ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/767/21
Провадження № 1-кп/483/136/2021
ВИРОК
Іменем України
24 червня 2021 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 17 березня 2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тихе Солонянського району Дніпропетровської області, є громадянином України, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, проходив службу за контрактом на посаді оператора-вогнеметника групи 2-ої команди 3-го загону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший матрос, не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину без поважних причин за наступних обставин.

13 січня 2020 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 6 від 13 січня 2020 року його зараховано до списків особового складу зазначеної частини, поставлено на всі види забезпечення.
Відтак, з 13 січня 2020 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання Виконувачем обов`язків Президента України, Головою Верховної Ради України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

15 лютого 2021 року о 08 год. 00 хв. старший матрос ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді оператора-вогнеметника групи 2-ої команди 3-го загону військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , покинув розташування військової частини за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що самовільно залишив військову службу, до 12 травня 2021 року.
12 травня 2021 року ОСОБА_6 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, та повідомив про себе як військовослужбовця, що ухиляється від військової служби.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в самовільному залишенні військової частини без поважних причин визнав повністю і показав, що у 2020 році він уклав контракт на проходження військової служби і приступив до виконання обов`язків, однак 15 лютого 2021 року він самовільно залишив військову частину через небажання продовжувати військову службу та особисті конфлікти, і поїхав за місцем свого проживання до Дніпропетровської області. Усвідомлюючи, що самовільне залишення військової частини без поважних причин є злочином, він 12 травня 2021 року добровільно звернувся до ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, з відповідною заявою. У вчиненому щиро кається.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину і кваліфікує його дії - за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з`явлення зі зізнанням, щире каяття та сприяння у розкритті злочину, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження суд приходить до висновку, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, цивільний позов у провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
На підставі п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий: