Справа №523/3455/21
Провадження №1-кс/523/894/21
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

01 березня 2021 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0000200 від 25.02.2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, клопотання дізнавача СД ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 25.02.2021 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
26.02.2021 року до Суворовського районного суду м.Одеси від дізнавача СД ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна, за яким 25.02.2021 року о 00:50 годині працівниками поліції за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Заболотного 26, зупинено ОСОБА_4 , із речовиною рослинного походження.

Як слідує з клопотання, за матеріалами УПП в Одеській області, СД ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0000200 від 25.02.2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, а у внесеному клопотанні дізнавач ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на виявлений в ході огляду місця події зіп-пакет з невідомою кристалічною речовиною білого кольору та два зіп-пакети з невідомою речовиною білого кольору, а в обґрунтування внесеного клопотання дізнавач посилається на те, що (з клопотання дослівно) «…метою арешту вказаних речей та предметів є збереження речових доказів у кримінальному провадженні…», необхідно для «…проведення ряду слідчих (розшукових) дій та судових експертиз…».

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
За ст.132 вказаного Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо дізнавач, слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Статтями 276, 277 КПК України регламентовано, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, а письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Згідно зі ст.171 наведеного Кодексу, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Попри те, матеріали клопотання не містять відповідних документів в розумінні вимог ст.ст.36-37, 110, 214 КПК України, якими мають бути підтверджені процесуальні повноваження прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000200, адже зі змісту доданого до клопотання витягу з ЄРДР від 25.02.2021 року, не вбачається відповідних відомостей щодо залучення будь-якого прокурора до конкретного кримінального провадження.
Втім, у внесеному клопотанні всупереч приписам ч.2 ст.171 КПК України належним чином не викладено значення цього майна для потреб кримінального провадження у конкретному випадку, а всупереч приписам ч.3 ст.132 цього ж Кодексу матеріали клопотання не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального проступку, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а матеріали означеного клопотання не містять відомостей щодо повідомлення в порядку ст.276 зазначеного Кодексу певній особі про підозру у вчиненні кримінального проступку в даному провадженні.
Крім того, зі змісту доданого до клопотання рапорту працівника поліції слідує, що останніми задля залучення в якості свідка проходження тесту на виявлення алкогольного сп`яніння іншого водія, зупинено автомобіль марки «Mazda», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та після зупинки якого було здійснено виклик слідчо-оперативної служби.

Частиною 1 ст.209 КПК України регламентовано, що особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою, а за ч.5 ст.208 зазначеного Кодексу, про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, який підписується особою, яка його склала, і затриманим.

Однак, матеріали внесеного до суду клопотання взагалі не містять відповідних відомостей щодо оформлення уповноваженою службовою особою будь-яких процесуальних документів про вищеописане затримання виявленої особи, яка фактично змушена була залишатися з працівниками поліції до приїзду слідчо-оперативної групи протягом майже двох годин, що у свою чергу свідчить про обмеження прав вказаної особи на свободу і особисту недоторканість за ст.5 Європейської Конвенції з прав людини та суперечить встановленим ст.ст.208-210 КПК України вимогам.

Аналогічну правову позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №756/8425/17 (постанова від 21.01.2020 року, провадження №51-859км19), який підтвердив, що затримання особи та вилученням у неї відповідних речей та предметів за відсутності оформленого відповідно до ч.3 ст.208 КПК України протоколу обшуку такої особи є беззаперечною підставою для поставлення під сумнів законності протоколу огляду місця події, що обумовлює недопущення решти доказів сторони обвинувачення, які є похідним від згаданого протоколу огляду місця події, та як наслідок - до виправдання цієї особи.
Одночасно слід зауважити на тому, що в порядку п.1 ч.2 ст.87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов, а за п.2 ч.3 цієї ж норми закону, недопустимими доказами визнаються такими, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Проте, проведений дізнавачем ОСОБА_2 25.01.2021 року в період часу з 02:30 до 02:56 годин огляд місця події ділянки місцевості, з подальшим оглядом автомобіля марки «Mazda», уявляє собою неналежне процесуальне оформлення шляхом складання протоколу огляду місця події (замість огляду (обшуку) іншого володіння особи) та отриманий з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що свідчить про реалізацію органом досудового розслідування повноважень, не передбачених вказаним Кодексом, оскільки для проведення такого огляду (обшуку) органу досудового розслідування слід було керуватися ст.ст.13, 233, 234, 237 КПК України.
Необхідно також зауважити на тому, що згідно наявного в матеріалах клопотання витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000200, датою та часом внесення відповідних відомостей до реєстру є 01:14 година 25.02.2021 року, тоді як проведений дізнавачем ОСОБА_2 огляд місця події (за правилами огляду (обшуку) іншого володіння особи) відбувався в період часу з 02:30 до 02:56 годин того ж дня (тобто, після внесення відомостей в ЄРДР), що у контексті приписів ч.3 ст.214 КПК України не допускається та свідчить про реалізацію вказаним дізнавачем повноважень, не передбачених цим Кодексом.
Тотожну правову позицію щодо визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події та зазначені в ньому дані про проведення огляду (обшуку) особи, висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №755/6685/17 (постанова від 13.02.2020 року).
Разом із тим, необґрунтованими слідчому судді уявляються доводи клопотання дізнавача ОСОБА_2 щодо необхідності накладення арешту на майно для проведення відповідних експертних досліджень, з огляду на що та у контексті п.1 ч.3 ст.132, ч.2 ст.170 КПК України, унеможливлює застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна у конкретному випадку з означеною метою.

Наряду з викладеним, згідно наявного в матеріалах клопотання витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000156, датою та часом внесення відповідних відомостей до реєстру є 19:09 година 19.02.2021 року, тоді як проведений дізнавачем ОСОБА_6 огляд місця події (за правилами обшуку (огляду) особи) відбувався в період часу з 20:17 до 20:19 годин того ж дня (тобто, після внесення відомостей в ЄРДР), що у контексті приписів ч.3 ст.214 КПК України не допускається та свідчить про реалізацію вказаним дізнавачем повноважень, не передбачених цим Кодексом.
Оцінюючи ж в порядку ст.ст.86, 87, 94 КПК України додану до клопотання заяву ОСОБА_5 від 25.02.2021 року щодо відсутності заперечень на проведення огляду транспортного засобу, означена заява всупереч вимогам п.2 Розділу ІІІ «Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 13.06.2016 року №503, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.07.2016 року №944/29074, керівництвом відповідного ВП не розглянута, що у взаємозв`язку з викладеним, з урахуванням викладеного вище та ненаданням до суду певних документів на підтвердження права власності саме вказаної особи на цей автомобіль, не дозволяє слідчому судді обґрунтувати позитивне для сторони обвинувачення процесуальне рішення наведеною заявою.
Разом із тим, матеріали клопотання не містять будь-яких відомостей щодо роз`яснення прав ОСОБА_5 та забезпечення її права на правову допомогу, а відтак не можна стверджувати, що вона надала добровільну та інформовану згоду на огляд транспортного засобу, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що даючи таку згоду, - вказана особа була здатна усвідомлювати правові наслідки такої згоди.
Ідентичних правових висновків дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного суду у справі №159/451/16-к (постанова від 12.02.2019 року, провадження №51-1173км18).
Опріч наведеного, всупереч вимогам розділу ІІІ «Інструкції з діловодства в органах Національної поліції», затвердженої наказом Голови Національної поліції України №414 від 20.05.2016 року, матеріали означеного клопотання не непрошиті, не містять опису та засвідчувальний напис є неповним, оскільки копії не містять дати їх створення, відсутній супровідний лист та реєстраційний номер вихідної кореспонденції, що у свою чергу не надає слідчому судді можливості пересвідчитись у дотриманні встановленого порядку надання таких матеріалів до суду.
Аналогічні висновки містяться в Розділі 1 та у п.п.6, 9 Розділу 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.
Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду дізнавачем СД ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 та погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна є необґрунтованим й безпідставним, зміст якого до того ж не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України та повноваження вказаного прокурора не підтверджені доданими до клопотання матеріалами, внаслідок чого й у контексті ст.ст.132, 172 цього ж Кодексу слідчий суддя доходить висновку про повернення клопотання до вказаної прокуратури для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.
Керуючись ст.ст.2-3, 8-9, 13, 26, 132, 167, 170-172, 277-278, 369-372 КПК України, слідчий суддя -
п о с т а н о в и в:
Клопотання дізнавача СД ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 25.02.2021 року, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 та подане у кримінальному провадженні №0000200 від 25.02.2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору.
Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1