Справа № 216/1950/19
провадження 1-кп/216/263/21
УХВАЛА
іменем України

07 червня 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0001330 від 26.07.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, який є громадянином України, має початкову середню освіту, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Під час судового розгляду кримінального провадження захисник обвинуваченого заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в частині обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений підтримав заявлене захисником клопотання.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Потерпіла та її представник покладались на розсуд суду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження в ході досудового розслідування були встановлені наступні фактичні обставини справи.

У січні 2017 року (більш точну дату та час на досудовому розслідуванні не встановлено), на території м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (точне місце на досудовому розслідуванні не встановлено), ОСОБА_4 вступив в попередню змову з Особою №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292) на заволодіння чужим майном у великих розмірах квартирою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , шляхом обману (шахрайство), із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, із підробкою та використання підроблених документів. У першій декаді лютого 2017 року (більш точну дату та час на досудовому розслідуванні не встановлено), ОСОБА_4 , за попередньою змовою з Особою №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292), з метою заволодіння квартирою ОСОБА_6 , завіривши останню у доброчинних намірах, запропонували їй допомогу у приватизації житла, погашенні заборгованості по комунальним послугам, працевлаштуванні. Реалізовуючи свої злочинні наміри, з метою отримання вільного доступу до бажаного майна, ОСОБА_4 спільно з Особою №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292) звільнили вищезазначену квартиру від мешканців, переселивши ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_8 в орендовану Особою №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292) квартиру АДРЕСА_3 . На початку березня 2017 року (більш точну дату та час на досудовому розслідуванні не встановлено), ОСОБА_4 , реалізуючи свої злочинні наміри, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , з метою підготовки до заволодіння чужим майном, під виглядом необхідності оформлення документів на право власності (приватизації) на вищезазначену квартиру ОСОБА_6 , шляхом обману, незаконно заволодів паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , серії НОМЕР_1 , виданий 06.05.1998 Жовтневим РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області та іншим важливим особистим документом карткою фізичної особи платника податків про одержання ідентифікаційного номера НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , для подальшого використання цих документів у заволодінні чужим майном.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 3 ст. 357 КК України за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом.

Крім того, на початку березня 2017 року (більш точну дату та час на досудовому розслідуванні не встановлено), ОСОБА_4 , з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, не повідомляючи про свої дійсні злочинні наміри, запропонував за грошову винагороду Особі №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310) прийняти участь у підробці від імені ОСОБА_6 офіційних документів довіреності і договору доручення, який видається та посвідчується нотаріусом, на що Особа №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310) дала свою згоду. У денний час доби, 31.03.2017, біля будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , згідно попередньої домовленості з Особою №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310), надав останній підроблений паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 , виданий 06.05.1998 Жовтневим РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області, місце знаходження якого досудовим слідством не встановлено, з фотокарткою Особи №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310) замість фотокартки власника документа.

У денний час доби, 31.03.2017, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізувати свої злочинні наміри, згідно попередньої домовленості та разом з Особою №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310), з метою виготовлення від імені ОСОБА_6 підробленої довіреності і договору доручення, прибули до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_5 . У зазначеному приміщенні, Особа №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310), згідно попередньої домовленості з ОСОБА_4 та виконуючи його вказівки, надала приватному нотаріусу ОСОБА_9 паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 06.05.1998 Жовтневим РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_6 з вклеєною фотокарткою Особи №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310) та картку фізичної особи платника податків про одержання ідентифікаційного номера НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , переконавши приватного нотаріуса ОСОБА_9 , що вона дійсно є ОСОБА_6 . Приватний нотаріус ОСОБА_9 , будучи переконаною в достовірності наданих їй документів, підготовила договір доручення та довіреність від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_10 щодо надання права на оформлення відповідних документів для приватизації та продажу квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 та надала їх для ознайомлення та підпису Особі №2 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження № 0000310). Вищезазначені договір доручення та довіреність Особа №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310) завірила підписом від імені ОСОБА_6 , тим самим підробила офіційні документи. У свою чергу приватний нотаріус зареєстрував довіреність та договір доручення в реєстрі відповідно за №763 та №764, посвідчив їх та видав Особі №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310). У цей же день, у вищезазначеному приміщенні приватного нотаріуса, Особа №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310), за попередньою змовою з ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свої злочині наміри, виконуючи вказівку останнього, вищезазначені завідомо підроблені офіційні документи довіреність та договір доручення передала ОСОБА_10 , якому не було відомо про злочинні наміри останніх та він сприймав Особу №2 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000310) як ОСОБА_6 , тим самим збувши підроблені документи. Приблизно в квітні 2017 року (більш точну дату та час на досудовому розслідуванні не встановлено), ОСОБА_11 , будучи переконаний в своїх законних діях, на підставі вищезазначених довіреності та договору доручення надав до виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради відповідні документи для приватизації квартири АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради №187 від 19.04.2017 було безоплатно передано ОСОБА_6 зазначену квартиру в приватну власність. ОСОБА_11 , діючи від імені ОСОБА_6 , отримав свідоцтво на право власності зазначеної квартири, яке передав ОСОБА_4 .

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 3 ст. 358 КК України за ознаками підроблення іншого офіційного документа, який видається та посвідчується нотаріусом, і який надає права, з метою використання його іншою особою, збут такого документа, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 24.05.2017, у денний час доби, ОСОБА_4 , згідно умов попередньої домовленості, разом з Особою №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292), реалізуючи свої злочинні наміри на заволодіння чужим майном у великих розмірах шляхом обману (шахрайство), навмисно приховавши факт здійсненої 19.04.2017 приватизації та отримання свідоцтва про право власності на бажане майно, що належить ОСОБА_6 , ввели останню в оману щодо необхідності надання нею довіреності на право оформлення відповідних документів для приватизації та отримання свідоцтва про право власності належної їй квартири, супроводили її до приміщення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 , розташованого в приміщенні АДРЕСА_6 . В зазначеному приміщенні приватного нотаріуса, ОСОБА_6 , будучи впевненою в законності дій ОСОБА_4 та Особи №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292), надала довіреність на ім`я ОСОБА_13 , зареєстровану нотаріусом в реєстрі під №1097, на право продажу належної їй квартири АДРЕСА_2 . Зазначену довіреність ОСОБА_6 передала ОСОБА_4

16.06.2017, у денний час доби, ОСОБА_4 , реалізуючи свої злочинні наміри, за попередньою змовою та спільно з Особою №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292), супроводили ОСОБА_13 до приміщення приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 , розташованого в приміщенні №2 будинку АДРЕСА_7 . У приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_13 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_4 і Особи №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292), довіряючи їм, використовуючи передану ними довіреність, яку останні отримали від ОСОБА_6 шляхом обману, уклав договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з ОСОБА_14 . Згідно умов попередньої домовленості з ОСОБА_4 і Особою №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292), будучи впевненою, що останні діють від імені та в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_14 передала їм грошові кошти в сумі 49 054 гривень згідно договору купівлі-продажу квартири, якими вони розпорядились на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з Особою №1 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000292), діючи умисно, з корисливих мотивів, заволоділи чужим майном шляхом обману квартирою АДРЕСА_2 , чим спричинили ОСОБА_6 збитки на суму 244 200 грн., що є вартістю квартири та у 305 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (800 грн.) на момент вчинення злочину і є великим розміром.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 3 ст. 190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.

Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не визнав.

Однак, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч. 4 ст. 286 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а згідно з частиною четвертою цієї ж статті Кримінального кодексу України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, виходячи з санкції ч. 3 ст. 357 КК України, одне з інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень за ступенем тяжкості є кримінальним проступком.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 статті 288 КПК встановлено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Між тим, визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення, з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 12 грудня 2018 року, у справі №462/7282/14-к.

На підставі викладеного, суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки одне з кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 є кримінальним проступком, який за версією слідства було вчинено у січні 2017 року, обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, не вчинив нового кримінального правопорушення та надав згоду на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, керуючись ст.ст. 12, 49, 357 ч. 3 КК України, ст.ст. 286, 288, 326, 393, 395, 532, 533 КПК України суд,
ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001330 від 26.07.2017, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, закрити.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1