Справа № 357/4650/21
У Х В А Л А

05 травня 2021 року

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000897 від 03 травня 2021 року відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Рокитне Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, на утриманні дітей не маючого, не працюючого, ідентифікаційний код платника податків: НОМЕР_1 , раніше судимого:
- 30 липня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України звільнений з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 11 листопада 2013 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, ст. 71 ч. 1 КК України 4 роки 2 місяці позбавлення волі;
- 02 грудня 2013 року Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 роки 1 місяця позбавлення волі;
- 08 квітня 2014 року ухвалою Прилуцького районного суду Чернігівської області остаточне покарання визначено у розмірі 4 років 3 місяців позбавлення волі;
- 31 жовтня 2017 року Рокитнянським районним судом Київської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 4 місяців арешту;
- 12 лютого 2018 року Богуславським районним судом Київської області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитом строком 3 роки;
- 10 жовтня 2018 року Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитом строком 3 роки,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
05 травня 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000897 від 03 травня 2021 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, строком на 60 (шістдесят) днів.

Короткий виклад обставин злочину, у зв`язку з яким подається клопотання.
02 травня 2021 року близько 23 год. ОСОБА_4 перебував за адресою свого проживання по АДРЕСА_2 , де в приміщенні літньої кухні спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вживав алкогольні напої. В цей час ОСОБА_4 помітив на шиї ОСОБА_8 ланцюжок із жовтого металу та золоту підвіску у вигляді хрестика, а також на руках в ОСОБА_8 він помітив три золоті кільця та дві золоті сережки у вухах останньої. В цей час в нього виник повторно умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме на виробів із золота, належних потерпілій ОСОБА_8 .

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, наказав потерпілій ОСОБА_8 віддати йому золоті вироби, які були одягнені на ній. Коли остання відмовилася добровільно віддати свої золоті прикраси, ОСОБА_4 наніс їй один удар кулаком в лице та почав погрожувати їй продовженням застосуванням насильства. Після таких дій останнього, ОСОБА_8 зняла свої золоті прикраси, а сааме: три золотих кільця, дві золоті сережки та підвіску у вигляді хрестика і віддала їх ОСОБА_9 . Взявши золоті прикраси, належні ОСОБА_8 , ОСОБА_4 поклав їх до кишені своєї куртки, щоб в подальшому використати їх для власних потреб, та таким чином розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 19000 грн.

За данним фактом 03 травня 2021 року розпочато кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР № 0000897 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

03 травня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: рапортом оперативного чергового відділення поліції Білоцерківського РУП від 03 травня 2021, ЖЕО №1419; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 віл 03 травня 2021 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03 травня 2021 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 03 травня 2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 03 травня 2021 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 03 торавня 2021 року; та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Ризики слідчий обґрунтовує наступними обставинами.
В ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженню наявні достатні ризики, що підозрюваний ОСОБА_4 буде вчиняти наступні дії, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду свідчить той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на випробувальному термінові повторно вчинив тяжкий злочин, за вчинення якого останньому загрожує реальна міра покарання, передбачена КК України у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, останній ніде офіційно не працевлаштований, проживає за рахунок тимчасових заробітків.
Про наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення свідчить той факт, що до цього часу не встановлено місцезнаходження виробів із золота, які ОСОБА_4 відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_8 після чого заховав, та підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі їх може знищити чи збути іншій особі.
Про наявність ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні свідчить той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі, буде здійснювати вплив на потерпілу ОСОБА_8 та свідків у кримінальному провадженні, таких як ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , з метою узгодження та можливої зміни їхніх показів у цьому ж кримінальному провадженні.
Про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення свідчить той факт, що ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів, останні рази 12 лютого 2018 року Богуславським районним судом Київської області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитом строком 3 роки, 10 жовтня 2018 року Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитом строком 3 роки, перебуваючи на випробувальному термінові повторно вчинив тяжкий злочин, та перебуваючи на волі може продовжити вчиняти нові злочини.

Рух справи.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав дане клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні, та на те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 просив суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Вважаєщо ризики, які наголосив прокурор не обґрунтовані та нічим не підтверджені, ґрунтуються лише на припущеннях. ОСОБА_4 вину визнав повністю, ризики переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення останній наміру не має. Має постійне місце проживання, проживає з співмешканкою. Вважаю, що дана підозра не є обґрунтована, тому просить суд відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні.
Мотиви і положення закону з яких виходить слідча суддя при постановленні ухвали.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, заперечення захисника підозрюваного та додані документи до нього, приходжу до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
03 травня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яку слідчий суддя вважає обґрунтованою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суддя зобов`язаний встановити, чи доводяться надані сторонами кримінального правопорушення докази, обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , враховуються вимоги п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Із клопотання слідчого вбачається, що виклад обставин дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Тобто, є достатні дані вважати про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Питання щодо доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи, закріплений ст. 5 Конвенції.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 року у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 року у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 року «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи клопотання слідчого, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Що стосується п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя зазначає наступне.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, а також дані про його особу, вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки.
Виходячи з того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що матиме значення для встановлення істини по кримінальному провадженню.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Подвезько проти України» крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено та стороною захисту не доведено.
Висновки слідчого судді.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
З врахуванням викладеного вище, рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права й свободи підозрюваного, відповідає характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, враховуючи, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин перебуваючи на випробувальному терміну, враховуючи також існування вищезазначених ризиків та наявність обґрунтованої підозри, тому слідчий суддя дійшов до висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки інший, менш суворий запобіжний захід, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам у кримінальному провадженні.
У зв`язку з цим, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя визначає в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 131, 182, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000897 від 03 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомленого про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ст. 186 ч. 2 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 діб, строк вираховувати з моменту затримання, тобто з 03 травня 2021 року по 01 липня 2021 року включно.
Строку дії ухвали обчислювати з 05 травня 2021 року по 01 липня 2021 року включно.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу негайно вручити учасникам процесу після її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Відповідно до ст. 205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення та подана безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Повний текст ухвали проголосити 07 травня 2021 року о 08 год. 20 хв.
Слідчий суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1