирішувались (арк.крим. провадж.206-208, 215-216).

Також у постанові від 31 березня 2020 року слідчий окремо зазначив, що в іншій ухвалі від 22 серпня 2018 року було зобов`язано саме прокуратуру Полтавської області розглянути клопотання ОСОБА_3 , подане ним 21 травня 2018 року, тоді як досудове розслідування на той час вже проводилось Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві.

Отже, в цілому висновки ухвал слідчих суддів Октябрського районного суду м.Полтави від 18 березня 2016 року, від 22 серпня 2018 року та від 05 липня 2019 року були враховані під час досудового розслідування та при прийнятті слідчим оскаржуваної постанови (арк.крим. провадж.68-69, 167, 190).

Оцінивши наведені обставини у їх сукупності і взаємному зв`язку, суд вважає, що постанова слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31 березня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000010, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто такою, що винесена з дотриманням вказаних вимог закону, разом із тим, слідчим проаналізовано відповідні зібрані матеріали, надано їм належну правову оцінку, а тому підстави для її скасування з наведених заявником у скарзі підставі відсутні.

Згідно з матеріалами скарги, доводи заявника скарги ОСОБА_3 фактично зводяться до непогодження із діями працівників правоохоронних органів, зокрема, останній, заперечуючи певні обставини кримінальної справи, у якій його засуджено, після значного перебігу часу ставить під сумнів результати проведеного у ній розслідування, посилаючись на можливу фальсифікацію доказів його винуватості у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які його було засуджено, і вирок у цій справі набрав законної сили, що не може слугувати беззаперечними підставами для кримінальної відповідальності, виходячи з фактичних обставин справи.

В даному контексті, варто враховувати, що вироком апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року ОСОБА_3 визнано винним за п.п.4.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.2 ст.15 п.п.1,9 ч.2 ст.115 КК України. Ухвалою Верховного суду України від 27 жовтня 2005 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_3 ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в інтересах засудженого задоволено частково, зокрема, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_3 від 09.05.2004 року. В іншій частині вирок залишено без змін.

Отже, оцінку належності, допустимості та достовірності всіх доказів згаданої кримінальної справи надано судом у встановленому законом порядку, та вказане судове рішення було предметом перевірки суду вищої інстанції, й набрало законної сили.

При винесенні оскаржуваної постанови слідчим правильно враховано те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів наявності обов`язкових ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, як про це вказує заявник скарги.

Слідчий суддя звертає увагу, що у кримінальному процесуальному законі не встановлені чіткі критерії оцінювання постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Доцільно встановити такі критерії щодо дотримання формальних вимог до постанови та безпосередньо змісту зазначеної постанови. При цьому, важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1 ст.94 КПК України), та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2 ст.9 КПК України). При цьому, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч.1 ст.2 КПК України).

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження є посилання на докази, які, на думку слідчого, у достатній мірі вказують на відсутність ознак ч.1 ст.365 КК України.

При цьому, рівень доказування має встановлюватися за стандартом «поза розумним сумнівом», тобто коли сукупність обставин, що була встановлена, виключає будь-яке інше пояснення таких обставин, окрім того, що неодмінно встановлює те, що інкримінований злочин дійсно було вчинено і особа є винною (може бути визнана винною) у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням того, що матеріали не вказують з достатнім рівнем доведеності на те, що з матеріалів кримінальної справи №04580007 за обвинуваченням ОСОБА_3 було нібито знищено його письмові покази від 13 травня 2004 року та від 21 травня 2004 року, враховуючи повноваження слідчого приймати рішення про закриття кримінального провадження, а також обсяг проведених слідчих та процесуальних дій та вжитих заходів для встановлення таких фактів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий обґрунтовано та правомірно виходив з того, що у даному випадку відсутній склад названого кримінального правопорушення у діях конкретних осіб.

Водночас, варто звернути увагу на тривалість досудового розслідування, що здійснювалося з 2014 року. За цей час беззаперечно було зібрано великий обсяг матеріалів, проте подальше продовження досудового розслідування та збирання доказів не відповідає засадничим критеріям розумності строків. Крім того, станом на сьогодні, з урахуванням сплину значного періоду часу, з матеріалів кримінального провадження дійсно не вбачається можливості іншими заходами у передбаченому порядку встановити обставини, які на думку заявника, мали місце у 2004 році.

Розумний строк визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому. Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк». Критеріями оцінки розумності строку можуть бути, зокрема, складність справи, поведінка учасників кримінального провадження, а також відповідних органів.

Проте, у цьому кримінальному провадженні не вбачається підстав для проведення інших слідчих (розшукових) дій чи підстав вважати, що орган досудового розслідування не мав реальної можливості з об`єктивних чи інших причин зібрати достатньо доказів для встановлення істини по справі.

Навпаки, відповідно до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась з виконанням усіх необхідних та достатніх для цього дій, у результаті чого 31 березня 2020 року вчергове було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що під час розслідування кримінального провадження слідчий вичерпав всі існуючі можливості щодо збирання, дослідження, аналізу та перевірки вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, а також належного допиту заявника та свідків, виконання ухвал слідчих суддів та провів всі необхідні та можливі у даному випадку слідчі дії. Аналіз зібраних доказів дозволяє зробити висновок, що виконувати будь-які інші слідчі дії не є доцільним, а також здобути нові будь-які докази в даному кримінальному провадженні не є можливим та можливість їх здобуття фактично вичерпано.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи скарги про те, що постанова слідчого є незаконною з підстав неповноти і необ`єктивності досудового розслідування, процесуальних порушень тощо, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять переконливого обґрунтування, яким чином проведення подальших слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Тому слідчий суддя критично ставиться до доводів заявника та його представника щодо необхідності додатково здійснити повний перелік названих ними слідчих (розшукових) та процесуальних дій за наявності вже встановлених і перевірених обставин та зібраних у провадженні доказів. А відтак, такі посилання на незаконність рішення за результатами досудового розслідування, юридично неспроможні.

Таким чином, перевіркою обставин, які були досліджені в ході проведеного досудового розслідування, в межах внесених до ЄРДР відомостей, аналізом показів допитаних свідків, результатів слідчих (розшукових) дій, а також отриманих документів установлено, що показання ОСОБА_3 , а також викладені ним у заяві відомості щодо можливого скоєння кримінального правопорушення з боку посадових осіб правоохоронних органів за ч.1 ст.365 КК України не знайшли свого обґрунтованого підтвердження належними і допустимими доказами у їх сукупності, а тому слідчий дійшов правильного висновку про відсутність у їх діях складу кримінального правопорушення й закрив кримінальне провадження.

Перевіривши доводи заявника скарги щодо передчасності постанови про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає їх безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим в повному обсязі проведено всі необхідні слідчі дії з метою перевірки належними і допустимими доказами обставин саме в межах предмету розслідування даного кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини в справі.

Тоді як посилання особи, яка подала скаргу, на те, що слідчим взагалі не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку фактів, викладених у заяві про злочин та показах, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених ОСОБА_3 обставин, які є достатніми та переконливими для констатації зазначених у постанові тверджень.

Таким чином, матеріали кримінального провадження та скарги не містять даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого і неповнота досудового розслідування не встановлена.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження по кримінальному провадженню за №0000465, проведено значний обсяг слідчих дій, було належним чином та в повному обсязі перевірено обставини справи та всі доводи ОСОБА_3 , досліджено норми кримінального закону, положення яких регламентує порушені заявником питання, а також зроблено аналіз відповідних матеріалів та фактів. Надано належну оцінку наявним доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Варто також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Таким чином, суд вважає, що слідчим однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення постанови від 31 березня 2020 року, воно є обґрунтованим, при цьому засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано, а висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу наявних у справі матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, а тому в задоволенні скарги потрібно відмовити у повному обсязі.

Крім того, заявником ініційовано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення зі скаргою.

Беручи до уваги доводи, які зазначив ОСОБА_3 у поданій скарзі, зокрема, що постанову ним своєчасно не отримано, а оскаржуване рішення фактично отримав лише 03 листопада 2020 року після направлення адвокатського запиту, що не було спростовано під час розгляду, ураховуючи, що він є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», а тому як заявник не може бути позбавлений права на судовий захист. У даному випадку, останній, звертаючись засобами поштового зв`язку зі скаргою пропустив строк на оскарження з поважних причин, а відтак з урахуванням встановлених кримінальним процесуальним законом гарантій оскарження процесуальних рішень та з метою усунення перешкод для правового захисту особи, слідчий суддя вважає можливим задовольнити клопотання та поновити йому пропущений строк звернення до суду зі скаргою.

Керуючись ст.ст.9, 22, 24, 91, 94, 110, 117, 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 задовольнити та поновити пропущений процесуальний строк для звернення до суду зі скаргою.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 31 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000010 від 29 липня 2014 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1