ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/94/21 Справа № 699/524/20 Категорія: ч. 1 ст. 164 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсунь-Шевченківський, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 , згiдно рiшення Корсунь-Шевченкiвського районного суду Черкаської областi вiд 02.06.2015, зобов`язаний до сплати алiментiв на утримання малолiтнiх дiтей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмiрi 1/3 частини свого заробiтку (доходу), щомiсячно, до досягнення дiтьми повнолiття, але не менше 30 % прожиткового мiнiмуму для дитини вiдповiдного вiку. Стягнення алiментiв, згiдно вказаного рiшення суду розпочато вiд дня пред`явлення позову, тобто з 05.05.2015 року.

Пiсля вступу рiшення суду в законну силу, ОСОБА_7 , маючи реальнi доходи, злiсно ухилився вiд сплати встановлених рiшенням суду коштiв на утримання дiтей (алiментiв), в результатi своїх умисних дiй у нього виникла заборгованiсть за перiоди з 05.05.2015 року по 01.11.2015 року та з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року в розмiрi 47079 гривень 70 копійок.

У зв`язку з великою заборгованiстю по сплатi встановлених рiшенням суду коштiв на утримання дiтей (алiментiв), ОСОБА_8 , мати спiльних дiтей, звернулася до Корсунь-Шевченкiвського районного суду щодо позбавлення батькiвських прав та змiну способу стягнення та розмiру алiментiв.

Так, згiдно рiшення Корсунь-Шевченкiвського районного суду Черкаської областi вiд 23.01.2018, ОСОБА_7 позбавлено батькiвських прав вiдносно малолiтнiх синiв ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крiм того, згiдно вказаного рiшення суду, змiнено спосiб та розмiр стягнення алiментiв, присуджених рiшенням Корсунь-Шевченкiвського районного суду вiд 02.06.2015 року i стягнуто з ОСОБА_7 . алiменти на утримання дiтей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердiй грошовiй сумi у розмiрi 1 000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 вiдсоткiв прожиткового мiнiмуму для дитини вiдповiдного вiку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рiшення до досягнення кожною дитиною повноліття.

Пiсля вступу рiшення суду в законну силу, ОСОБА_7 в перiод часу з 01.03.2018 року по 01.09.2018 року та з 01.10.2019 року по 01.05.2020 року вiдрахувань за рiшенням суду не робив, матеріальної допомоги на утримання дiтей не надавав, на виклики державного виконавця не з`являвся, про змiну мiсця проживання, роботи та змiни в майновому стані державного виконавця не повідомляв.

Всього, внаслiдок ухилення вiд сплати коштiв на утримання дітей, утворилась заборгованiсть з виплати алiментiв у розмiрi 75872 гривні 36 копійок, станом на 01.05.2020.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, кваліфікуючими ознаками якого являється злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Не погоджуючись з вироком суду, в частині призначеного покарання, законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання і призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.164 КК України більш суворе покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила те, що з вироком суду вона не згідна в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку) та особі засудженого внаслідок м`якості.

Відповідно до ч.1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При призначенні покарання суди повинні дотримуватися вимог статей 50, 65 КК України стосовно загальних засад його призначення.

Згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті, в тому числі, й виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку апелянта, місцевий суд цих вимог закону в достатній мірі не врахував і призначив обвинуваченому явно м`яке покарання.

Так, як вбачається з вироку суду, внаслідок ухилення від сплати коштів на утримання дітей, у обвинуваченого утворилась заборгованість з виплати аліментів у розмірі 75872 гривні 36 копійок станом на 01.05.2020.

У ході досудового слідства та судового розгляду обвинувачений у своїх діях щодо злісного ухилення від сплати аліментів на дітей не розкаявся, борг не погасив, навіть частково (хоча працював і отримував заробітну плату).

На даний час, обвинувачений як не сплачував, так і продовжує не сплачувати кошти на утримання дітей, апелянту говорив і говорить, що сплачувати аліменти не буде.

Крім того, у вироку суду першої інстанції зазначено те, що обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено також (хоча поза увагою слідства і суду залишилися ті обставини, що злочин вчинено відносно малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що в силу п.6 ч.1 ст. 67 КК України є обтяжуючою обставиною).

Частиною 1 статті 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), передбачено три альтернативні види покарання:

1. Громадські роботи від 80 до 120 годин.

2. Арешт на строк до трьох місяців.

3. Обмеження волі на строк до двох років.

Суд обрав із альтернативних покарань найменш суворе - громадські роботи.

На думку апелянта, таке покарання є занадто м`яким, враховуючі наведені обставини, зокрема те, що обвинувачений: - не розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні (проступку); - не вчинив жодних дій щодо погашення існуючої заборгованості по аліментах на дітей і продовжує аліменти не платити; - відсутні обставини, які пом`якшують покарання.

На думку апелянта, призначене місцевим судом покарання не сприятиме, передбаченій ст.50 КК України меті виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нового злочину - подальшого злісного ухилення від сплати аліментів на дітей.

Апелянт вважає, що покарання у виді трьох місяців арешту буде співмірним з вчиненим проступком та особою обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 , міркування прокурора, яка теж заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до змісту вироку місцевого суду ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину. З огляду на це, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

Крім того, висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду в апеляційному порядку не заперечується, а тому, відповідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Згідно вимог ч. 2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог в цілому дотримався.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання ніж визначеного йому судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає ці доводи необґрунтованими, а апеляційну скаргу відхиляє з наступних міркувань.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_7 , призначив йому обґрунтоване, законне і справедливе покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та особі винного. Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що дане правопорушення віднесене до кримінальних проступків, врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також врахувавши те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, вину у скоєному визнав, а тому дійшов обґрунтованого та законного висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання саме у виді 100 /ста/ годин громадських робіт є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і з таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Стосовно доводів, викладених у апеляційній скарзі законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 щодо невідповідності ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів апеляційного суду їх до уваги не бере та вважає їх безпідставними, оскільки при призначенні покарання місцевий суд, врахувавши всі обставини провадження обґрунтовано призначив покарання у виді громадських робіт і колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким покаранням.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду також бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 продемонстрував суду апеляційної інстанції чеки про сплату частини суми заборгованості, зокрема сплачено: 800 грн. - 02.03.2021, 2000 грн. 16.12.2020, 18.11.2020 1000 грн..

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у вироку суду першої інстанції зазначено те, що обставин які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено (хоча поза увагою слідства і суду залишилися ті обставини, що злочин вчинено відносно малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що в силу п.6 ч.1 ст. 67 КК України є обтяжуючою обставиною), то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки диспоцизія та гіпотеза частини першої статті 164 КК України і так передбачає злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), які можуть бути, у тому числі і малолітніми. А тому, у даному випадку те, що кримінальне правопорушення вчинене щодо малолітньої дитини не може бути визначено як обтяжуюча обставина, відповідно до ст. 67 КК України і повторно враховано в якості обтяжуючої обставини.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, які указані в апеляційній скарзі.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги щодо призначення більш суворого покарання ніж було визначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 , внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку) та особі засудженого внаслідок м`якості не підлягають до задоволення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2020 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців.

Головуючий:

Судді: