Дата документу Справа № 334/4884/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/4884/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1110/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 7 червня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, на розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 369, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки судовий розгляд у справі не закінчено, а крім того, відсутні підстави змінювати запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який. Обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 17 липня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також зазначеною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , яка в цій частині учасниками провадження не оскаржується.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що ризики, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час відсутні. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з огляду на наступне. Вказані прокурором ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перестали існувати на теперішній час. Згідно характеристики голови квартального комітету № 38 від 17.01.2020 року ОСОБА_8 з 2008 року постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 де характеризується виключно позитивно. Власниця цього будинку надала свою згоду на проживання ОСОБА_8 . Обвинувачений є єдиною особою, на утриманні якої перебуває недієздатна матір. Приватний підприємець ОСОБА_10 повідомив про готовність працевлаштувати ОСОБА_8 на посаду водія. Крім того, після заміни минулого складу суду, ухвалою постановлено продовжити розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зі стадії підготовчого провадження. Одразу після постановлення відповідної ухвали колегією суддів призначено підготовче судове засідання на 19.05.2021 року, яке розпочалось одразу, без оголошення перерви у судовому засіданні. Під час підготовчого засідання прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке вручено стороні захисту об 11 год. 07 хвилин, тобто за 50 хвилин до початку розгляду такого клопотання судом. Не зважаючи на заперечення щодо неможливості розгляду відповідного клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, яке навіть не надходило до канцелярії суду та вручено стороні захисту із порушенням приписів ст.184 КПК України, зазначене клопотання було розглянуто та задоволено судом, що свідчить про грубе порушенням норм КПК України та права обвинуваченого на захист. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ухвала суду оскаржується лише в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , тому рішення в частині продовження дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , апеляційним судом не переглядається.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому та кількості епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчинених злочинів, в результаті яких є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі, і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, слід визнати непереконливими доводи апелянтів про відсутність вказаного ризику, який обумовлює продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також існування ризику переховування, на який послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Також перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може негативно впливати на хід судового розгляду та незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані, шляхом погроз або умовлянь схилити їх до дачі неправдивих показів щодо обставин кримінального правопорушення, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, тим самим перешкодить кримінальному провадженню.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшились та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту, як того просила сторона захисту, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Посилання сторони захисту на дані про особу обвинуваченого, а саме: наявність постійного місця проживання, де він характеризується позитивно, та готовність приватного підприємця ОСОБА_10 працевлаштувати ОСОБА_8 на роботу, не свідчать про зменшення існування зазначених вище ризиків та не можуть слугувати підставою для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Довод захисника про наявність на утриманні ОСОБА_8 недієздатної матері, не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

До того ж, стороною захисту на підтвердження наведених вище доводів не було надано жодних доказів ні в додатках до апеляційної скарги, ні в суді апеляційної інстанції.
Посилання захисника на те, що прокурор всупереч вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, не подав клопотання про продовження строку тримання під вартою через канцелярію суду та вручив його стороні захисту за 50 хвилин до початку розгляду клопотання судом, не може розцінюватися як порушення вимог закону, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Стосовно доводів захисника про те, що суд першої інстанції, незважаючи на заперечення сторони захисту, не надав час підготуватися до розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, колегія суддів зазначає, що зі змісту промови захисника вбачається, що сторона захисту розуміла зміст питання, яке розглядається, висловлювала свою позицію з приводу цього питання, а тому вказані доводи є необґрунтованими.

Отже, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 17 липня 2021 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4