Постанова

Іменем України
30 березня 2021 року

м. Київ
справа № 381/3166/17

провадження № 51-1649км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000036, № 0000638, № 00000910, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 395,

ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ст. 395 КК у виді арешту на строк

2 місяці; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2

ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 24 лютого 2017 року близько 22:30, перебуваючи на залізничному вокзалі станції

«Фастів-1» за адресою: вул. Шевченка, 30, м. Фастів, Київська область, а саме в електропотязі № 6035 сполученням Київ Фастів, таємно викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму 1450 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2013 року за ч. 3

ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнився

19 вересня 2016 року з місць позбавлення волі (ДУ «Черкаська виправна колонія (№ 62)») у зв`язку з відбуттям строку покарання та ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 серпня 2016 року за ним було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з відповідними обмеженнями.
Однак ОСОБА_6 у березні 2017 року порушив встановлені судом обмеження самовільно залишив місце проживання та протягом тривалого часу, а саме до 06 серпня 2017 року, був відсутній за місцем свого проживання, без поважних причин не з`явився на реєстрацію до Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП в Київській області, чим порушив правила адміністративного нагляду.
06 серпня 2017 року о 14:00, діючи повторно, ОСОБА_6 проник у будинок АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 7550 грн.
14 серпня 2017 року о 19:00 ОСОБА_6 , діючи повторно, з камери № 19 для схову особистих речей покупців у магазині «Фуршет» на

вул. І. Мазепи, 6 у м. Фастові Київської області таємно викрав майно

ОСОБА_10 на загальну суму 1250 грн.
31 серпня 2017 року близько 13:00ОСОБА_6 , діючи повторно, уприміщенні салону-краси « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_1 шляхом зловживання довірою з корисливих мотивів заволодів майном ОСОБА_11 на загальну суму 1750 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено в частині призначеного покарання. Призначено ОСОБА_6 покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ст. 395 КК у виді арешту на строк 2 місяці; за ч. 3

ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно зі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК суд поклав на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання або роботи.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість та призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 та звільненні його від відбування покарання з випробуванням на підставі

ст. 75 КК не надав належної оцінки тому, що засуджений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі й тяжких. Апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_6 , звільнившись з місць позбавлення волі, позитивних висновків для себе не зробив і повторно вчинив ряд умисних злочинів, у тому числі й тяжких. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не зазначив у резолютивній частині ухвали від

04 лютого 2019 року про визнання рецидиву злочинів як обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 .
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року законною та обґрунтованою.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_12 просять касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року без змін. Зазначають, що заподіяну шкоду засуджений їм повністю відшкодував.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як видно з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст. 395,

ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК, та кваліфікація його дій прокурором не оспорюються.
Доводи прокурора щодо неправильного звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням не є переконливими.
Стаття 75 КК передбачає, що якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, переглянувши це кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих, ОСОБА_6 і прокурора, змінив вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. При цьому врахував те, що

ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та давав правдиві показання, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, працює, позитивно характеризується, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра. Крім того, суд апеляційної інстанції врахував дані про особу ОСОБА_6 шляхом допиту потерпілих та свідків. У судовому засіданні апеляційного суду всі потерпілі та свідки вкрай позитивно охарактеризували ОСОБА_6 , просили звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, пояснили, що після вчинення злочинів він змінив свою поведінку, повністю відшкодував шкоду, попросив у них вибачення, щиро розкаявся, став членом церкви «Спасіння», надавав допомогу іншим особам, у тому числі й потерпілим. Крім того, суд врахував істотні зміни у ставленні засудженого до попереднього способу життя, його суспільно-громадську поведінку та дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки на підставі ст. 75 КК.
З такими висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів.
Доводи прокурора про те, що апеляційний суд не зазначив у резолютивній частині ухвали про визнання рецидиву злочинів як обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , не можна визнати слушними, оскільки це не впливає на законність судового рішення.
Отже, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставою для скасування або зміни ухвали апеляційного суду, в провадженні не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3