Провадження 1-в/193/161/21
У Х В А Л А
іменем України

13 травня 2021 року Cофіївський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Софіївка Дніпропетровської області подання начальника Державної установи «Софіївська виправна колонія (№45)» ОСОБА_4 про застосування остаточного покарання до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявності кількох вироків,

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2021 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшло вижевказане подання ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)», в обгрунтування якого зазначено, що у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» на підставі Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04.05.2020 відбуває покарання у вигляді 4 років позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 .

Зазначає, що знову вироком від 18.05.2020 Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та з застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладанням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 18.06.2020.

Вказує, що при винесенні вироку від 18.05.2020 стосовно ОСОБА_5 не врахований вирок від 04.05.2020 Марганецького міського суду Дніпропетровської області, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним поданням, та просить суд призначити остаточне покарання засудженому ОСОБА_5 за наявності кількох вироків.

Представник ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» та засуджений у судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд подання без їхньої участі.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просить прийняти рішення у відповідності до норм чинного законодавства.

Вислухавши думку прокурора, вивчивши подання ДУ "Софіївська виправна колонія (№45)" та дослідивши додані до неї документи разом з особовою справою засудженого, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, передбаченого п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04.05.2020 ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання. Вирок набрав законної сили 08.09.2020. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.09.2020 вищевказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін. Згідно протоколу затримання ОСОБА_5 фактично було затримано 07.10.2020 .

В подальшому вироком від 18.05.2020 Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки передбачені п. 1,2 ч. 1 та п. 2, ч. 3 ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 18.06.2020.

Тобто, під час ухвалення вироку від 18.05.2020 Марганецького міського судом Дніпропетровської області не було враховано вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04.05.2020, яким на час розгляду у суді він не набрав законної сили.

Відповідно до загальних вимог ст. 71 Кримінального кодексу України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Як на тому наголошено у п. п. 23, 25 постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. За сукупністю вироків (ст. 71 КК) призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. За наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК та статей 411, 413 КПК.

Як роз`яснено у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» № 11 від 21.12.1990 під час вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку за наявності інших вироків, заборонено вирішувати питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Отже, в даному випадку неможливо визначити остаточне покарання шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, оскільки це призведе до погіршення становища засудженого та фактично буде усуненням прогалин і недоліків вироків в частині призначення покарання.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, про часткове задоволення подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)», та вважає за необхідне вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04.05.2020 та вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.05.2020 належить виконувати самостійно.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Подання начальника Державної установи «Софіївська виправна колонія (№45)» ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Вироки Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року та від 18 травня 2020 року, якими засуджено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати самостійно.
Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1