Справа № 308/6157/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування до підозрюваної
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Ужгород, Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , працюючої на посаді головного спеціаліста-юристконсульта відділу кадрового та правового забезпечення апарату Середнянської селищної ради та її виконавчих органів, раніше не судимої
запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту терміном на 2 місяці,-
ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту терміном на 2 місяці.
Клопотання мотивовано тим, що як встановлено досудовим розслідуванням ОСОБА_5 , держаний службовець 11 рангу, на підставі наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Держгеокадастру від 03.11.2015 № 1433к призначена на посаду начальника управління Держгеокадастру в Ужгородському районі.
Відповідно до Положення про управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області, затвердженого Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 03.03.2015 зі змінами від 16.06.2015 (у редакціях, що діяли протягом 2015-2016 років) (далі по тексту- Положення) начальник Управління здійснював керівництво діяльністю управління і ніс персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, здійснював добір кадрів в Управління, призначав на посади та звільняв з посад державних службовців та працівників Управління.
У клопотанні вказано, що в силу виконуваних організаційно-розпорядчих функція у 2015-2016 роках ОСОБА_5 , як начальник управління Держгеокадастру в Ужгородському районі, була службовою особою.
Крім того, як вказує слідчий, згідно підпунктів 4.8., 4.9., 4.18., 4.20. та 4.21. пункту 4 Положення Управління: здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами у встановленому порядку, здійснює землеустрій, у тому числі забезпечує проведення інвентаризації земель; створює, формує і веде місцевий фонд документації із землеустрою; створює інформаційну базу даних з питань реформування земельних відносин, землеустрою, охорони та проведення моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру, оціночної діяльності і земельних торгів; у межах, визначених законодавством, бере участь у погодженні документації із землеустрою; здійснює в порядку, встановленому Міністром, координацію діяльності суб`єктів землеустрою.
Як вказано у клопотанні, в силу виконання службових обов`язків начальника Управління у 2015 2016 роках ОСОБА_5 була особою, яка наділена функціями по перевірці у визначеному законом порядку проектів відведення земельних ділянок та погодження відповідних висновків щодо їх відповідності земельному законодавству.
У клопотанні вказано на те, що усупереч інтересам служби ОСОБА_5 , не перевіривши у визначеному законом порядку та не порівнявши матеріали проекту відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_8 із наявним в Управлінні фондом документації із землеустрою, а також не врахувавши того факту, що Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-ЗК № 001696 від 03.07.1997, виданого ДП «Радгосп-завод Ужгородський» для ведення сільськогосподарського виробництва, визнано недійсним, 24.03.2016 безпідставно скріпила своїми підписами та відтисками печатки Управління: висновок Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі за результатами розгляду проекту відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства від 24.03.2016 № 35/41-16 про віднесення земельної ділянки до земель органів державної влади; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 за № П-355/0-331/6-16, до якої внесено відомості про віднесення земельної ділянки до земель органів державної влади та самоврядування Головне управління Держземагенства у Закарпатській області.
Зокрема, згідно із ст. 1 Закону України «Про землеустрій» (у редакції від 02.06.2015), землеустрій сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.
Документація із землеустрою (землевпорядна документація) затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.
Державний фонд документації із землеустрою у відповідності до Положення про Державний фонд документації із землеустрою, затвердженого постановою КМУ від 17.11.2004 № 1553 (у редакції від 19.10.2012) формується на основі збирання, обробки, обліку матеріалів, отриманих у результаті проведення землеустрою незалежно від місця розташування земельних ділянок та форми власності на них, для використання їх органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також підприємствами, установами, організаціями і громадянами.
Державний фонд складається з: Головного фонду документації із землеустрою; регіональних фондів документації із землеустрою - Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя; місцевих фондів документації із землеустрою - адміністративних районів та міст обласного значення.
Місцевий фонд створюється, формується і ведеться районним (міським) відділом (управлінням) земельних ресурсів Держгеокадастру .
Місцевий фонд призначений для обліку та зберігання документації із землеустрою, проведеного на місцевому рівні.
У відповідності до п. «є1» ч. 1 ст. 15-1 ЗК України у 2016 році до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (Держгеокадастр України) належало розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Так, відповідно до положень ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передавали земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті (вилучення земельних ділянок для суспільних та інших потреб, відведення земельних ділянок дна територіального моря), у власність або у користування для всіх потреб.
Частина 1 статті 83 ЗК України врегульовує, що землі комунальної власності обмежені землями, розташованими в межах населених пунктів, а також земельними ділянками, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У клопотанні вказано, як встановлено під час досудового розслідування, земельна ділянка ОСОБА_8 розташована в межах міста Ужгорода, а саме по вул. Собранецькій, 150а та раніше перебувала у постійному користуванні ДП «Радгосп-завод Ужгородський» на підставі державний акт на право постійного користування землею серії II- ЗК № 001696 від 03.07.1997, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 153, виданого за рішенням виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів від 26.02.1997 № 26. Слідчий зазначає, що згідно з рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.11.2008 у справі № 17/97-98 (рішення набрало законної сили), державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 001696 від 03.07.1997 та рішення виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів від 26.02.1997 № 26 в частині п. IX. 8, на підставі якого видано державний акт, визнані недійсними. Таким чином, земельна ділянка по АДРЕСА_2 перейшла у комунальну власність.
У клопотанні вказано, що відповідно до ч. 3 ст. 78 ЗК України в редакції від 25.10.2001 земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Ч. 12 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України в первинній редакції врегульовувала, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів-відповідні органи виконавчої влади.
Слідчий зазначає, що розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.
Як вказує слідчий, згідно з висновком експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою та оціночно-земельної експертизи у кримінальному провадженні №1691/21-41 від 23.03.2021 надання дозволу на розробку проекту землеустрою та рішення про затвердження проекту землеустрою та передача земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 належало до компетенції Ужгородської міської ради Закарпатської області.
Також, за правилами ч. 6 ст. 118 ЗК України (в редакції від 18.02.2016), передбачено, що при безоплатній приватизації земельних ділянок громадянами, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Водночас, частиною 1 статті 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Як вказано у клопотанні, усупереч вищенаведеному, ОСОБА_5 , маючи у розпорядженні місцевий фонд документації із землеустрою, затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, маючи доступ до відомостей про те, що Державний Акт на право постійного користування землею серії II- ЗК № 001696 від 03.07.1997 визнано недійсним, а відповідно розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, проявивши необережність при виконанні обумовлених її службовим становищем обов`язків, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 загальною площею 1,6321 га. ОСОБА_8 , не вжила заходів до відмови у погодженні проекту, з огляду на невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів та документації із землеустрою.
Слідчий зазначає, що як наслідок, наказом Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 01.04.2016 № 807-сг, з урахуванням позитивного висновку територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, а саме Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області, які скріплені підписом ОСОБА_5 та відтиском печатки Управління, та які є невід`ємною частиною проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, вказаний проект відведення земельної ділянки з кадастровим номером :44:001:0275 затверджено та земельну ділянку передано у приватну власність ОСОБА_8 .
У клопотанні вказано, що таким чином ОСОБА_5 , будучи службовою особою, несумлінно ставлячись до виконання своїх службових обов`язків, маючи реальну можливість діяти так, як того вимагають інтереси служби, у протиріччі з установленим порядком, проявила необережність при виконанні обумовлених її службовим становищем обов`язків, усупереч вимог ст. 12, п. є, ч.1 ст. 15-1, ст. 83, ст. 84, ч.1 ч.4 ст. 122, ч.12 Розділу Х «Перехідних положень» ЗК України, ст.31 Закону України «Про власність», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про землеустрій», Положення про Державний фонд документації із землеустрою, Положення про Управління Держгеокадастру у районі, не виконала основну функцію територіального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із прийняттям наказу про розпорядження земельною ділянкою не уповноваженим органом, чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам в особі Ужгородської міської ради на загальну суму 15 055 347 гривень, що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.
У клопотанні вказано, що 14.05.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. ОСОБА_5 вчинила злочин віднесений до категорії не тяжких, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.
Як на підставу застосування запобіжного заходу, слідчий посилається на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити описані дії.
Слідчий зазначає, що з огляду на те, що покарання за вчинений злочин передбачає позбавлення волі, у досудового розслідування є підстави вважати, що без застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Крім цього, за твердженням слідчого, підозрювана може знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування ще триває, та проводяться експертні дослідження. Можливо також, що без застосування запобіжного заходу, ОСОБА_5 буде впливати на потерпілу сторону, представників Ужгородської міської ради з метою спонукання їх до відмови від звернення із заявою про вчинене щодо них кримінальне правопорушення.
Слідчий зазначає, що застосування запобіжного заходу до підозрюваної є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження, метою якого, визначено, забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, один з яких прибувати на виклики до слідчого та суду, а також запобігання ризикам: спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.
При цьому у клопотанні слідчий вказує і на те, що орган досудового розслідування просить суд разом з обранням запобіжного заходу встановити додаткові обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на першу їхню вимогу; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
З огляду на викладене слідчий просить слідчого суддю: застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Ужгород, Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , працюючої на посаді головного спеціаліста-юристконсульта відділу кадрового та правового забезпечення апарату Середнянської селищної ради та її виконавчих органів, раніше не судимої терміном на 2 місяці. Обрати додаткові обов`язки щодо підозрюваної ОСОБА_5 : 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду на першу їхню вимогу; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Захисником підозрюваної, адвокатом ОСОБА_9 , до початку розгляду клопотання, через канцелярію суду подано заперечення на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Адвокат стверджує що підозра ОСОБА_5 у вчиненні нею кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, є необґрунтованою. ОСОБА_6 , вважає висновки експертизи, помилковими оскільки експертом не були враховані всі обставини виділення земельної ділянки ОСОБА_8 .. Адвокат заперечує наявність існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які б могли слугувати підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу. При цьому у запереченнях на клопотання про обрання запобіжного заходу, ОСОБА_6 , вказує і на те, що матеріалами клопотання не доведено, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам вказаним у клопотанні. Навпаки, адвокат вважає, що належна процесуальна поведінка підозрюваної ОСОБА_5 може бути забезпечена і без застосування до неї будь-якого запобіжного заходу.
З огляду на викладене адвокат просить слідчого суддю: вирішити питання про можливість застосування приписів викладених в ч.2, ч.3 і ч.4 ст. 194 КПК України та постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваної ОСОБА_5 .
У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити з підстав викладених в клопотанні.
Захисник підозрюваної ОСОБА_6 , у судовому засіданні заперечив проти обрання відносно його підзахисної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, подані письмові заперечення підтримав.
Підозрювана у судовому засіданні підтримала думку свого захисника, заперечувала проти задоволення клопотання про обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Заслухавши думку прокурора та слідчого з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваної, її захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у яком у підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно вимог пункту (с) ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно з ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Закарпатській області, здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417.
Згідно наявних у матеріалах клопотання доказів, 14.05.2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, а саме у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.
Слідчий суддя за результатами досліджених доказів вважає, що на даній стадії досудового розслідування у сторони обвинувачення є достатні підстави для підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого їй злочині. Слідчий суддя вважає, що докази причетності останньої до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, що надані до матеріалів клопотання свідчать про наявність обґрунтованої підозри. Разом із тим при розгляді даного клопотання слідчий суддя не вирішує питання про доведеність підозрюваній особі вини та остаточність кваліфікації її дій, що є наступними стадіями кримінального процесу.
Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаних в повідомленні про підозру кримінальних правопорушеннь.
Слід зазначити, що при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу слідчий суддя, разом з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Слідчий суддя враховує, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого їй правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме: висновком експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою та оціночно-земельної експертизи у кримінальному провадженні №1691/21-41 від 23.03.2021 надання дозволу на розробку проекту землеустрою та рішення про затвердження проекту землеустрою та передача земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 належало до компетенції Ужгородської міської ради Закарпатської області; наказом про прийняття на посаду №66-к від 04.11.2015 року ОСОБА_5 , наказом від 03.11.2015 року №1433-к про прийняття на посаду начальника Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області та присвоєння 11 рангу державного службовця ОСОБА_5 ; положенням про управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області;витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000417 від 21.09.2020 року згідно якого внесені відомості та здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України; повідомленням про підозру ОСОБА_5 за ч.2 ст. 367 КК України від 14.05.2021 року.
Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що матеріалами клопотання та при його розгляді в судовому засіданні, стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України .
Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України, належить до нетяжкого злочину, санкція ч.2 ст. 367 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або без такого.
Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_5 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у його вчиненні, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 , було повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину лише 14.05.2021 року, тобто є підстави вважати, що остання, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.
Окрім того,відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрювану переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду обвинувачених.
При цьому жодних обставин, що дають підстави для висновку, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілу сторону, представників Ужгородської міської ради, свідків, експертів, у цьому ж провадженні слідчим або прокурором не повідомлено і не доведено.
Слідчим та прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 має намір або чинить тиск на свідків та потерпілого, або експерта, збирається перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому яким саме чином перешкоджати або чинити тиск, або які саме документи спотворити або сховати, не вказується, та не мотивується.
Слідчий суддя враховує, при обранні запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_5 , зазначений слідчим та прокурором ризик того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є підтвердженим.
До того ж, крім наявності вказаного ризику, слідчий суддя також враховує особу підозрюваної, зокрема те, що ОСОБА_5 , одружена, має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи в селищній раді, та за місцем проживання, тобто підозрювана має міцні соціальні зв`язки.
Раніше не притягалася до кримінальної відповідальності.
Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту через ризики можливого незаконного впливу на свідків, потерпілого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, що підозрюваний може спотворити, сховати знищити документи які мають значення для досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, слідчий суддя констатує, що їх можливе настання слідчим, прокурором жодним доказом не доведено. Також слідчим, прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки слідчого та прокурора є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваної, а саме вона є громадянином України, з вищою освітою, одружена, має зареєстроване місце проживання, раніше не судима, офіційно працює, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно останньої запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту слід відмовити.
Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.
Стосовно посилань сторони захисту на звернення з клопотанням про вирішення питання про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності, слідчий суддя вважає вказати на те, що відповідно до частини 2 статті 285 КПК України, яка передбачає, що встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду. Таким чином процедура звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності чітко регламентована КПК України. Питання про наявність чи відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, не є предметом розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу та не перешкоджає в подальшому вирішенню вказаного питання в процесуальному порядку передбаченому КПК України.
Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що остання, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, тому слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваної, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України та за допомогою нього може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Так, на ОСОБА_5 , слід покласти обов`язки відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст.196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Відповідно до ч. 7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
Керуючись ст. ст. 176, -178, 179, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту терміном на 2 місяці, відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Ужгород, Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , працюючої на посаді головного спеціаліста-юристконсульта відділу кадрового та правового забезпечення апарату Середнянської селищної ради та її виконавчих органів, раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрювану ОСОБА_5 , наступні обов`язки: не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора і суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; з`являтися за першим викликом слідчого, прокурора і суду.
Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 179 КПК України контроль за виконанням особистого зобов`язання відносно підозрюваної ОСОБА_5 , покласти на слідчого.
Відповідно до ч.7 ст. 194 КПК України, встановити строк дії обов`язків покладених на підозрювану до 21.06.2021.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1