Провадження № 1-кп/368/37/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлику, кримінальне провадження № 0000034 від 11.052018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 212 ч.2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
На розгляді в Кагарлицькому районному суді Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000034 від 11.052018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 212 ч.2 КК України.
В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 перебуваючи на посаді Голови правління ПрАТ «Миронівське хлібоприймальне підприємство», будучи службовою особою, у період з 01.03.2014 року по 26.02.2015 року діючи всупереч вимогам законодавства, за попередньою змовою групою осіб, шляхом використання завідомо підроблених документів про нібито здійснення фінансово-господарських операцій із суб`єктами підприємницької діяльності з ознаками фіктивності та відображення їх в бухгалтерському обліку підприємства і подальшої здачі звітності до податкових органів умисно ухилився від сплати податку на прибуток підприємства в сумі 674496 грн.ж та податку на додану вартість в сумі 99355 грн., які входять в систему оподаткування, введені у встановленому законом порядку.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про закриття кримінального провадження в зв`язку з декриміналізацією дій обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечили щодо задоволення даного клопотання, оскільки вважають що вини обвинуваченого в ухиленні від сплати податків немає та не було і на час порушення вказаного кримінального провадження, а подані стороною обвинувачення докази є недопустимими.
25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України № 1101-ІХ Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес, яким ч. 2 ст. 212 викладено в такій редакції:
Ті самі діяння, вчинені за попередньою змовою групою осіб, або якщо вони призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у великих розмірах, -
"карається штрафом від п`яти тисяч до семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років"
Також зазначеним Законом внесено зміни до Примітки до вказаної статті, відповідно до якої: під значним розміром коштів слід розуміти суми податків, зборів і інших обов`язкових платежів, які в три тисячі і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, під великим розміром коштів слід розуміти суми податків, зборів і інших обов`язкових платежів, які в п`ять тисяч і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, під особливо великим розміром коштів слід розуміти суми податків, зборів, інших обов`язкових платежів, які в сім тисяч і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
З набранням чинності цим Законом змінилось поняття значного розміру як ознаки складу злочину, передбаченої ч. 2 ст. 212 КК України, що призвело до часткової декриміналізації.
Чинна редакція ч. 2 ст. 212 КК України охоплює значний розмір, що у 5000 (п`яти тисяч) і більше разів перевищують установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Згідно пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, для цілей кваліфікації кримінальних правопорушень неоподатковуваний мінімум доходів громадян обчислюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 цього Кодексу п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на один місяць), встановленого законом про державний бюджет на 01 січня відповідного року. Із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2013 року, встановленого статтею 7 Закону України Про державний бюджет України на 2013 рік (1 147 грн.), податкова соціальна пільга у відповідному році складала 573,5 грн. (половина розміру прожиткового мінімуму), із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2014 року, встановленого статтею 7 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік (1 218 грн.), податкова соціальна пільга у відповідному році складала 609 грн. (половина розміру прожиткового мінімуму), а такожіз урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2015 року, встановленого статтею 7 Закону України Про державний бюджет України на 2015 рік (1 218 грн.), податкова соціальна пільга у відповідному році складала 609 грн. (половина розміру прожиткового мінімуму). Відтак на час вчинення ОСОБА_5 (2014-2015 роки) інкримінованих йому дій, мінімальна сума ухилення від сплати податків (у значних розмірах) як ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, повинна була становити не менше 609 тис.грн. ( 1000 н.м.д.г.)
Разом з тим, згідно обвинувального акту ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинені службовою особою товариства, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах, а саме в сумі 773008 грн.
Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Аналогічні вимоги обов`язковості ретроактивного застосування кримінального закону, який скасовує караність діяння, містяться у статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції), яка є частиною національного законодавства України та в практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні у справі Scoppola v. Italy (№ 2) (2009) Європейський суд поклав в основу правової позиції щодо тлумачення частини першої статті 7 Конвенції те, що в європейському та міжнародному масштабі склався консенсус стосовно обов`язковості ретроактивного застосування кримінального закону, який скасовує караність діяння.
На підтвердження вказаного висновку Європейський суд посилався на частину 1 статті 49 Хартії основних прав Європейського Союзу 2000 року (далі - Хартія), яка містить імперативну вимогу щодо зворотної дії в часі закону, який передбачає більш м`яке покарання, а також - на тлумачення цього положення Судом Європейського Союзу в рішенні у справі Silvio Berlusconi and Others (2005), де зазначено, що в цій справі до заявників не був застосований не просто закон, який пом`якшує покарання, а закон, що насправді скасовував караність діяння. Таким чином, Європейський суд визначив, що попри свій буквальний зміст частина перша статті 49 Хартії передбачає й обов`язковість зворотного застосування закону, який скасовує злочинність діяння. Висновок Європейського суду у справі Scoppola v. Italy (№ 2) (2009) про те, що частина перша статті 7 Конвенції включає також і позитивну гарантію ретроактивного застосування до особи закону, що скасовує злочинність діяння, зобов`язує застосовувати практику Європейського суду, якою забезпечується дотримання принципу верховенства права і законності, згідно зі статтями 8, 9 КПК України.
Згідно п. 4 ч. 1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема, набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Таким чином, в даному випадку відбулася часткова декриміналізація діяння шляхом внесення змін до закону про кримінальну відповідальність (ст. 212 КК України), а саме, визначено значний розмір коштів ( 5000 і більше неоподаткованих мінімумів доходів громадян), тому підстави для притягнення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 212 КК України відсутні у зв`язку з декриміналізацією відповідальності за вчинення злочинного діяння передбаченого цією статтею.
Закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за декриміналізацією є реабілітуючою обставиною і не тягне для нього будь-яких негативних наслідків.
Твердження обвинуваченого та його захисника щодо відсутності підстав для закриття кримінального провадження позбавлені правового змісту, оскільки після декриміналізації діяння зникає правове поняття кримінального провадження і кримінально-процесуального переслідування особи, ще є підставою для невідкладного закриття такого провадження.
Доводи обвинуваченого про те, що він не ухилявся від сплати податків, можуть бути предметом дослідження судом в порядку цивільного судочинства.
У зв`язку із викладеним, керуючись ст. 58 Конституції України, ст.ст. 4, 5 КК України, ст.ст. 129, 284, Законом України № 1101-ІХ Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес від 18 вересня 2019 року, суд, -
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури в кримінальному провадженні № 0000034 від 11.052018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого 212 ч.2 КК України, про закриття кримінального провадженні, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя