Справа № 175/1209/21
Провадження № 1-кп/175/66/21
Ухвала

Іменем України

01 червня 2021 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000078 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Максатиха Калінінської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого, інваліда 3 групи, проживаючого за місцем реєстрації на АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України,

встановив:

30 березня 2021 року на розгляд Дніпропетровського районного суду з Центральної окружної прокуратури міста Дніпра надійшов обвинувальний акт від 25 березня 2021 року (з додатками) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 24 грудня 2020 року, по якому 21 січня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України.

31 березня поточного року ухвалою судді обвинувальний акт призначений у підготовче засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України та підлягає призначенню до судового розгляду за участю сторін. Будь-яких клопотань не мав.

14.05.2021 року до канцелярії суду захисник ОСОБА_4 подала письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору як такого, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України на підставі п.3 ст.314 КПК України. Зокрема, в клопотанні вказує, що у порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 , що порушує його права, гарантовані п.п. «а», «с» ч.1, ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Звертає увагу на безпідставне зазначення в анкетних даних обвинувального акта відомостей про судимість ОСОБА_7 , який є особою, що не має судимості на підставі ч.3 ст.88 КК України.

Також акцентує увагу на тому, що в обвинувальному акті не зазначено про інвалідність її підзахисного, що вважає важливим при встановлені анкетних даних особи, оскільки може вплинути на позицію суду, зокрема, у разі заявлення клопотання про обрання запобіжного заходу.

Крім того, вважає, що ОСОБА_7 не є суб`єктом злочину, передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України, оскільки він, навіть висновок, який отримував ОСОБА_8 , складав не від свого імені, а від імені відповідної установи, при тому, що цей висновок не має жодної юридичної сили.

Вказує, що в обвинувальному акті не зазначено, чи отримав ОСОБА_7 грошові кошти за висновок, який по своїй суті є неправдивим і в ньому занижено показники родючості ґрунтів (адже саме за це з ОСОБА_8 буцімто вимагали кошти) і в такому випадку це вже ніяк не склад злочину, передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України, чи цей висновок цілком правдивий та законний.

На її думку, зазначені недоліки обвинувального акта призводять до грубого порушення права на захист ОСОБА_7 , оскільки порушують його право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та основоположні права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод; порушують принцип змагальності сторін, оскільки унеможливлюють адекватну відповідь сторони захисту на аргументи сторони обвинувачення та на висунуте обвинувачення взагалі, що ставить під загрозу і можливість забезпечення справедливого судового розгляду у даному кримінальному провадженні, гарантованого ч.1 ст.21 КПК України та ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 і обвинувачений підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Захисник ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не з`явилася, але не заперечувала проти його проведення за її відсутності.

Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти повернення обвинувального акта з підстав, викладених у клопотанні захисника, та вказав, що обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, викладене в останньому абзаці на п`ятому аркуші. Інші посилання захисника у клопотанні вважає необґрунтованими, оскільки зазначення відомостей про судимість та інвалідність не передбачені ст.291 КПК України, а зазначення в анкетних даних щодо місця народження обвинуваченого про Російську Федерацію є загальнодоступною інформацією та не свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України.

Дослідивши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування, обсудивши клопотання захисника, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За приписом пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст.7 КПК України, до загальних засад кримінального провадження, зокрема відносяться 1) верховенство права; 2) законність; 13) забезпечення права на захист.

Право на захист забезпечується, зокрема, тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують (п.1 ч.3 ст.42 КПК України), а право на справедливий суд забезпечується і тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, щонайменше, право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (підпункт «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні по справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у контексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції наголошується на необхідності приділення особливої уваги роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення у справі «Камасінскі проти Австрії»). У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Виходячи з наведеного, у відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, окрім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті підлягає виклад також й формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми кримінального Кодексу, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.

З матеріалів судового провадження убачається, що обвинувальний акт складено без додержання зазначених вимог, оскільки в ньому викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені під час досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але він взагалі не містить формулювання обвинувачення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акта в цій частині вимогам ст.291 КПК України і про необхідність його повернення прокурору для усунення зазначеного недоліку, який є суттєвим і перешкоджає призначенню судового розгляду по кримінальному провадженню.

З цих підстав судом залишаються поза увагою доводи прокурора щодо необґрунтованості клопотання сторони захисту і можливість зміни обвинувального акта під час судового розгляду.

Питання з приводу чи є ОСОБА_7 суб`єктом злочину, передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України, а також з приводу інших недоліків, які на думку захисника, містить обвинувальний акт, судом не розглядаються та не оцінюються, оскільки знаходяться поза межами ст.314 КПК України.

У зв`язку з викладеним клопотання підлягає частковому задоволенню.

За приписом п.2 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

У підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що обвинувальний акт містить відомості про місце народження ОСОБА_7 , які відсутні у паспорті громадянина України НОМЕР_1 , а саме щодо Російської федерації.

Суд вважає можливим усунути в цій частині недолік обвинувального акта та виключити з нього вказівку про ці відомості, що не є безумовною підставою для повернення обвинувального акта.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, слідчим суддею обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 21.03.2021 року.

За приписом ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право своєю ухвалою обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

З огляду на те, що під час проведення підготовчого судового засідання прокурором не заявлено клопотання про обрання обвинуваченому аналогічного чи іншого запобіжного заходу, суд не вирішує це питання, оскільки у розумінні пунктів 19, 25 і 2 ч.1 ст.3 КПК України, суд не є учасником судового провадження і стороною кримінального провадження, а отже не уповноважений ініціювати вирішення питань, віднесених ч.3 ст.315 КПК України виключно до компетенції учасників судового провадження і сторін кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.314-316, 369 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000078 відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України, повернути прокурору Центральної окружної прокуратури міста Дніпра для усунення недоліків у розумний строк.

Виключити з обвинувального акта відомості в анкетних даних про народження ОСОБА_5 у Російській Федерації.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1