справа №619/2397/21
провадження №1-кс/619/605/21
Ухвала
іменем України
27 травня 2021 року
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: слідчого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч, Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_3
підозрюваний - ОСОБА_4
захисник - ОСОБА_5 .
Питання, що вирішується ухвалою.
Органом досудового розслідування встановлено, що приблизно у 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є директором громадської організації «Республіка 12» (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), діючи умисно за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та іншими не встановленими на цей час при проведенні досудового розслідування особами, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, вирішили вводити в оману алко-наркозалежних осіб та їх близьких та родичів, яким пропонувати платні послуги за винагороду у вигляді курсу медичної та психологічної реабілітації у реабілітаційному центрі, з гарантією звільнення цих осіб від алкогольної та наркотичної залежності за результатами проходження даного курсу, хоча насправді після отримання згод на надання цих послуг та на їх оплату, мали намір лише примусово забирати всіх алко-наркозалежних осіб з місць їх мешкання та перебування, у т.ч. проти волі останніх, використовуючи їх стан сп`яніння та (або) протиправно застосовуючи психологічний тиск, використовуючи фізичну силу та численну перевагу, щоб зломити волю до опору, а потім доставляти їх з використанням автотранспорту до домоволодіння, спеціально обладнаного для примусового утримання вказаних осіб.
Після цього ОСОБА_4 , який є директором громадської організації «Республіка 12» (зареєстрована за адресою: м. Харків, вул. Карла Маркса (Благовіщенська), 32), діючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими не встановленими на цей час при проведенні досудового розслідування особами, обумовивши між собою об`єкти злочину, його характер, місця, спосіб вчинення, зміст виконуваних функцій, не маючі всієї необхідної дозвільної документації для надання медичних та психологічних послуг з реабілітації осіб, які мають алкогольну чи наркотичну залежність, в т.ч. ліцензії та акредитації, як і штату кваліфікованих спеціалістів лікарів чи психологів, розуміючи, що в силу вимог ст. 29 Конституції України, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та іншого чинним національного законодавства, примусове лікування осіб, хворих на наркоманію, хронічний алкоголізм та психічні хвороби, можливе лише за рішенням суду, не маючі належних матеріально-побутових та медико-санітарних умов для проживання цих осіб, а також взагалі навіть наміру надавати належну, у встановленому чинним законодавством порядку допомогу у лікуванні цієї категорії осіб від зазначених вище залежностей, організували місце для незаконного утримання алко- та наркозалежних осіб за адресою: АДРЕСА_4 , куди примусово доставляли алко-наркозалежних осіб, яких потім незаконно утримували тривалий час проти волі останніх, без належних матеріально-побутових та медико-санітарних умов і повноцінного харчування, в т.ч. з постійним обмеженням доступу до свіжого повітря і природного світла, обмежуючи їх особисту свободу та застосовуючи для підкорення їх волі протиправні заходи фізичного та психологічного впливу, одночасно примушуючи даних осіб, проти їх волі, брати участь у релігійних обрядах, таким чином, нав`язуючи їм свої релігійні переконання, при цьому примушували деяких алко-наркозалежних осіб проти їх волі підписувати різні заяви, договори, правила поведінки та інші документи про нібито добровільне перебування на реабілітації, позбавляючи їх права спілкування з близькими та родичами, обшукуючи та забираючи особисті речі, гроші і документи, мобільні телефони та картки операторів стільникового зв`язку, таким чином, позбавляючи можливості вказаних осіб викликати собі на допомогу інших осіб чи правоохоронні органи. До осіб, які незаконно утримувалися у будинках за вказаними адресами застосовували протиправні заходи фізичного та психологічного впливу, насильство, побої, здійснювали психологічний тиск з метою придушення їх волі, залякування та дискримінації.
Усупереч вимогам ст. ст. 28, 29, 43 Конституції України, встановлений ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими не встановленими на цей час при проведенні досудового розслідування особами, режим тримання алко-наркозалежних осіб за вказаною адресою, і їх зв`язок з зовнішнім світом, був суворо регламентований або взагалі заборонений протягом тривалого часу. Відповідно до Факультативного протоколу до конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання, ратифікованого Верховною Радою України 21.07.2006, заклад, організований ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими не встановленими не цей час при проведення досудового розслідування особами за адресою: АДРЕСА_4 - належать до місць несвободи, оскільки особа не може їх залишити за власним бажанням.
За час перебування таких осіб у приміщенні будинку за вказаною адресою, їх родичі, введені в оману щодо дійсного наміру ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та іншими не встановленими на цей час при проведенні досудового розслідування особами, повинні були сплачувати їм грошові кошти щомісяця, в кожному випадку в залежності від їх матеріального стану, в сумі близько десяти тисяч гривень в якості винагороди за начебто надання кваліфікованої допомоги у подоланні алкогольної або наркотичної залежності, хоча фактично надання кваліфікованої медичної чи психологічної допомоги у звільненні від алкогольної та наркотичної залежності не передбачалося, оскільки осіб тільки примусово доставляли, а потім утримували тривалий час у будинках проти їх волі, обмежуючи у праві на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, спричиняючи їм фізичні страждання.
Так за період з 2017 року по січень 2021 року до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , в результаті незаконних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших не встановлених на цей час при проведенні досудового розслідування осіб, були примусово доставлені 10 осіб, які незаконно утримувались за даною адресою.
27 січня 2021 року за адресою: АДРЕСА_4 проведено обшук за ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова, під час якого звільнено десять осіб, які незаконно доставлені та утримувались за даною адресою ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими не встановленими на цей час при проведенні досудового розслідуваннями особами, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ..
До суду надійшло клопотанняпрокурора Дергачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту (з 21 год 00 хв по 06 год 00 хв) стосовно підозрюваного ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, тобто до 27.06.2021.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_4 , посилаючись на ризики, які передбачені ст. 177 КПК України.
Захисник та підозрюваний у судовому засіданні проти клопотання заперечували, зазначивши, що таке продовження вже стало системним, необґрунтованість підозри є очевидною. П`ятий місяць поспіль нічого з доказової бази органом досудового розслідування не збирається. ОСОБА_4 має дитину, захворювання фіброз печінки ІІ стадії на фоні гепатиту «С», вагітну дружину, яка повинна народити через два тижні, працює. Підозрюваний бореться за виправдання і доказів переховування чи намагання переховуватися суду не надано. Ризик незаконного впливу спростовується його належною поведінкою весь цей час з моменту пред`явлення підозри. Дані щодо вчинення нового злочину відсутні. Ризик знищення чи спотворення доказів відсутній, оскільки підозрюваний до даних НСРД і банківських даних, які ще не зібрані, доступу не має, тому вплинути на них ніяким чином не зможе.
Заслухавши клопотання та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в том у числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, з огляду на таке.
29.01.2021 Ленінським районним судом м. Харкова стосовно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 29.03.2021.
Постановою керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова від 22.03.2021 продовжено строк досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме до 27.04.2021.
25.03.2021 Ленінським районним судом м. Харкова стосовно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до 27.04.2021.
21.04.2021 Ленінським районним судом м. Харкова строк досудового розслідування продовжено до 4-х місяців, тобто до 27.05.2021.
22.04.2021 Ленінським районним судом м. Харкова стосовно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 27.05.2021, заборонивши йому в нічний час з 21 год 00 хв до 06 год 00 хв залишати житло.
30.04.2021 постановою керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_21 проведення досудового розслідування доручено СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.
24.05.2021 слідчим суддею Дергачівського районного суду Харківської області строк досудового розслідування продовжено до 5-ти місяців, тобто до 27.06.2021.
Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України,строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Частинами 4, 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
За змістом ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 181 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування запобіжного заходу та умови, за яких продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту є можливим.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що сукупність матеріалів провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
При цьому, слідчим суддею на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, підозру яку йому повідомлено, є вірогідними та достатніми для застосування щодо підозрюваного обмежувального заходу.
Згідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, оскільки заявлені раніше ризики не зменшилися, та не доведено наведені в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обставини, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.
Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має неповнолітнього сина ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює на посаді заступника директора ТОВ «Ісидор Трейд», дружина ОСОБА_25 перебуває на 36 тижні вагітності, він має захворювання, про що надав виписку із медичної карти.
Враховуючи наведене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання здатний запобігти вказаним вище ризикам, враховуючи, що прокурором викладені обставини, які об`єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування, оскільки для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно провести ряд процесуальних дій.
Встановлені в даному провадженні обставини не дають слідчому судді підстав вважати, що існують обґрунтовані підстави для продовження застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про що просить прокурор у клопотанні, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків зможе запобігти доведеним в суді ризикам та забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а сама по собі тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення не дає підстав для обрання більш суворого запобіжного заходу.
Отже, з огляду на викладене вище, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 2 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Керуючись ст. ст. 178, 179, 181, 194, 196, 372, 392 КПК України, суд
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні ОСОБА_4 .
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з зобов`язанням прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою.
Зобов`язати ОСОБА_4 :
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.
Строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків - до 27 червня 2021 року.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого ВП № 3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_26 .
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 27 червня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1