КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/698/18 Провадження № 11-кп/824/1999/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року у кримінальному провадженні № 0000437 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня, Чернігівської обл., громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року, строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 16 квітня 2021 року включно.
Таке рішення щодо ОСОБА_7 суд мотивував з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, тяжкості обвинувачення, даних про особу ОСОБА_7 , а також наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177КПК України, оскільки будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, може ухилятись та переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції.
Вказує, що розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції відбувається тривалий час і весь цей час обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою у Новгород-Сіверському слідчому ізоляторі у камері для однієї людини.
Захисник вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є безпідставним, жодних доказів на підтвердження існування ризиків стороною обвинувачення не надано.
Апелянт звертає увагу на те, що всі матеріали справи, зокрема докази, були досліджені, всі свідки та обвинувачений ОСОБА_8 були допитані, відтак ризик впливу на свідків не доведений.
Крім того захисник зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину, батьків, а також має постійне місце проживання.
Також, апелянт вважає, що основною підставою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Захисник вказує, що з урахуванням того, що на території України запроваджено адаптивний карантин, а також згідно з відповідними стандартами в області прав людини, зазначеними у Зводі принципів в контексті пандемії COVID-19 Європейського Комітету з питань запобігання катуванням і нелюдському або принижуючому гідність поводженню чи покаранню, використання альтернативних позбавленню волі заходів є першочерговим обов`язком у ситуаціях перенаселення місць позбавлення волі.

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін до апеляційного суду не надходило, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за один з яких він може бути засудженими до довічного позбавлення волі, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може ухилятись та переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Безпідставними апеляційний суд вважає також доводи захисника про те, що основною підставою продовження строків тримання ОСОБА_7 під вартою є лише тяжкість інкримінованих злочинів, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_7 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також апеляційний суд зазначає, що посилання захисника в апеляційній скарзі на тривалість перебування обвинуваченого під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Крім того, твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 одружений має на утриманні малолітню дитину та батьків, а також має постійне місце проживання не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2021 року, якою строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 16 квітня 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4