Справа № 359/2062/19
Провадження № 1-кп/359/104/2021
У Х В А Л А
Іменем України

24 червня 2021 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілих ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,

під час розгляду в судовому засіданні кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту на автомобіль,

в с т а н о в и в :
У проваджені Бориспільського міськайонного суду Київської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

24.06.2021 обвинувачена ОСОБА_5 надала до суду заяву про скасування арешту та повернення тимчасово вилученого майна, а саме автомобіля марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , що був накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018, у кримінальному провадженні №0000156 внесеного до ЄРДР 03.07.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та поміщено автомобіль на територію закритого спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, с. Семенівка, вул. Кірова, 15.
Обвинувачена вважає, що ухвала слідчого судді обмежує її конституційні права та є такою, яка підлягає скасуванню, враховуючи, що станом на 24.06.2021 обвинувальний акт направлено до суду та триває судовий розгляд. Будь-яких слідчих дій із даним автомобілем не проводиться. Автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , більше 3 років перебуває на штраф майданчику.
Так, формальне визнання того чи іншого предмету речовим доказом в кримінальному провадженні не може виправдовувати безпідставне обмеження конституційного права свободи власності.

Тому ОСОБА_5 вважає, що у справі відсутні обставини, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне хоча б користування особою її майном та обумовлювали арешт її майна.

З врахуванням вищезазначеного, ОСОБА_5 просила суд врахувати, що вилучене майно належить їй особисто на праві власності, ряд необхідних експертиз у кримінальному провадженні проведенні, вона як власник має бажання використовувати автомобіль для роботи, позбавлення права користування автомобілем позбавляє її права власності, тому арешт підлягає скасуванню.

У судовому засіданні прокурор Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої та повернення їй автомобіля.

Представник потерпілих ОСОБА_4 заперечував проти повернення автомобіля, так як подано цивільний позов, а тому в рахунок його відшкодування, можливе звернення стягнення на вказаний автомобіль. Крім того, дане клопотання повинне було подано на підготовчому судовому засіданні, а не під час судового розгляду.
Ознайомившись із клопотанням, враховуючи позицію учасників судового розгляду, суддя дійшов до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

09.07.2018 слідчим суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6 , була постановлено ухвалу про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 та поміщення його на територію закритого спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, с. Семенівка, вул. Кірова, 15.
Арешт на вказаний автомобіль було накладено відповідно до ст.170 КПК України, з метою збереження, так як даний автомобіль є доказом злочину. Власником даного транспортного засобу є безпосередньо обвинувачена ОСОБА_5 . Частиною 2 вказаної статті передбачені підстави для накладення арешту, якими є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Зегіез А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Під час розгляду заявленого клопотання обвинуваченою ОСОБА_5 , встановлено, що арешт майна необхідно скасувати, оскільки потреба у забезпеченні подальшого застосування цього заходу відпала, а визнання того чи іншого предмету речовим доказом в кримінальному провадженні, не може виправдовувати безпідставне обмеження конституційного права свободи власності.

Частиною 1 ст. 100 КПК України визначено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Отже, законодавцем чітко визначено, що на речовий доказ, який потрібен стороні кримінального провадження на певний термін досудового розслідування, необхідно отримати ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів (ст. 160-166 КПК України) або накласти на нього арешт (ст. 170-174 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Також ч. 1 ст. 123 КПК України передбачає, що витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

При цьому у п. 32 вищезгаданого Порядку зберігання речових доказів зазначається, що фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Суддя у відповідності до вимог чинного законодавства, з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення співрозмірності права власника на майно прийшов до переконання скасувати арешт на автомобіль марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 та зобов`язати уповноважену особу закритого спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, с. Семенівка, вул. Кірова, 15, безоплатно повернути автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст. ст. 16, 100, 131-132,160-166, 168, 169, 170-174, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про скасування арешту на автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , задовольнити.
Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження від 09 липня 2018 відповідно до ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 .
Співробітникам закритого спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів, що розташований за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, с. Семенівка, вул. Кірова, 15, безоплатно повернути автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_2 власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повний текст ухвали буде проголошено о 08:50 год. 29.06.2021.
Ухвала суду є остаточною та не підлягає апеляційному оскарженню.

Головуючий суддя ОСОБА_1