ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/251/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року,-
ВсТАНОВИла:
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року в задоволені клопотання захисника ОСОБА_10 та обвинувачених про зміну запобіжного заходу- відмовлено, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжні заходи у виді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 20 серпня 2021 року.
Суд мотивував своє рішення тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст. 306, ч.3 ст. 307 КК України, вказав про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились, тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, з врахуванням вимог ст. 331 КПК України, продовжив останнім строк тримання під вартою.
В апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченим запобіжні заходи з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що прокурором до клопотання не долучено доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КПК, тому вважає, що переховування від суду, вплив на свідків та вчинення нових кримінальних правопорушень, є не доведеним.
Вказує, що його підзахисні є особами раніше не судимими, позитивно характеризуються, мають стійкі соціальні зв`язки, тому до них можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Апелянт зазначає, що визначений обвинуваченим розмір застави повинен гарантувати виконання підозрюваним покладених на них процесуальних обов`язків і не повинен бути непомірним для обвинувачених.
Вважає, що задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим суперечить нормам Конституції України, КПК України та практиці ЄСПЛ.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах адвоката ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, прокурора, яка заперечила апеляційні скарги адвоката, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою суд вірно врахував, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються (обґрунтовано підозрюються) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст. 306, ч.3 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, що не виключає можливість ухилення останніх від явки до суду, перешкоджання встановленню істини у справі.
При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри відносно обвинувачених, колегією суддів враховується усталена судова практика ЄСПЛ, який в своїх рішеннях від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п.175) та від 20.03.1997 року у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».
Також суд вірно взяв до уваги і правову позицію ЄСПЛ, згідно якої вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, небезпека якого може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи та інше. При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від слідства й суду.
І хоч апелянт посилається на те, що обвинувачені є особами раніше не судимими, позитивно характеризуються, мають родинні зв`язки, проте суспільна небезпека особи обвинувачених та обставини, у яких вони обвинувачуються (підозрюються), не зменшилися.
Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання обвинувачених не є можливим, з метою уникнення обвинуваченими суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченим або його зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на два місяці.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що вирішуючи питання про законність подальшого тримання останніх під вартою, суд, обґрунтовуючи своє рішення, в не достатній мірі його мотивував.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд при цьому, взяв до уваги наявність об`єктивної потреби у продовженні строку тримання під вартою, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи обвинувачених, а також те, що розгляд кримінального провадження по суті не завершений, а запобіжний захід спрямовується виключно на забезпечення належної процесуальної поведінки особи, хоча і шляхом певного обмеження її особистих прав.
Також колегія суддів бере до уваги, що відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України обвинуваченим, при обранні запобіжного заходу під час досудового розслідування, визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який достатньою мірою гарантуватиме виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.
Окрім того, аналіз матеріалів кримінального провадження дає підстави колегії суддів для висновку, що рішення суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону та узгоджується з усталеною практикою ЄСПЛ щодо наявності підстав для продовження строків тримання під вартою.
Посилання апелянта на те, що ухвала суду не відповідає вимогам КПК України, є необґрунтованими, так як ухвала постановлена у відповідності до ст. 331 КПК України стосовно обвинувачених під час розгляду кримінального провадження по суті. Щодо вимог долучення до клопотання матеріалів на підтвердження його обґрунтованості, на що посилається апелянт, то такі вимоги висуваються до слідчого, прокурора, коли кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, а особа у статусі підозрюваного.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.
Судді