В И Р О К
іменем України
Справа № 126/1571/20

Провадження № 1-кп/126/119/2021

"14" квітня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження №0000043 від 16.01.2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бершадь, Гайсинського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 24.06.2003 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі статті ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням терміном 2 роки;

- 01.10.2004 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України на підставі статті 71 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

- 25.05.2005 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.12.2008 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі статті 70 України призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.04.2014 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.1, 2, 3 ст. 185 КК України, на підставі статті 70 та 71 КК України призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

- 06.12.2016 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.5 ст. 72 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, 30.09.2018 року умовно достроково -звільнений з Вінницької виправної колонії №86, на підставі ухвали Вінницького міського суду, з невідбутою частиною покарання 3 місяці 28 днів,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 16.01.2020, близько 15 години, з метою вчинення крадіжки прийшов до домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_5 , та через хвіртку зайшов на територію вищевказаного домоволодіння.

Перебуваючи на території домоволодіння, ОСОБА_4 , порушуючи ст. 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та ст. 17 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року, згідно якої «...ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань», ст. ЗО Конституції України, яка передбачає, що проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку є можливим виключно на підставі мотивованого рішення суду, не маючи такого рішення суду і інших законних підстав, а також дозволу особи, якій належать приміщення, умисно усвідомлюючи, що порушує недоторканність житла ОСОБА_5 та бажаючи вчинити такі дії, підійшов до приміщення житлового будинку, де кулаком лівої руки розбив зовнішню шибку вікна, після чого руками витягнув раму вікна всередині та за відсутності визначених законом підстав, без відповідного рішення суду, всупереч волі та без згоди власника ОСОБА_5 заліз всередину даного приміщення через віконний отвір, де в кімнаті знайшов та викрав скляну ємкість об`ємом 1,75 літра з вином домашнього виготовлення, яке не становить для потерпілої значної майнової цінності. Після цього, ОСОБА_4 покинув будинок у той самий спосіб, в який проник, та на території подвір`я був помічений потерпілою ОСОБА_5 .

Органом досудового розслідування вищевказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального проступку.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах « Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч.1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

При призначенні покарання суд враховує що ним вчинено кримінальний проступок, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є його щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є рецедив злочинів.

Судом враховано зазначені в довідці-характеристиці дані про особу обвинуваченого, а також те, що він на обліку в лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся, а також з урахуванням, позиції прокурора щодо виду та міри призначення покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень буде обрання йому покарання у виді штрафу у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 162 КК України.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого за ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1190 грн. (одну тисячу сто дев`яносто грн.) на користь держави.

Речові докази: склянку ємкістю об`ємом 1,75 літра з вином домашнього виготовлення, повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1