Справа № 304/1214/20 Провадження № 1-кп/304/143/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
третьої особи, щодо майна якої вирішується питання, ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000238 від 02 червня 2020 року, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Порошково, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 вчинив незаконну порубку дерев в об`єктах природно-заповідного фонду за наступних обставин.

Так, 30 травня 2020 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у кварталі 73 виділі 8 лісництва «Шипот» ДП «Перечинське ЛГ», що знаходиться в урочищі «Фітькова Погарь», на території Державного зоологічного заказника республіканського значення «Тур`я-Полянський» поблизу села Т.Поляна Перечинського району Закарпатської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу та відповідних документів, всупереч встановленому законом порядку та з метою вчинення незаконної рубки деревини породи «Бук» в особистих цілях, за допомогою бензомоторної пили, вчинив самовільну рубку восьми лежачих дерев (вітровал) породи «бук» різного діаметру, які розрубав на менші частини та за допомогою власного автомобіля марки «ЗІЛ 131» вивіз за місцем свого проживання.

Згідно з довідкою ДП «Перечинське ЛГ» та Актом № 1 огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства, розмір шкоди, заподіяної самовільною рубкою вказаних дерев у об`єктах природно-заповідного фонду загальним об`ємом 11,2 метрів кубічних, становить 39 406 грн.

Тим самим ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 246 КК України.

У судовому засіданні до суду подана угода про визнання винуватості, укладена 30 грудня 2020 року між начальником Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_6 , відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України. Крім цього, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання за ч. 3 ст. 246 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 25 500 грн. Також сторони визначили наслідки укладення, затвердження і невиконання зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у присутності захисника повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, просив суд затвердити укладену угоду, а також призначити узгоджену в ній міру покарання. Також ствердив, що угоду він укладав добровільно, розуміє надані йому законом права, наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди, визначені статтею 473 КПК України, суть пред`явленого обвинувачення і вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого також просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджену в ній міру покарання.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання, ОСОБА_8 у судовому засіданні просила суд не застосовувати спеціальну конфіскацію вантажного автомобіля марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки такий автомобіль перебуває у спільній сумісній власності з її чоловіком. Їй не було відомо про те, що вказаний автомобіль чоловік використовував незаконно.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. Крім того, просив застосувати спеціальну конфіскацію щодо однієї бензопили, яку обвинувачений використав як знаряддя вчинення злочину.

Представник потерпілого ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав думку прокурора. Крім того, підтримав раніше надану ОСОБА_10 письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Заслухавши думку учасників судового провадження, безпосередньо дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди її сторони, визначена в межах санкції ч. 3 ст. 246 КК України, з урахуванням положень 65, 66, 67 КК України, угода не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладення такої угоди судом не встановлено.

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, зокрема те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення та вид покарання. Укладення угоди є цілком добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок, чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього встановлено, що прокурор усвідомлює наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 246 КК України, є нетяжким злочином.

Суд враховує дані про особу винного: ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, кримінальне правопорушення вчинив вперше.

Судом також враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України. Судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди узгоджуються з вимогами вказаного Закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення правильна, представником потерпілого подано письмову згоду на укладення угоди, умови такої не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, укладення угоди було добровільним, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Також судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, угоду про визнання винуватості слід затвердити.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стосовно спеціальної конфіскації суд зазначає таке.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст. 96-1 КК України).

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно було використане як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

У цьому кримінальному провадженні повністю доведено, що ОСОБА_5 , володілець бензопили, знав про її незаконне використання; бензопилу використано ним як знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Злочин скоєно умисно, за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим, необхідно застосувати спеціальну конфіскацію бензопили, яку застосовано як знаряддя вчинення злочину, на користь держави.

Разом з цим, вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також було застосовано як знаряддя вчинення злочину, конфіскації не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Виходячи з аналізу положень вказаних статей, спеціальна конфіскація може бути застосована до майна обвинуваченого чи у передбачених КК України випадках до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, якщо власник знав про їх незаконне використання.

Конвенцією, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив інкримінований йому злочин за допомогою, зокрема, вантажного автомобіля марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить останньому, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 08 липня 2004 року.

Разом з цим, судом під час перевірки матеріалів даного кримінального провадження установлено те, що ОСОБА_5 з 06 жовтня 2001 року по теперішній час перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 06 жовтня 2001 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю зазначеного подружжя, яке набуте під час шлюбу.

Водночас, згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Відповідно до пункту 1 вказаної норми гроші цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Проте, матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту того, що ОСОБА_8 знала чи могла б знати про незаконне використання вказаного автомобіля, що було б підставою для його конфіскації.

У зв`язку з цим, суд вважає, що вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , спеціальній конфіскації на користь держави не підлягає.

Стосовно заходів забезпечення кримінального провадження суд зазначає таке.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч. 4 ст. 174 КПК України).

Суд вже дійшов висновку про спеціальну конфіскацію бензопили на користь держави, а тому арешт накладений на неї скасуванню не підлягає. Арешт накладений на інше майно необхідно скасувати.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування відносно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту, закінчився 16 листопада 2020 року. Підстав для його обрання суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 100, 174, 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 30 грудня 2020 року, укладену між начальником Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Речові докази:

- п`ятнадцять ланцюгів та шість шин до бензомоторних пил; квитанції про виписку паливних дров; чотири бензомоторні пили, які упаковані в поліетиленові пакети, повернути ОСОБА_5 як законному володільцю;

- вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, повернути ОСОБА_5 та ОСОБА_8 як законним володільцям;

- паливні дрова, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , повернути ОСОБА_5 як фактичному володільцю.

Застосувати спеціальну конфіскацію, що полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави майна бензопили, яка знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Арешт, накладений на бензопилу, залишити без змін.

Арешт, накладений на п`ятнадцять ланцюгів та шість шин до бензомоторних пил; квитанції про виписку паливних дров; чотири бензомоторні пили, що упаковані в поліетиленові пакети, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; паливні дрова, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , та вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча: ОСОБА_1