Провадження № 1-кп/591/179/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представників потерпілої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, не одруженого, не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,

В С Т А Н О В И В :
18.08.2019 близько 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , разом з малолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є донькою його співмешканки ОСОБА_11 , і у цей час перебувала в іншій кімнаті. У цей момент у ОСОБА_9 виник умисел на вчинення сексуального насильства, шляхом вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої особи.
Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на посягання на статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що остання є особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, оскільки він проживав разом із співмешканкою ОСОБА_11 та її донькою протягом одного року, ОСОБА_9 розумів та знав, що ОСОБА_10 шість років, усвідомлюючи суспільну небезпечний характер своїх дій передбачаючи, настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості малолітньої потерпілої та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з прямим умислом ОСОБА_9 вчинив насильницькі дії сексуального характеру не пов`язані з вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням пальця руки без згоди особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку.
ОСОБА_9 наказав ОСОБА_10 лягти до ліжка, де перебував останній, погрожуючи при цьому фізичним насильством, розуміючи, що остання в силу свого віку не зможе чинити будь-якого опору, примусив таким чином малолітню ОСОБА_10 лягти біля нього. У подальшому, з метою реалізації свого умислу на вчинення дій сексуального характеру, ОСОБА_9 почав гладити рукою ногу потерпілої, а потім завів свою руку під нижню білизну дівчинки і почав торкатися статевих органів ОСОБА_10 , чим спричинив малолітній фізичну біль та легкі тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 577 від 22.08.2019 при обстеженні у малолітньої ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: в ділянці складки між великою та малою статевими губами зліва тріщина слизової оболонки, вертикально, довжиною 1,5 см, зі скудним сукровичним виділенням, що кваліфіковано як легке тілесне ушкодження. Дане ушкодження утворилося від дії тупого предмету, про свідчить його характер, та могло утворитися в наслідок одноразового розтягування під час розведення статевих губ. Зазначене ушкодження утворилось понад одну дві доби, що підтверджується стадією розвитку ушкодження. Сукупність змін, що були виявлені під час обстеження 20.08.2019 - зяяння статевої щілини, почервоніння слизової оболонки присінка піхви, а також наявність тріщини слизової оболонки в ділянці складки між великою та малою статевими губами зліва вказують на механічні дії на цій ділянки тіла тупими предметами (можливо пальцями рук).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину не визнав та показав, щодо жодних дій, описаних в обвинуваченні не вчиняв, більше нічого не пояснивши та не побажавши відповідати на запитання.
В той же час, законний представник потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_6 показала суду, що її донька ОСОБА_11 з їх онукою - малолітньою ОСОБА_10 почала співмешкати з ОСОБА_9 . Стосунки між ними склались напружені, оскільки на думку свідка не забезпечувались належні умови проживання та виховання дитини. В серпні 2019 року вона під час розмов по телефону просила доньку віддати їй онуку для підготовки до школи, але ОСОБА_11 заперечувала проти цього, всіляко ухилялась. Коли 19 серпня 2019 року ОСОБА_6 прийшла додому до доньки, то остання спочатку все одно не хотіла віддавати дитину, але потім погодилась. По дорозі додому її онука ОСОБА_12 почала скаржитись на біль в животі, а вдома, коли почали купатись та коли ОСОБА_13 присіла в ванну, то розплакалась та жалілась на біль в області промежини. При огляді дитини ОСОБА_6 помітила у неї почервоніння в області статевих органів, а ОСОБА_13 розповіла, що ОСОБА_9 грав з нею в «щекоталки», погрожував покарати її, змусив лягати з ним у ліжко, проводив боляче рукою в області статевих органів та позаду. Мати при цьому була в іншій кімнаті. Після цього вона з чоловіком ( ОСОБА_14 ) звернулись до лікарні та до поліції.
Свідок ОСОБА_14 підтвердив покази ОСОБА_6 , показавши додатково, що їх донька ОСОБА_11 почала проживати з ОСОБА_9 приблизно з 2018 року, також підтвердив покази ОСОБА_6 щодо напружених стосунків з донькою та її співмешканцем ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_15 сестра ОСОБА_14 , підтвердила суду покази ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , в частині обставин вчинених відносно малолітньої ОСОБА_16 дій зі сторони ОСОБА_9 , про що їй стало відомо зі слів Каміли.
Покази зазначених осіб узгоджуються з показами малолітньої ОСОБА_10 , наданими суду, в яких вона підтвердила, що ОСОБА_9 грав з нею в «щекоталки», залазив рукою в білизну, боляче щипав там (в області статевих органів), торкався пальцем, боляче надавлював в зазначеній області, вона просила не робити це, оскільки не бажала, а він казав, що поставить її у куток.
При цьому, суд знаходить переконливими та такими, що заслуговують на довіру покази як ОСОБА_10 , так і зазначених вище свідків, а також вважає, що вони в достатній мірі підтверджують вчинення ОСОБА_9 зазначених в обвинуваченні насильницьких дій сексуального характеру по відношенні до малолітньої ОСОБА_10 , оскільки вони є послідовними та узгоджуються з висновками експертиз.
Зокрема, висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 420 від 26 вересня 2019 року підтверджено, що ОСОБА_10 підвищеної схильності до фантазування не виявляє, здатна правильно сприймати, запам`ятовувати та відтворювати обставини, що мають значення для справи та здатна давати щодо них відповідні покази, як і не могла розуміти характер та значення скоюваних з нею дій, тому не могла здійснювати активний, повноцінний опір, а діяла в межах ресурсів власної особистості (плакала, кричала), що свідчить про те, що відсутні у суду підстави для недовіри показам як малолітньої так і згаданих вище свідків та в достатній мірі підтверджує вчинення саме ОСОБА_9 інкримінованих в провину дій.
Також, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 416 від 23 вересня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_9 виявляє ознаки інфантильного розладу особистості, може усвідомлювати свої дії та керувати та був здатен на це на час вчинення інкримінованого в провину злочину, а застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Крім цього, актом судово-медичного обстеження № 568 від 22 серпня 2019 року та висновком експерта № 577 від 22 серпня 2019 року встановлені наявність у малолітньої ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, їх характер ступінь тяжкості, та локалізація, які відповідають наведеним пошкодженням в обвинуваченні та утворення яких характерне при вчиненні насильницьких дій сексуального характеру.
При цьому, висновком експерта № 710 від 16 жовтня 2019 року підтверджено, що спричинення зазначених в обвинуваченні тілесних ушкоджень не супроводжувалось вагінальним чи анальним проникненням, що на думку суду підтверджує також позицію сторони обвинувачення про те, що вчинення зазначених дій, інкримінованих в провину ОСОБА_9 за наведених вище обставин, відбулось без проникненням в тіло малолітньої.
До того ж, на думку суду цей висновок експерта не суперечить згаданому висновку судово-медичної експертизи № 577 від 22 серпня 2019 року, оскільки по-перше, на вирішення експертів при проведенні експертного дослідження № 577 не ставилось питання стосовно проникнення в тіло потерпілої.
По-друге, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 переконливо повідомив суду про те, що висновків про відсутність проникнення в тіло малолітньої ОСОБА_10 він дійшов з огляду на те, що проникнення в такому віці в тіло дитини без порушення дівочої пліви є малоймовірним та, навіть за умови зупинки зловмисника при торканні пліви (без її порушення), це залишило б відповідні сліди, який в цій ситуації виявлено (встановлено) не було.
Не вважає суд переконливими твердження сторони захисту про те, що згаданий висновок експерта спростовує провину обвинуваченого, з огляду на те, що в ньому застережено про те, що не виключена можливість утворення згаданих ушкоджень від дій матері чи бабусі під час виконання гігієнічних процедур, оскільки це зауваження є нічим недоведеним припущенням, яке до речі спростоване зазначеними вище доказами в справі, якими на думку суду в достатній мірі підтверджено вчинення саме ОСОБА_9 зазначених в обвинуваченні дій, та як наслідок виникнення у малолітньої вказаних ушкоджень.
Переконливих підстав для недовіри наведеним доказам чи щодо їх неналежності та недопустимості, суду наведено не було.

Інші докази по справі не спростовують зазначених висновків суду та доказів, якими підтверджені та встановлені вказані обставини, з огляду на наступне.
Так, свідок ОСОБА_18 працівник соціального центру, підтвердила лише ті обставини, що за заявою ОСОБА_14 в лютому 2019 року проводилась перевірка родини, в якій проживала малолітня потерпіла (разом з матір`ю ОСОБА_11 та обвинуваченим), проти якої заперечував саме обвинувачений, а за наслідками розгляду заяви була передана інформація для вжиття заходів реагування до Служби у справах дітей Сумської міської ради.
Свідок ОСОБА_11 на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась від дачі показань, при цьому на переконання суду це жодним чином не говорить на користь як обвинуваченого, так і матері малолітньої потерпілої, яка в такий спосіб не побажала дати покази для прояснення згаданих в обвинуваченні подій.
Свідок ОСОБА_19 брат обвинуваченого, дав суду покази щодо обставин, які характеризують обвинуваченого з позитивної сторони, а про обставини, зазначені в обвинуваченні, йому відомо зі слів сторонніх осіб. Проте, ці покази не спростовують зазначених висновків суду про доведеність вини ОСОБА_9 , з огляду по-перше на те, що свідок не проживав при обставинах зазначених в обвинуваченні разом зі своїм братом та не був безпосереднім очевидцем вказаних подій, а по-друге, його покази викликають у суду критичне відношення, враховуючи певну зацікавленість цього свідка внаслідок родинних стосунків.
Докази подані стороною захисту, а саме: характеризуючі дані обвинуваченого, документи стосовно стану здоров`я батьків ОСОБА_9 , а також матеріали по розгляду заяв з приводу неправомірних на думку заявників дій по відношенні один до одного як зі сторони ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , так і зі сторони дідуся малолітньої потерпілої ОСОБА_14 , висновок Служби у справах дітей - це матеріали, які не спростовують зазначених вище доказів, що покладаються в основу вироку.
Проте, ці матеріали підтверджують лише напружені стосунки між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 з одного боку та їх донькою ОСОБА_11 та ОСОБА_9 з іншого, чого ніхто зі сторін і не заперечував, однак не спростовують факту вчинення обвинуваченим неправомірних дій по відношенні до малолітньої ОСОБА_10 , як і не викликають сумнівів у суду з цього приводу покази ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , оскільки, як зазначеного вище, вони є послідовними та узгоджуються з іншими доказами в справі, в тому числі з висновками експертиз.
Крім того, згадані обставини не спростовують того факту, що діючи в такий спосіб, родина ОСОБА_20 виходила виключно з інтересів їх онуки та що вони опікувались потребами та долею дитини більше навіть за її рідну матір ОСОБА_11 (переконливих підстав для оцінки дій та тверджень ОСОБА_14 та ОСОБА_6 в інший спосіб суду наведено не було).
Висновки ж імунологічних експертних досліджень №№ 814, 815 не містять в собі інформації щодо предмета доказування.
Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_9 цього кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 153 КК України, оскільки доведено та встановлено, що ОСОБА_9 своїми умисними діями, що виразились у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру по відношенні до малолітньої ОСОБА_10 незалежно від її добровільної згоди та не пов`язаних із проникненням в її тіло, вчинив сексуальне насильство, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення таких дій щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, незалежно від її добровільної згоди.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_9 суд не вбачає.
Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він є не судимою особою, офіційно не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, а за місцем роботи позитивно.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину.

Враховуючи викладене та дані щодо особи обвинуваченого, значну ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину та його характер, зумовлений вчиненням діяння відносно малолітньої дитини, яке здатне заподіяти на все життя дитині психологічної травми, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність у ОСОБА_9 осуду морально-етичної сторони своєї неправомірної поведінки всупереч встановленим та доведеним обставинам справи, суд вважає, що виправлення ОСОБА_9 можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах строку наближеного до максимальної санкції, застереженої за цей злочин.
Цивільний позов представника потерпілої на думку суду підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Вимоги ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки жодним доказом не підтверджений розмір та факт заподіяння саме майнової шкоди.

Що стосується відшкодування моральної шкоди в сумі 300000 гривень, то вирішуючи це питання, суд виходить з наступних міркувань.
Завдання моральної шкоди в цій частині в повній мірі обґрунтовано позивачем та зумовлюється психологічними стражданнями малолітньої дитини, яка в такому віці вже отримала такий значний стрес, а також завданими ушкодженнями як фізичного так і психологічного характеру, що безумовно викликало болісні відчуття та страждання. Беззаперечним на думку суду є і той факт, що вчинення відносно дитини в такому віці зазначених в обвинуваченні дій може мати негативні наслідки в подальшому її житті.
Тому, виходячи з глибини страждань, враховуючи принцип, розумності, виваженості, співмірності та справедливості, на думку суду належною до стягнення на відшкодування моральної шкоди, завданої зазначеним злочином, є сума коштів в 200000 гривень, тому позов належить задовольнити частково.
Підтвердження наявності в справі процесуальних витрат суду не наведено, а питання стосовно долі речових доказів слід вирішити відповідно до вимог діючого законодавства.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого до набрання вироком законної сили слід залишити без змін, з огляду на характер вчиненого діяння, який зумовлює ризик ухилення від суду.
На підставі ч. 4 ст. 153 КК України, керуючись ст.ст. 126-129, 368, 374, 375 КПК України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_9 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 153 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обраховувати з 23 серпня 2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 , на відшкодування моральної шкоди заподіяної ОСОБА_10 , кошти в сумі 200000 гривень.

Речові докази: дві пари білизни ОСОБА_10 повернути ОСОБА_6 , простирадло повернути ОСОБА_11 , мобільний телефон залишити в користуванні ОСОБА_9 .

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили залишити без змін, але не більше чим до 12 квітня 2021 року.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді