Справа № 333/1284/21
Провадження № 1-кп/333/422/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисника обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконферензв`язку з ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)»,
клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широкий Яр, Чернігівського районну, Запорізької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні дітей не має, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт,
заявлені в по кримінальному провадженню №0000073, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.02.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває дане кримінальне провадження. Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчується 25.06.2021 р. По справі здійснюється дослідження доказів в повному порядку, наразі не допитані потерпілий та свідок, які не з`явились в судове засідання, в зв`язку з чим, суд не має можливості розглянути справу до вказаного строку.
Прокурором в судовому засіданні заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ще на 60 діб, задля забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення.
Обвинувачений просив розглянути клопотання на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити відносно обвинуваченого діючий запобіжний захід на домашній арешт, з урахуванням стану здоров`я обвинуваченого.
Суд, вислухав пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити з наступних підстав.

ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання, у вигляді позбавлення волі від 4-х до 8-ми років. ОСОБА_4 не судимий раніше. В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, з початку 2019 р. перебуває об`єднане кримінальне провадження №335/4300/19 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України. Обвинувачений не працевлаштований, відомості про існування у нього інших законних джерел доходів, в матеріалах справи відсутні. Дані обставини вказують на існування ризику, що обвинувачений може вчинити новий злочин.
У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд погоджується з прокурором щодо існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 , який неодружений, дітей, чи інших осіб на утриманні не має, не працює, обвинувачується ще у вчиненні інших злочинів, може переховуватись від суду з метою уникнення можливого суворого покарання за інкриміновані злочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не зможе запобігти встановленим судом ризикам. Відомостей про те, що будь-які особи, які заслуговують на довіру, виявили бажання особисто поручитьсь за виконання обвинуваченим, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в судовому засіданні не встановлено. Стороною захисту не надано суду відомостей, що ОСОБА_4 є власником житла, в якому він зареєстрований, а також чи існує згода власника житла (у разі належності даного житлового приміщення іншій особі) на перебування обвинуваченим у цьому житлі під домашнім арештом, тому суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт не обґрунтоване, тому не підлягає задоволенню.
Наразі обвинувачений хворіє на туберкульоз, при цьому отримує належне йому лікування в умовах слідчого ізолятора. Відомості про те, що є будь-які перешкоди в отриманні обвинуваченим належного лікування, в матеріалах справи, відсутні.
З огляду на вищезазначене, з метою запобігання існуючим ризикам та забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого, необхідно продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ще на 60 діб.
Керуючись ст.ст. 331, 372, 392 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)» строком на 60 діб, а саме: з 16.06.2021 року по 15.08.2021 року із можливістю внесення застави у розмірі 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 45 400,00 грн.
У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати у судові засідання у час визначений судом;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, який розглядає дане кримінальне провадження;
- повідомляти суд, який розглядає дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.
Строк дії даної ухвали до 15.08.2021 року.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. В іншій частині ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути внесені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України

Суддя: ОСОБА_1