КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1868/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний номер: 758/1660/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 170 КПК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2021 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року,

за участі:
представника ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 12.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ УП в метрополітені ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000107 від 23.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 364 КК України, а саме: фінансово-господарську документацію ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» (), які були вилучені під час огляду.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 12.02.2021 року та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді за адресою: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 26-А.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що при постановленні даної ухвали судом у повному обсязі не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки слідчого судді, останні не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також, слідчим суддею допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Прокурор зазначає, що згідно наданих даних, службові особи ТОВ «РЕИ БРОВАРИ», не маючи належного обладнання та достатньої кількості спецтехніки і ліцензії на перевезення небезпечних відходів - провадять господарську діяльність з порушенням вимог чинного законодавства.
Адреса місця провадження господарської діяльності, зазначена в офіційному реєстрі ліцензіатів на поводження з небезпечними відходами (сайт Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України): 07400, м. Бровари, бульв. Незалежності, б. 26-а.
Водночас, за вказаною адресою в реєстрі ліцензіатів на поводження з небезпечними відходами відсутні будь-які ознаки провадження господарської діяльності.
Крім того, органом досудового розслідування отримано інформацію, що ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» в адресі місця провадження господарської діяльності, зазначеній в офіційному реєстрі ліцензіатів на поводження з небезпечними відходами не здійснює утилізацію, знешкодження небезпечних відходів, які зобов`язалось знищувати відповідно до укладених договорів із закладами охорони здоров`я.
У зв`язку із чим, ухвала слідчого судді є незаконною, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а також, постановлення з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити хвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Київської місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000107, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Орган досудового розслідування зазначає, що закладами охорони здоров`я та суб`єктами господарювання в ході провадження діяльності зі знешкодження, утилізації та транспортування лікарських засобів та виробів медичного призначення, небезпечних медичних та біологічних відходів здійснюється порушення вимог чинного законодавства.

Так, у ході досудового розслідування отримано інформацію щодо протиправної діяльність компанії-утилізатора небезпечних відходів (зокрема, медичних відходів категорії «В») ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» ().

За наявними даними, службові особи ТОВ «РЕИ БРОВАРИ», не маючи належного обладнання та достатньої кількості спецтехніки і ліцензії на перевезення небезпечних відходів - провадять господарську діяльність з порушенням вимог чинного законодавства.

Орган досудового розслідування зазначає, що за адресою зазначеною в реєстрі ліцензіатів на поводженні небезпечними відходами відсутні будь-які ознаки провадження господарської діяльності.

Крім того, отримано інформацію, що ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» в адресі місця провадження господарської діяльності, зазначеній в офіційному реєстрі ліцензіатів на поводженні небезпечними відходами (07400, м. Бровари, бульвар Незалежності, б. 26-а) не здійснює утилізацію, знешкодження небезпечних відходів, які зобов`язалось знищувати відповідно укладених договорів із закладами охорони здоров`я.

08.02.2021 року прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва був проведений огляд за адресою: Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 26-а, та під час огляду було виявлено та вилучено фінансово-господарську документацію ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» яка була підставою для отримання ліцензії.

09.02.2021 року слідчим УП в метрополітені ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 вказані документи визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

11.02.2021 року слідчий СВ УП в метрополітені ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_9 звернувся доПодільського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000107 від 23.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 364 КК України, а саме: фінансово-господарську документацію ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» (), які були вилучені під час огляду.
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 12.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000107 від 23.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 364 КК України, а саме: фінансово-господарську документацію ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» (), які були вилучені під час огляду.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на вищезазначене майно, перевірялись судом першої інстанції, було досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. ст. 170, 173 КПК України та вказав, що слідчим не доведено необхідність такого арешту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками та вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту вилученого майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність останніх у даному кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що належне ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» () майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом, що свідчить про формальність наявної в матеріалах провадження постанови слідчогоУП в метрополітені ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 від 09.02.2021 року про визнання вищезазначеного майна, вилученого в ході обшуку, речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Додані до клопотання документи на даному етапі не свідчать, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про яку йдеться в клопотанні слідчого, тобто ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» ().
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ УП в метрополітені ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000107 від 23.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 364 КК України, а саме: фінансово-господарську документацію ТОВ «РЕИ БРОВАРИ» (), які були вилучені під час огляду, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3