Справа № 344/9005/21
Провадження № 1-кс/344/3578/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача у кримінальному провадженні інспектора СД Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 26 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0002733 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Потерпілий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вказаною скаргою, в обґрунтування якої посилається на те, що постанова дізнавача є передчасною та незаконною. У своїй постанові від 26.09.2020 року про закриття кримінального провадження дізнавач зазначає, що потерпілий у своїх показах не вказував, що від завданого удару потерпілий зазнав фізичного болю, що виключає у діях ОСОБА_5 наявність складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Вказані твердження не відповідають дійсності, оскільки потерпілий звернувся до медичного закладу та надав слідчому рентгенівський знімок. Слідчим затягується проведення слідчих дій, постанова про закриття є необґрунтованою.

Потерпілий в судовому засіданні вимоги скарги підтримав з мотивів наведених в ній, просив постанову скасувати.

Дізнавач в судовому засіданні вимоги скарги не визнав, пояснив, що постанова є обґрунтованою, всі необхідні слідчі дії ним проведені. В діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст. 126 КК України.

Заслухавши пояснення потерпілого, дізнавача, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0002733 вважаю наступне.

Ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

Під час досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатніх, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення.

В судовому засіданні встановлено, що постановою дізнавача у кримінальному провадженні інспектора СД Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 26 вересня 2020 року закрито кримінальне провадження № 0002733 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, мотивами прийняття такої послужило те, що при розслідуванні кримінального правопорушення свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили факт конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , але повідомили, що не бачили щоб хтось із вказаних осіб наносив іншому удари. Свідок ОСОБА_8 повідомила, що з приводу подій які мали місце 18.07.2018 року їй нічого не відомо, відеозаписи із камер відеоспостереження за 18.07.2018 року не збережені. Потерпілий у своїх показав не вказує, що від завданого ляпаса він зазнав фізичного болю, будь яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, по вказаному кримінальному провадженні на протязі досить тривалого часу проводилось досудове розслідування та дізнання в ході якого призначалися судово-медичні експертизи, допитувались свідки, потерпілий. Про вказані слідчі дії зазначено в постанові та їм дана належна правова оцінка.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, кримінальна відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 126 КК України, є здоров`я особи. Додатковим факультативним його об`єктом можуть виступати воля, честь і гідність особи, її психічна недоторканність.

Об`єктивна сторона злочину полягає: 1) в завданні удару, побоїв або 2) вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Під ударом слід розуміти одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю.

Побої - це багаторазове (два і більше) завдання ударів по тілу потерпілого, яке не спричинило тілесних ушкоджень.

Інші насильницькі дії - це інші, крім удару та побоїв, насильницькі дії, які можуть полягати, зокрема, у: щипанні, викручуванні кінцівок, защемленні тієї чи іншої частини тіла

за допомогою будь-яких пристроїв, здушуванні шиї, вириванні волосся, дії на тіло термічними факторами тощо.

Завдання удару, побоїв, вчинення інших насильницьких дій утворюють склад злочину, передбаченого ст. 126, за двох умов, а саме тоді, коли вони: а) завдали потерпілому фізичного болю; б) не спричинили тілесних ушкоджень.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло.

Удари, побої та інші насильницькі дії не становлять особливого виду ушкоджень, тому не спричинення тілесних ушкоджень є другою умовою їх кваліфікації за ст. 126. Якщо ж після них на тілі потерпілого залишились ушкодження, зафіксовані в установленому законом порядку, їх слід оцінювати за ступенем тяжкості, виходячи із звичайних ознак, і залежно від ступеня тяжкості кваліфікувати, відповідно, за ст. ст. 121, 122, 125.

Якщо удар, побої або інші насильницькі дії не завдали потерпілому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вони не визнаються злочином.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 завдав потерпілому ляпаса, про що ним і зазначається в своїх показах.

Жодних інших доказів того, що потерпілому було завдано удару чи вчинено інші насильницькі дії не здобуто.

Як вбачається із висновку експерта від 17.09.2018 року № 475, на момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_3 будь яких тілесних ушкоджень та їх слідів не виявлено.

У своєму висновку від 15.03.2019 року експерт також зазначає, що на момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_3 будь яких тілесних ушкоджень та їх слідів не виявлено. У виписці з амбулаторного журналу травмпункту МКЛ № 1 виставлений діагноз «забій лицевої частини черепа» не підтверджений об`єктивними даними і в судово-медичних підсумках не враховується.

В своїх показав 20.07.2018 року потерпілий вказує, що після удару він відійшов в сторону та зателефонував у поліцію. Приблизно через 40 хвилин він самостійно своїм автомобілем поїхав у травмпункт де його обстежили, після чого він самостійно повернувся за місцем проживання.

Отже, можна зробити висновок, що фізичного болю потерпілий не відчув, оскільки аж через 40 хвилин після події вирішив поїхати до медичного закладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України, не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається зокрема з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам ст.110 КПК України, а тому не підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст. 110, 303, 306, 307, 309, 395 КПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача у кримінальному провадженні інспектора СД Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 26 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0002733 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали суду оголошено 25 червня 2021 року о 10 год. 00 хв.