Провадження № 11-кп/4823/205/21
Категорія - ч. 1 ст. 366 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22 травня 2020 року за № 0000174, за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працює лікарем ветеринарної медицини І категорії у Чернігівській міській державній лікарні ветеринарної медицини, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 11.06.2020), ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 23.07.2020),

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 11.06.2020), ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 23.07.2020) та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 368 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 11.06.2020) у виді штрафу в розмірі двісті п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 4250 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 23.07.2020) у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 34000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 34000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 8498 грн. 88 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.08.2020 на майно, тимчасово вилучене 30.07.2020 в ході обшуку у приміщенні Чернігівської міської державної лікарні ветеринарної медицини за адресою: вул. 1-го Травня, 180, м. Чернігів.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що згідно п. 1 Положення про міську державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого наказом Головного управління ветеринарної медицини в Чернігівській області від 09.12.2014 № 165, Чернігівська міська державна лікарня ветеринарної медицини (далі ЧМДЛВМ) є державною установою ветеринарної медицини для здійснення профілактичних, діагностичних, лікувальних та інших протиепізоотичних заходів і підпорядковується Управлінню ветеринарної медицини у м. Чернігові.

Згідно наказу начальника ЧМДЛВМ №8-к/тр від 31.01.2019 ОСОБА_8 переміщено на посаду лікаря ветеринарної медицини І категорії відділу епізоотичної та лікувально-профілактичної роботи ЧМДЛВМ.

Згідно п. 2.1 посадової інструкції лікаря ветеринарної медицини І категорії відділу епізоотичної та лікувально-профілактичної роботи ЧМДЛВМ, затвердженої 02.01.2019 начальником ЧМДЛВМ, з якою ОСОБА_8 ознайомлений під особистий підпис, ОСОБА_8 як офіційний ветеринарний лікар під час здійснення державного контролю крім іншого має право: 1) здійснювати на (у) визначених компетентним органом потужностях (господарствах) повноваження державного ветеринарного інспектора у межах передбачених Законом заходів державного контролю харчових продуктів тваринного походження та живих тварин; 2) здійснювати безперешкодний доступ без попередження до потужностей під час їх роботи; 3) здійснювати інспектування потужностей, випробувальних лабораторій, що розміщуються на потужностях і пов`язані з виробництвом та/або обігом харчових продуктів та/або кормів; 4) проводити аудит системи аналізу небезпечних факторів та контролю у критичних точках за умови наявності відповідної підготовки; 5) перевіряти документи щодо дотримання операторами ринку законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин, отримувати копії; 6) здійснювати позапланові інспектування потужностей з метою перевірки виконання операторами ринку приписів, розпоряджень та рішень, прийнятих за результатами здійснення попередніх заходів державного контролю.

Крім того, згідно положення ст. 32 Закону України «Про ветеринарну медицину» від 25.06.1992 № 2498-ХІІ, п. 1.3, п. 2.5 Правил заповнення, зберігання, списання ветеринарних документів та вимог до їх обліку, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.08.2014 № 288, п. 1 наказу начальника ЧМДЛВМ «Про надання права видачі ветеринарних документів» від 02.01.2019 №1а, ОСОБА_8 як офіційний ветеринарний лікар наділений правом видачі шляхом підписання та скріплення печаткою державної установи ветеринарної медицини ветеринарного свідоцтва за Формою №1, ветеринарно-санітарних паспортів на тварин, які згідно ч. 1 ст. 1 вказаного Закону є документами дозвільного характеру, що підтверджують ветеринарно-санітарний стан тварини.

Також, відповідно до п. 2 наказу начальника ЧМДЛВМ «Про надання права видачі ветеринарних документів» від 02.01.2019 № 1а, на ОСОБА_8 покладено обов`язок забезпечення дотримання вимог Правил заповнення зберігання, списання ветеринарних документів та вимог до їх обліку.

Таким чином, ОСОБА_8 відповідно до наданих повноважень і положень Закону України «Про ветеринарну медицину» постійно обіймав посаду лікаря ветеринарної медицини І категорії відділу епізоотичної та лікувально-профілактичної роботи ЧМДЛВМ та здійснював функції представника влади із здійснення державного ветеринарно-санітарного нагляду і контролю, в т.ч. повноважень з видачі документів дозвільного характеру, а також виконував адміністративно-розпорядчі обов`язки щодо зберігання державного майна, зокрема ветеринарних документів, а тому відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України є службовою особою.

18 травня 2020, у денний час, лікар ветеринарної медицини І категорії відділу епізоотичної та лікувально-профілактичної роботи ЧМДЛВМ ОСОБА_8 , перебуваючи на робочому місці у приміщенні ЧМДЛВМ, розташованої за адресою: вул. 1-го Травня, буд. 180 в м. Чернігові, будучи службовою особою, реалізуючи умисел на одержання неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням наданої йому влади та службового становища щодо видачі дозвільних документів, з корисливих мотивів, повідомив ОСОБА_10 , який звернувся до останнього у зв`язку з необхідністю оформлення дозвільних документів на вивіз за кордон домашніх тварин (собак), про те, що це входить до його повноважень, та повідомив, що існує відповідний порядок видачі вказаних документів, регламентований Законом України «Про ветеринарну медицину» і Постановою КМУ від 21.11.2013 року № 857 «Про затвердження порядку видачі ветеринарних документів», однак у випадку передачі йому неправомірної вигоди у вигляді грошової винагороди, він може видати дозвільні документи ветеринарне свідоцтво за Формою №1 та ветеринарно-санітарні паспорти на тварин у найкоротший термін без обов`язкового проведення клінічного огляду тварин.

17 червня 2020, приблизно об 11 год. 48 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на робочому місці у приміщенні ЧМДЛВМ, розташованої за адресою: вул. 1-го Травня, буд. 180 в м. Чернігові, продовжуючи реалізовувати єдиний умисел на одержання неправомірної вигоди, зустрівся з ОСОБА_10 та повідомив, що за умови надання йому неправомірної вигоди у розмірі 2600 грн. він здійснить складання та видачу ОСОБА_10 дозвільних документів на 2 домашніх тварин, зокрема ветеринарного свідоцтва за Формою №1 (одне ветеринарне свідоцтво на 2 тварини) та 2 ветеринарно-санітарні паспорти на тварин, в цей же день без обов`язкового проведення клінічного огляду тварин, на що ОСОБА_10 погодився.

У період часу з 17.06.2020 по 22.06.2020, у денний час, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ЧМДЛВМ, що за адресою: вул. 1-го Травня, буд. 180 в м. Чернігові, з метою одержання неправомірної вигоди, будучи службовою особою, шляхом зазначення недостовірних відомостей про проведення щеплення тварини від інфекційних хвороб та наявність мікрочипу електронної ідентифікації тварини, достеменно знаючи, що обов`язкові клінічний огляд та щеплення тварин не проводились, склав завідомо неправдиві ветеринарно-санітарні паспорти на тварини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відповідно до примітки до ст. 358 КК України є офіційними документами.

22 червня 2020, приблизно о 16 год. 35 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ЧМДЛВМ, що за адресою: вул. 1-го Травня, буд. 180 в м. Чернігові, продовжуючи реалізовувати єдиний умисел на одержання неправомірної вигоди, діючи умисно, будучи службовою особою, здійснив видачу ОСОБА_10 завідомо неправдивих ветеринарно-санітарних паспортів на тварин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , а також передав останньому ветеринарне свідоцтво за Формою № НОМЕР_3 , та одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 2600 грн.

У подальшому, 30 липня 2020, приблизно о 15 год. 15 хв., ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати єдиний умисел на одержання неправомірної вигоди, перебуваючи у приміщенні ЧМДЛВМ, що за адресою: вул. 1-го Травня, буд. 180 в м. Чернігові, зустрівся з ОСОБА_10 та повідомив, що за умови надання йому неправомірної вигоди у розмірі 4500 грн., він здійснить видачу ОСОБА_10 дозвільних документів на 4 домашніх тварин, зокрема 2 ветеринарні свідоцтва за Формою №1 (одне ветеринарне свідоцтво на 2 тварини) та 4 ветеринарно-санітарні паспорти на тварин, в цей же день без обов`язкового проведення клінічного огляду тварин, на що ОСОБА_10 погодився.

Після чого, 30 липня 2020, у денний час, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ЧМДЛВМ, що за адресою: вул. 1-го Травня, буд. 180 в м. Чернігові, діючи повторно, з метою одержання неправомірної вигоди, будучи службовою особою, шляхом зазначення недостовірних відомостей про проведення щеплення тварин від інфекційних хвороб та наявність мікрочипу електронної ідентифікації тварин склав завідомо неправдиві ветеринарно-санітарні паспорти на тварини UA AA 119266, НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , UA AA 119269, які відповідно до примітки до ст. 358 КК України є офіційними документами.

У подальшому, 30 липня 2020, приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ЧМДЛВМ, що за адресою: вул. 1-го Травня, буд. 180 в м. Чернігові, продовжуючи реалізовувати єдиний умисел на одержання неправомірної вигоди, діючи умисно, будучи службовою особою, здійснив видачу ОСОБА_10 завідомо неправдивих ветеринарно-санітарних паспортів на тварин НОМЕР_6 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_7 , а також передав останньому ветеринарні свідоцтва за Формою № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 , та одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 4500 грн.

Загалом, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, одержав неправомірну вигоду у розмірі 7100 грн. за вчинення в інтересах ОСОБА_10 дій з використанням наданої йому влади та службового становища.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 368 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 11.06.2020) у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 4250 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 23.07.2020) у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 34000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 2500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 42500 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 2 роки 6 місяців.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вказує, що судом остаточне покарання, в порушення ч. 1 ст. 70 КК України та п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначено шляхом поглинення однакових за видом та розміром додаткових покарань, чим було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Також вважає призначене остаточне покарання ОСОБА_8 занадто м`яким. На думку прокурора, враховуючи дані про особу обвинуваченого, визнану судом обставину, що обтяжує покарання (вчинення злочину повторно), кількість правопорушень, що входять до сукупності (вчинено три правопорушення, одне з яких є корупційним), форму вини (умисел), мотив (корисливий), обставини їх вчинення (підроблено ряд службових документів), остаточне покарання як основне, так і додаткове, доцільно призначити, застосовуючи принцип часткового складання покарань.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. В разі, якщо колегія суддів дійде висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та ухвалення нового вироку, просить у випадку часткового складання додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів визначити строком на 1 рік 1 місяць.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених в ній підстав, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданої їй влади та службового становища, за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 11.06.2020), як складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 23.07.2020) як складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції застосував надані йому законом дискреційні повноваження, врахував ступінь тяжкості та обставини вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивну характеристику за місцем роботи, врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, обставину, що обтяжує покарання, а саме, вчинення злочину повторно, взяв до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризик учинення повторно кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, та що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення чи обмеження волі, і дійшов висновку, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу у межах санкцій ч. 1 ст. 368 КК України, ч.1 ст. 366 КК України (у редакції від 11.06.2020) та ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 23.07.2020), із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, на мінімальний строк.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що підсилювати основне покарання у виді штрафу ОСОБА_8 недоцільно, оскільки він раніше не судимий, визнав свою вину, позитивно характеризується, основне покарання призначене йому у межах санкції кримінального закону. В апеляційній скарзі прокурора не мотивовано з достатньою ясністю чому основне покарання у виді штрафу, призначене судом в межах санкції кримінального закону та відповідно до запропонованого прокурором в суді першої інстанції, не сприятиме виправленню і перевихованню засудженого, а таке ж за видом покарання, запропоноване прокурором, у незначному розмірі збільшене, такому перевихованню сприятиме. Тому в цій частині апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей КК України.

В даному випадку як видно з вироку суду, ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 11.06.2020 року), за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 23.07.2020 року) та за ч. 1 ст. 368 КК України призначено однакове за видом та розміром додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів строком на 1 рік. Такі додаткові покарання визначені не у максимальній межі санкцій відповідних норм КК України.

Апеляційний суд відмічає, що судом остаточне додаткове покарання, в порушення ч. 1 ст. 70 КК України та п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначено шляхом поглинення однакових за видом та розміром додаткових покарань, чим було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Хоча в діючому Кримінальному кодексі відсутня вимога щодо неможливості поглинення однакових за видом і розміром покарань, а роз`яснення з цього приводу містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України, сам текст матеріального закону (ч. 1 ст. 70 КК) містить припис про те, що поглинути можна лише менше за видом і розміром покарання більшим.

За цих обставин, з метою дотримання вимог закону і збереження принципу поглинення покарань, застосованого судом, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір додаткового покарання за одним з епізодів злочинів.

У відповідності до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення та скасування вироку відносно ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з ухваленням нового у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 407, 409, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок.

ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 368 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 11.06.2020) у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 4250 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції від 23.07.2020) у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 34000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення призначених основних і додаткових покарань, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 2500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 34000 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, а також з виконанням функцій представника влади щодо видачі дозвільних документів, строком на 1 рік 6 місяців.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4