21.05.2021 Провадження по справі № 1-кп/940/12/21
Справа № 940/759/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

його захисника адвоката: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві кримінальне провадження № 0000172 від 29.05.2020 року за обвинуваченням :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, не працюючого, невійськовозобов?язаного, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 29.05.2020 року близько 12 год. 30 хв., перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де на грунті особистих неприязних відносин в усній формі став висловлюватись нецензурними словами до свого брата ОСОБА_4 , на що останній зробив йому зауваження, однак обвинувачений ОСОБА_4 не відреагував на правомірну вимогу потерпілого ОСОБА_4 припинити протиправні дії та діючи з прямим умислом, спрямованим на погрозу вбивством, з метою викликати побоювання за своє життя, в усній формі став висловлюватись на адресу потерпілого ОСОБА_4 нецензурними словами та, діючи агресивно, висловлюючи погрози його вбити, почав розмахувати перед обличчям потерпілого косою, яку тримав в обох руках, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 , виходячи із обстановки, що склалася на момент погрози та агресивної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , сприйняв такі дії останнього як реальну та дійсну погрозу позбавлення його життя та реально побоювався здійснення цієї погрози.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України не визнав та заперечував проти задоволення заявленого потерпілим цивільного позову. У наданих суду показаннях пояснив, що потерпілий ОСОБА_4 це його рідний брат, із яким він тривалий час перебуває у неприязних відносинах. 29.05.2020 року близько 12 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 він пішов косити траву та виявив, що його брат ОСОБА_4 накидав гілля в рів і він їх зі злості відкинув на город потерпілого, де була посаджена картопля. Після цього вибіг потерпілий, став лаятися та спровокував його на конфлікт, вони стали сваритися та ображали один одного нецензурними словами, проте косою він перед братом не махав, а тримав косу в руках, щоб брат до нього не підходив, і вбивством йому він не погрожував. Коли йшов додому то забрав косу. Вважає, що брат зі своєю дружиною його навмисно обмовляють.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав суду, що обвинувачений це його рідний брат, із яким у нього тривалі неприязні стосунки. Вони проживають в одному селі по сусідству. 29.05.2020 року він побачив, що брат ОСОБА_7 кидає гілки на його картоплю та зробив йому зауваження, на що останній його обматюкав та продовжував кидати гілки на картоплю, після чого він знову зробив йому зауваження. У відповідь на це обвинувачений взяв косу і почав розмахувати нею перед його обличчям та кричав «я тебе вб?ю, він почав тікати, брат побіг за ним з косою. Цей конфлікт бачила його дружина, яка вийшла з будинку з дитиною. Проте, обвинувачений продовжував погрожувати вбивством та обзивав дружину з дитиною, після чого він заштовхав дружину до будинку і став викликати поліцію. Вказав суду, що обвинувачений розмахуючи перед ним косою кричав до нього, що вб?є його, а він сприйняв такі дії останнього як реальну та дійсну погрозу позбавлення його життя та реально побоювався здійснення цієї погрози. Заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 тисяч гривень підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК України, його вина знайшла своє підтвердження в суді.

Так, із показань свідка ОСОБА_8 встановлено, що потерпілий це її чоловік, а обвинувачений - його рідний брат. Останнім часом вона постійно проживає в с. Тайниця в будинку, який її чоловік успадкував від матері. Між чоловіком та братом ОСОБА_7 склалися тривалі неприязні відносини. 29.05.2020 року вона перебувала в житловому будинку на кухні, вікна якої виходять у двір, де в цей час перебував її чоловік та почула крик і побачила, що її чоловік відходив назад, а обвинувачений з косою наближався до чоловіка, при цьому розмахував косою та кричав що всіх вб?є. Вони з чоловіком забігли до хати, а обвинувачений навздогін розмахував косою. Вона злякалася за життя свого чоловіка, оскільки обвинувачений розмахував косою біля голови чоловіка та погрожував всіх вбити.

Допитаний свідок ОСОБА_9 показав, що він працює дільничним офіцером поліції в с. Тайниця Тетіївського району Київської області, в зв?язку з чим йому відомо, що між обвинуваченим та потерпілим існують тривалі неприязні відносини.

Крім показань потерпілого та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами :

- рапортом чергового Тетіївського ВП від 29.05.2020 року, із якого вбачається, що 29.05.2020 року о 13 год. 13 хв. із служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_4 про те, що сусід із косою бігав за заявником та погрожував вбити. (а.с.-78)

- протоколом огляду місця події від 29.05.2020 року, із якого вбачається що 29.05.2020 року на підставі згоди ОСОБА_4 проведено огляд домоволодіння обвинуваченого, під час якого виявлено та вилучено косу, яку визнано речовим доказом у справі. (а.с.-83-85)

- протоколом пред?явлення речей для впізнання від 03.06.2020 року, із якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 впізнав косу, якою йому погрожував обвинувачений та яка була вилучена при огляді його домоволодіння 29.05.2020 року і є речовим доказом у справі. (а.с-107-111)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.06.2020 року, проведеного із потерпілим ОСОБА_4 , відтвореного в судовому засіданні, із якого встановлено як саме щодо нього вчинено кримінальне правопорушення, зазначений доказ узгоджується із показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_10 (а.с.-103-106)

Зазначені письмові докази є належними та допустимими, під час їх дослідження стороною захисту не висловлювалися зауваження щодо їх невідповідності вимогам КПК України.

Враховуючи тривалий та неприязний характер стосунків між обвинуваченим і потерпілим, спосіб, інтенсивність вираження погрози, висловлюваної ним під час виниклого конфлікту, та розмахування коси перед обличчям потерпілого, особу винного, який схильний до прояву агресії, суд вважає, що в сукупності всі ці обставини давали потерпілому підстави сприймати такі погрози реально, як такі, що можуть здійснитися.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та кожен окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності , суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_4 , в яких він не визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК України, визнає їх неправдивими, спрямованими на ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вони суперечать показанням потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_8 та не узгоджуються із іншими дослідженими судом доказами.

Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні ствердив, що 29.05.2020 року між ним та братом дійсно був конфлікт та сварка, під час якого він був з косою, яка лежала на землі, чи то була в нього в руках, оскільки він мав косити траву.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні прямо вказував що обвинувачений погрожував йому вбивством, при цьому розмахував косою і він реально боявся за своє життя.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд враховує той факт що обвинувачений ОСОБА_4 , як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, змінював свої показання, тоді як показання, які надавав потерпілий ОСОБА_4 , як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не змінювалися, були змістовними, логічними, та узгоджувалися з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 129 КК України, як умисні дії, що виразилися в погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цих погроз.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який раніше не судимий, пенсіонер, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання обвинуваченому суд не встановив.

Враховуючи всі обставини по справі, а також те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винуватим у виді 2 (двох) місяців арешту.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, за шкоду, спричинену вчиненням кримінального правопорушення, суд відповідно до ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 127-129 КПК України вважає, що він підлягає задоволенню частково, а саме про стягнення із обвинуваченого на користь потерпілого 10 000 десять тисяч) гривень. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними злочинними діями завдав потерпілому моральну шкоду, душевних страждань, враховує їх глибину та тривалість, дотримуючись вимог розумності та справедливості.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. 373-376 Кримінального процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 129 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту.

Речові докази по кримінальному провадженню: косу, яка знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Тетіївського ВП, згідно квитанції № 97 - знищити.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 ( десять тисяч) гривень.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Тетіївський районний суд Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1