ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1445/21 Справа № 187/1209/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першотравенка Магдалинівського району Дніпропетровської області, українця, освіта середня технічна, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаний, раніше судимого:

16 січня 2020 року вироком Дніпровського райсуду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 120 годин громадських робіт, 12 червня 2020 року був знятій із обліку по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому залишено до набрання вироком законної сили. Строк покарання обчислювати з 11 липня 2020 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, 03 липня 2020 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_8 перебуваючи на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків між ним та його знайомим ОСОБА_9 , маючи умисел спрямований на умисне заподіяння останньому тілесних ушкоджень, спричинив декілька ударів кулаком правої руки в обличчя, від чого ОСОБА_9 впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи на досягнення злочинного результату, під час того як останній лежав на землі, ОСОБА_8 спричинив декілька ударів в область тулубу ногами взутими у взуття. Після чого не зупиняючись на досягнутому наніс один удар дерев`яним держаком господарського інвентарю по типу граблі в область анального отвору ОСОБА_9 .
Наступного дня 04 липня 2020 року потерпілого ОСОБА_9 каретою швидкої допомоги госпіталізовано до анестезіологічного відділення КЗ «Кам`янської міської лікарні швидкої медичної допомоги».
ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06 годині 27 хвилин ОСОБА_9 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №846 - Е - 1 від 14 серпня 2020 року смерть ОСОБА_9 настала від сполучної тупої травми тіла, яка супроводжувалась тупою травмою прямої кишки з раною кишки та розвитком перитоніту, тупою травмою грудної клітини з множинними переломами ребер, раною лівої легені з розвитком після травматичної пневмонії та ускладнились інтоксикацією.
Виявлена сполучена тупа травма тіла, яка супроводжувалася тупою травмою прямої кишки з раною кишки та розвитком перитоніту, тупою травмою грудної клітини з множинними переломами ребер, раною лівої легені з розвитком пневмотораксу, після травматичної пневмонії відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті утворилася від дії тупого предмета.
Виявлена внутрішньо - черепна травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя утворилася від дії тупого предмета, предметів, про що свідчить характер пошкоджень (наявність синців, саден, крововиливів).
Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 змінити та у вступній частині вироку зазначити номер кримінального провадження та зазначити про відсутність судових витрат на проведення експертизи, а також, те, що цивільний позов в даному кримінальному провадженні відсутній. Мотивуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно вказано номер кримінального провадження при складанні вступної частини вироку, а саме, замість правильного номеру 0000424 було помилково вказано номер 0000424, а також на те, що в порушення вимог в ч. 4 ст. 374 КПК України судом не вказано у резолютивній частині рішення щодо процесуальних витрат та щодо цивільного позову.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить витребувати всі матеріали кримінального провадження та дослідити обставини справи, при перегляді оскаржуваного вироку врахувати щире каяття обвинуваченого, явку з повинною, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у стані сильного душевного хвилювання та внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин. Також, обвинувачений посилається на те, що при встановленні обставин справи, судом першої інстанції були перекручені свідчення ОСОБА_8 та свідчення свідків, а також. Не взято до уваги, що саме свідки є головними фігурантами в даній ситуації, а обвинувачений під тиском погроз допитаних свідків був змушений взяти усю провину лише на себе.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу подану з боку сторони обвинувачення не підтримав, вважав, що вона не підлягає задоволенню. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого прокурор, також, заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, щодо апеляційної скарги обвинуваченого, то її вирішення захисник залишив на розсуд суду.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Щодо апеляційної скарги прокурора, то обвинувачений проти її задоволення не заперечував.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції із дотриманням у зазначеній нормі закону завдань, провів відносно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався в повному обсязі.
Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України посилався на наявні в матеріалах кримінального провадження та досліджені в ході судового провадження докази, а саме: протокол огляду місця події від 09 липня 2020 року з фото таблицею; постанову про долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 14 липня 2020 року; лікарське свідоцтво про смерть №846 від 17 липня 2020 року; протокол проведення слідчого експерименту від 23 липня 2020 року з фототаблицею до нього за участі свідка ОСОБА_10 ; протокол проведення слідчого експерименту від 23 липня 2020 року з фототаблицею до нього за участі свідка ОСОБА_11 ; протокол проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 ; постанову про долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 02 вересня 2020 року.
А, також, висновок експерта №846-Е-1 від 14 серпня 2020 року, висновок судового експерта №621/2 від 17 серпня 2020 року, висновок судового експерта №675 від 07 серпня 2020 року, висновок судового експерта №675/5 від 17 серпня 2020 року, висновок судово-психіатричного експерта №354 від 21 липня 2020 року, додатковий висновок судового експерта №846-Е-Д від 14 серпня 2020 року, висновок судового експерта №846-Е-Д-1 від 14 серпня 2020 року, висновок судового експерта №621/1 від 19 серпня 2020 року та покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_12 .
Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Водночас, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновкам суду першої інстанції фактичним обставинам справи, зокрема, зазначає, що в ході судового провадження суд першої інстанції перекрутив надані ним покази, а також, надані покази свідків та дійшов неправильних висновків про те, що тільки обвинувачений винний в інкримінованому йому органами досудового розслідування злочині, вважає, що суд першої інстанції належним чином не прийняв до уваги винуватість свідків в даній ситуації і що безпосередньо вони були головними винуватцями трагедії, яка сталася з потерпілим. Зокрема, ОСОБА_8 в ході судового провадження в суді апеляційної інстанції вказував на те, що свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було нанесено потерпілому множинні удари, і саме через свідка ОСОБА_11 , який штовхнув обвинуваченого, потерпілому було спричинено удар держаком в область анального отвору.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги ОСОБА_8 , вважає їх безпідставними, надуманими, необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченим від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.
Так, в ході судового провадження в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав суду, що 03 липня 2020 року він разом із знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 випили 0,5 пляшку коньяку. Потім приїхала Васильківська, після чого всі випили пива, взяли іще алкогольні напої та всі пішли до дому до ОСОБА_8 . На шляху до дому до обвинуваченого, між ним та потерпілим виникла сварка, надалі ця сварка знову виникла вже безпосередньо вдома в обвинуваченого. В ході даної сварки, потерпілий та обвинувачений висловлювались один на одного брутальною лайкою і ОСОБА_9 наніс обвинуваченому удар кулаком в обличчя, а ОСОБА_8 наніс 3 удари кулаком по обличчі ОСОБА_9 , між ними почалась бійка. ОСОБА_9 впав на землю, а коли хотів піднятись, то ОСОБА_8 почав ногами наносити удари по тілу потерпілого, потім почав бити ногами по його обличчі так як був дуже злий на потерпілого. Після чого взяв дерев`яні граблі які знаходились на подвір`ї двору, підійшов до ОСОБА_9 який лежав на землі і стягнувши з нього шорти із силою вставив в задню частину тіла потерпілого дерев`яний держак. Бачив, як ОСОБА_8 витягнув держак із тіла потерпілого, після чого він та ОСОБА_10 пішли додому із подвір`я обвинуваченого, а потерпілий залишився лежати на землі, заперечував що наносили удари металевим предметом по тілу потерпілого.
Покази свідка ОСОБА_11 повністю узгоджуються із отриманими судом першої інстанції показами свідка ОСОБА_10 , яка в ході судового провадження показала суду, що 03 липня 2020 року вона зустрілась із знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 біля магазину в с. Лобойківка, де чоловіки розпивали алкогольні напої, потім всі пішли до будинку ОСОБА_8 , де всі продовжували розпивати алкоголь на лавочці на подвір`ї. Потім між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник скандал, вони почали висловлювались один на одного нецензурною лайкою і ОСОБА_9 першим вдарив по обличчі обвинуваченого, а обвинувачений почав бити потерпілого руками і ногами по тілу та по обличчі, від чого він впав на землю. Бачила, як обвинувачений стягнув шорти із ОСОБА_9 , який лежав на землі, після чого взяв граблі із дерев`яним держаком і всунув держаком в задній отвір потерпілому. Заперечує що наносила удари по тулубу потерпілого. Після того, як обвинувачений витягнув держак із анального отвору потерпілого, вони з ОСОБА_11 пішли додому. Потерпілий залишився лежати на подвір`ї обвинуваченого.
Надані в ході судового провадження покази свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 повністю узгоджується із протоколами проведення слідчого експерименту від 23 липня 2020 року за участі даних свідків, відповідно до яких свідки вказували місце вживання учасниками події алкогольних напоїв, лавочку де відбувся конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, механізм спричинення ОСОБА_8 . ОСОБА_9 тілесних ушкоджень в область голови, тулуба та сідниць, а також, держаком від граблів в область анального отвору.
Окрім цього, надані в ході судового провадження покази свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також викладені в протоколах проведення слідчого експерименту від 23 липня 2020 року за участі вказаних свідків обставини кримінального провадження повністю узгоджуються із висновками судових експертів №846-Е-Д від 14 серпня 2020 року та №846-Е-Д-1 від 14 серпня 2020 року, відповідно до яких вбачається, що механізм виникнення виявлених тілесних ушкоджень в потерпілого не суперечить тому механізму, на який вказували свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в ході досудового розслідування.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_8 викладені ним в апеляційній скарзі та в ході судового засідання безпосередньо в залі суду апеляційної інстанції, що саме свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наносили інші тілесні ушкодження потерпілому та внаслідок поштовху свідка ОСОБА_11 обвинувачений наніс удар держаком від граблів потерпілому в область анального отвору є надуманими і не приймає їх до уваги, оскільки такі доводи обвинуваченого не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного вироку.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що він взяв всю вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні на себе лише тому, що на нього свідком ОСОБА_11 здійснювався тиск та були адресовані погрози, то колегія суддів відхиляє такі доводи обвинуваченого, оскільки, як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 був затриманий співробітниками поліції і 11 липня 2020 року до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, тобто через 7 днів після скоєння злочину, і з огляду на перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів відхиляє можливість спричинення будь-якого тиску на ОСОБА_8 з боку свідка ОСОБА_11 . Більш того, перебуваючи як за час досудового розслідування, так і за час судового провадження, під вартою, тобто будучи повністю ізольованим від спілкування зі свідками по справі, обвинувачений жодного разу не заявив про тиск на нього і погрози з боку свідка ОСОБА_11 та щодо його причетності до обставин кримінального провадження, як і не заявив про нанесення свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ударів потерпілому. А тому, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі доводи обвинуваченого та часткове визнання ним вини є лише позицією його захисту, спрямованою на пом`якшення призначеного судом покарання.
Поміж іншого, прокурор в своїй апеляційній скарзі просив вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 змінити та у вступній частині вироку зазначити номер кримінального провадження та зазначити про відсутність судових витрат на проведення експертизи, а також, те, що цивільний позов в даному кримінальному провадженні відсутній.
Ознайомившись із доводами апеляційної скарги прокурора, а також, заслухавши думку прокурора в ході судового засідання, який подану апеляційну скаргу не підтримав, просив залишити її без задоволення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для зміни вироку суду, з огляду на наступне.
В своїй скарзі прокурор посилався на те, що в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України судом першої інстанції було неправильно вказано номер кримінального провадження при складанні вступної частини вироку, а саме, замість правильного номеру НОМЕР_1 було помилково вказано номер 0000424, проте, суд апеляційної інстанції вважає, що допущені порушення не є підставою для зміни вироку суду, так як допущена судом помилка у номері кримінального провадження є арифметичною і за необхідності може бути виправлена судом першої інстанції в порядку вимог ст. 379 КПК України, за заявою прокурора.
Щодо доводів прокурора про відсутність в резолютивній частині вироку суду посилань на процесуальні витрати та цивільний позов, то відповідно до обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 121 КК України в даному кримінальному провадженні цивільний позов ніким не заявлено, а процесуальні витрати відсутні. Положення ст. 374 КПК України передбачають обов`язковість зазначення вказаних даних лише у випадку їх наявності, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відповідність резолютивної частини вироку суду положенням ст. 374 КПК України.
Будь-яких інших порушень закону України про кримінальну відповідальність або норм кримінального процесуального законодавства України з боку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4