Справа № 740/4906/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/477/21
Категорія - ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

законних представників обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005545 за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , студент ВП НУБіП «Ніжинський агротехнічний коледж», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_2 , студент ВП НУБіП «Ніжинський агротехнічний коледж», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, на ОСОБА_10 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави по 245 грн. 17 коп. процесуальних витрат з кожного.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08.09.2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 05 вересня 2020 року, близько 20.30 год., неповнолітній ОСОБА_9 перебував з неповнолітнім ОСОБА_10 поблизу котельні Ніжинського державного університету ім. М. Гоголя (м. Ніжин, вул. Графська, 2), де також знаходився ОСОБА_16 . У подальшому ОСОБА_9 вступив у попередню змову із ОСОБА_10 щодо відкритого викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, при цьому ОСОБА_9 застосував до ОСОБА_16 газовий балончик невстановленої марки, шляхом розпилення діючої речовини, не спричинивши тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , тобто застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Після чого ОСОБА_10 , скориставшись тим, що ОСОБА_16 був позбавлений можливості чинити опір через застосоване ОСОБА_9 насильство, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «XIAOMI», вартістю 3566,67 грн., та гаманцем з грошовими коштами в сумі 1200 грн., що належить потерпілому, чим заподіяли останньому матеріальну шкоду на загальну суму 4766 грн. 67 коп.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким неповнолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 призначити покарання кожному за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покласти на них обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а також обов`язок виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення». В обґрунтування скарги послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинувачених, внаслідок його м`якості. Вказав, що обвинуваченим безпідставно призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України. Зокрема, призначаючи покарання із застосуванням ст.69 КК України та звільняючи від його відбування, місцевий суд урахував ті самі обставини, які пом`якшують покарання, що є недопустимим. Крім того, просив покласти на обвинувачених додатковий обов`язок - виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення», що на думку апелянта, буде сприяти належній ресоціалізації та соціальній адаптації неповнолітніх обвинувачених, які вступили в конфлікт із законом.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , їх законних представників та захисників, котрі просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, та кваліфікація їх дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та їх особам, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останні позитивно характеризуються, повністю визнали вину у вчиненому, щиро розкаялися, відшкодували завдану шкоду потерпілому.

Однак оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченим покарання за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, а також чому суд вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_17 та ОСОБА_10 та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання, із застосуванням ст.69 ККУ.

Також місцевий суд не навів достатніх мотивів того, що при призначенні покарання із застосуванням положень ст.69 КК України при звільненні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75, ст.104 КК України, було враховано одні й ті ж пом`якшуючі обставини, що є неприпустимим.

Тому покарання, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, призначене місцевим судом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є явно несправедливим, внаслідок його м`якості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , колегією суддів не встановлено.

А тому, призначаючи покарання ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, не перебуває на обліках ювенальної превенції, служби у справах дітей, лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; обставини, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання; колегія суддів вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України, звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.ст.75, 104 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, не перебуває на обліках служби у справах дітей, лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; обставини, які пом`якшують покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання; колегія суддів вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України, звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.ст.75, 104 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора в частині необхідності покласти на обвинувачених додатковий обов`язок - виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення», не заслуговує на увагу.

Так, на думку колегії суддів, для належної ресоціалізації та соціальної адаптації неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , достатнім буде покладення на останніх обов`язків, передбачених ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора у цій частині.

За таких обставин, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України, ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, на ОСОБА_9 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_10 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України, ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, на ОСОБА_10 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4