ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/340/21 Номер провадження 11-кп/814/812/21Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Маліченко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Маліченка В.В.

суддів Герасименко В.М., Рябішина А.О.

з участю:

секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І.

прокурора Акулової С.М.

захисника Орленка Р.Е.

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження №0000108 від 22.04.2020 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця м. Глобине, Глобинського району, Полтавської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта вища, непрацюючого, пенсіонера, одруженого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України,

за апеляційною скаргою захисника Орленка Р.Е. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року клопотання захисника Орленка Р.Е. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження в зв`язку з дійовим каяттям задоволено.

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого за ч.1 ст.249 КК України ОСОБА_1 закрито у зв`язку з дійовим каяттям та звільнено у зв`язку з цим обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 11112 грн. стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави.

Накладений арешт на дерев`яне весло, сітку риболовну месинову та свіжовиловлену рибу окунь 1 шт., плітка 35 шт., лящ 2 шт. скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 підпадає під дію ст.45 КК України, а тому клопотанням адвоката підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся захисник Орленко Р.Е. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 який в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду змінити в частині покладення на ОСОБА_1 процесуальних витрат та віднести на рахунок держави процесуальні витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні в сумі 11112 грн..

В обґрунтування апеляційних вимог, посилаючись на постанову Верховного суду від 01.03.2021 по справі №266/3090/18, зазначає, що місцевим судом допущено порушення процесуальних вимог, оскільки покладання процесуальних витрат на обвинуваченого допускається при ухваленні обвинувального вироку.

Інші учасники кримінального провадження ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника Орленка Р.Е. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції ухвала суду в цій частині не переглядається.

Щодо доводів апелянта про неправильний розподіл процесуальних витрат на обвинуваченого при закритті кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані Главою 8 КПК.

Так, процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що розмір процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертизи становить 11112 грн.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Тобто, із правового аналізу вказаних норм кримінального процесуального законодавства вбачається, що суд вирішує питання про стягнення судових витрат незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження. КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на залучення експерта та проведення необхідних судових експертиз в ході досудового розслідування, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка в своїй постанові від 17.06.2020 (Справа № 598/1781/17, Провадження № 13-47кс20) дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Щодо аргументів апелянта, викладених в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 01.03.2021, про те, що у справі №266/3090/18 провадження №51-3281кмп19 зроблено висновок про те, що процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердженні, а оскільки в цьому кримінальному провадженні суд дійшов висновку про те, що кримінальне провадження підлягає закриттю, процесуальні витрати не можуть бути стягнені із обвинуваченого, а мають бути віднесені на рахунок держави, колегія суддів зазначає таке.

Так, в своїй постанові від 01.03.2021 третя судова палата Касаційного кримінального суду Верховного суду дійшла висновку про те, що кримінальне провадження підлягає закриттю, а процесуальні витрати не можуть бути стягнені із обвинуваченого, а мають бути віднесені на рахунок держави, через втрату чинності в цілому статтею або частиною статті Особливої частини КК, яка встановлювала кримінальну відповідальність за певне діяння, внаслідок визнання її неконституційною Конституційним Судом України, що є реабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження.

Тому Верховний Суд у своїй постанові дійшов висновку про те, що процесуальні витрати не можуть бути стягнені із обвинуваченого, а мають бути віднесені на рахунок держави оскільки втрата чинності законом, який раніше визнавав те чи інше діяння кримінальним правопорушенням, унаслідок його скасування чи визнання неконституційним робить подальше кримінальне провадження безпредметним - особу в будь-якому разі не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо відповідне діяння не є злочином відповідно до чинного КК, а отже сторона обвинувачення не може доводити його винуватості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд в дотримання положень ст. ст. 122, 124, 126 КПК України, постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ст. 45 КК України, у зв`язку із дійовий каяттям та звільнення від кримінальної відповідальності, що в свою чергу не є реабілітуючою обвинуваченого обставиною, розподілив судові витрати, понесені стороною обвинувачення в ході досудового розслідування інкримінованого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, в тому числі на проведення експертизи в розмірі 11 112 грн., правильно стягнувши їх з обвинуваченого в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника Орленка Р.Е. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого за ч.1 ст.249 КК України ОСОБА_1 у зв`язку з дійовим каяттям та звільнення у зв`язку з цим обвинуваченого від кримінальної відповідальності - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: В.В. Маліченко

Судді: В.М. Герасименко

А.О. Рябішин