Справа №766/9410/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2021 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із заявою, в якій просить вирішити питання про зняття арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого за ним відповідно до договору купівлі-продажу ВМХ 869407, від 23.07.2010 року, за р№883. Зазначений арешт був накладений на підставі постанови слідчого СУ УМВД України в Херсонській області ОСОБА_7 від 14.06.2012 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 . В обгрунтування клопотання зазначив, що перед укладанням зазначеної угоди вказана квартира перебувала у володінні ОСОБА_9 , згідно договору купівлі-продажу від 09.04.2010 р., ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу від 02.04.2010 р. та ОСОБА_8 на підставі договору довічного утримання від 30.10.2008 р., укладеного із ОСОБА_11 . Постановою ДВС СУ УМВС України в Херсонській області від 14.10.2010 р. було порушено кримінальну справу за фактом підроблення договору довічного утримання від 30.10.2008 р. укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . В рамках вказаного кримінального провадження постановою Старшого слідчого по ОВД СУ УМВС України в Херсонській області підполковником міліції ОСОБА_7 від 14.06.2012 р. було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та було її визнано речовим доказом за кримінальною справою № 030458-10 за звинуваченням ОСОБА_8 . Вироком Суворовського районного суду м. Херсона ОСОБА_8 було визнано винним за ч. 1 ч. 3 ст. 358 КК України в ред. від 11.06.2009 року, за , ч. 2 ст. 384, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України. При постановленні зазначеного вироку, суд, вирішуючи питання про речові докази, вирішив квартиру АДРЕСА_1 повернути власнику. Питання про зняття арешту із квартири судом не було вирішено. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.12.2012 р. було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , 3-і особи Друга Херсонська держнотконтора, Херсонське ДБТІ, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом у вигляді квартири АДРЕСА_1 та витребування майна із чужого незаконного володіння.( Справа № 2-4820/11; 2/2120/523/12) Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28.03.2013 року вказане рішення Суворовського районного суду м. Херсона було залишено без змін. Таким чином, на теперішній час він є законним власником квартири АДРЕСА_1 . Але арешт накладений на належне йому майно, не дозволяє йому реалізувати свої права власника та розпорядитися ним. У зв`язку із цим, він звернувся до суду та просить скасувати арешт на його квартиру.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти скасування арешту майна в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до договору купівлі - продажу від 23.07.2010 року ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він придбав у ОСОБА_9 .

Перед укладанням зазначеної угоди вказана квартира перебувала у володінні ОСОБА_9 , згідно договору купівлі-продажу від 09.04.2010 р., ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу від 02.04.2010 р. та ОСОБА_8 на підставі договору довічного утримання від 30.10.2008 р., укладеного із ОСОБА_11 .

Постановою ДВС СУ УМВС України в Херсонській області від 14.10.2010 р. було порушено кримінальну справу за фактом підроблення договору довічного утримання від 30.10.2008 р. укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

В рамках вказаного кримінального провадження постановою Старшого слідчого по ОВД СУ УМВС України в Херсонській області підполковником міліції ОСОБА_7 від 14.06.2012 р. було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та було її визнано речовим доказом за кримінальною справою № 030458-10 за звинуваченням ОСОБА_8 .

Вироком Суворовського районного суду м. Херсона ОСОБА_8 було визнано винним за ч. 1 ч. 3 ст. 358 КК України в ред. від 11.06.2009 року, за , ч. 2 ст. 384, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України. (Справа № 2120/7944/12; 1/2120/503/12)

При постановленні зазначеного вироку, суд, вирішуючи питання про речові докази, вирішив квартиру АДРЕСА_1 повернути власнику. Питання про зняття арешту із квартири судом не було вирішено.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.12.2012 р. було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , 3-і особи Друга Херсонська держнотконтора, Херсонське ДБТІ, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом у вигляді квартири АДРЕСА_1 та витребування майна із чужого незаконного володіння.( Справа № 2-4820/11; 2/2120/523/12)

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28.03.2013 року вказане рішення Суворовського районного суду м. Херсона було залишено без змін.

Таким чином, на теперішній час ОСОБА_6 є законним власником квартири АДРЕСА_1 . Але арешт накладений на належне йому майно, не дозволяє йому реалізувати свої права власника та розпорядитися ним.

Відповідно до п. 1 абзац 3, 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно з п. 9 Перехідних положень КПК України (2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

До набрання чинності КПК України 2012 року передбачався порядок щодо скасування арешту на майно такий: на підставі постанови слідчого в порядку ч. 6 с. 126 КПК України 1960 р., або судом під час попереднього судового засідання в порядку ст. 253 КПК України 1960, під час ухвалення вироку в порядку ст. 324 КПК України 1960 р. або судом в порядку виконання вироку ст. 409, 411 КПК України 1960 р.

Статтею 411 КПК України в ред. 1960 р., зазначено, що питання пов`язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. В судове засідання викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник.

Положення Кримінального процесуального кодексу України 2012 року передбачають наступний порядок та підстави скасування арешту майна:

У відповідності з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 174 КПК України інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з Правовою позицією Великої палати Верховного суду, викладеній у постанові від 07.11.2018 року у справі № 296/8586/16-ц арешт на майно накладений за правилами кримінального судочинства підлягає скасуванню за правилами того виду ж судочинства. Але оскільки нормами КПК України 1960 року не було визначено порядку скасування арешту майна за ініціативою осіб які, не були учасниками кримінального провадження, але є власниками або володільцями арештованого майна, при вирішенні зазначеного питання підлягають застосуванню норми КПК України 2012 року.

У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що мета застосованого запобіжного заходу - збереження речового доказу виконана, що діє до остаточного вирішення справи на підставі вироку суду, питання щодо речового доказу вироком суду було вирішено - повернення власнику, спору про належність про права власності на арештовану квартиру на сьогоднішній день не має, подальше перебування зазначеного під арештом порушує права заявника як власника майна, суд вважає можливим в силу вимог ст. ст. 409, 411 Кримніально-процесуального кодексу України (1960 року) та ст.ст. 170 - 174 КПК України (2012 року), а також ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції - клопотання задовольнити та скасувати арешт.

Керуючись ст. ст. 27, 170-174,176-178, 181, 194, 199,314-317, 369, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованого за ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу ВМХ 869407, від 23.07.2010 року, за р№883, накладений на підставі постанови слідчого СУ УМВД України в Херсонській області ОСОБА_7 від 14.06.2012 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена протягом 7(семи)днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяОСОБА_1