ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_5
на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000149 від 09 квітня 2020 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянство України, з повною загальною середньою освітою, працюючого трактористом ТОВ «Рада» с. Іспас, одруженого, в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Вижницького районного Чернівецької області від 21 травня 2021 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 240 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення.
КП №11-кп/822/269/21 р. Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст. 240 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .
Вирішено долю речових доказів.
Органом досудового розслідування, із врахуванням зміненого в суді першої інстанції обвинувачення, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 02 травня 2019 року, точної години досудовим слідством не встановлено, будучи машиністом екскаватора, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ТОВ «Іспас Прогрес Буд» (далі - ТОВ), переслідуючи умисну корисливу мету, направлену на незаконний видобуток піщано-гравійної суміші, всупереч вимог Постанови Кабінету Міністрів України №557 від 12 липня 2005 року «Про затвердження порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду», а саме не маючи дозвільних документів на проведення русло-регулюючих робіт та видобування корисних копалин, без відома адміністрації ТОВ, маючи вільний доступ до екскаватора, усвідомлюючи відсутність в нього спеціального дозволу, встановленого законодавством України на проведення видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення цих робіт, за допомогою вищевказаного навантажувача, перебуваючи в пожежній водоймі, розташованій в с. Іспас Вижницького району, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109/11/3-51МРВ/20 від 14 лютого 2020 року є піщаним ґрунтом з камінням, а саме піщано-гравійною сумішшю, в якій кількість гравію становить 46,0 %. Незаконно видобуту піщано-гравійну суміш ОСОБА_6 навантажив на автомобіль марки «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_9 , житель с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», «Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ піску та гравію» затвердженої 25 червня 2007 року №198, сировина піщано-гравійна відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.
Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення достатніми, належними та допустимими доказами, тому виправдав обвинуваченого.
На вказаний вирок прокурор Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 49 КК України від призначеного покарання ОСОБА_6 звільнити у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно визнав неналежним та недопустим доказом заяву ОСОБА_10 від 05 травня 2019 року, оскільки вказана заява надійшла до районного відділу поліції 02 травня 2019 року і зареєстрована в ЄО під № 1455 від 02 травня 2019 року та приєднана до матеріалів кримінального провадження. На підставі заяви ОСОБА_10 слідчою здійснено виїзд та проведено огляд місця події, а саме пожежної водойми в руслі річки Черемош в с. Іспас Вижницького району.

Посилається на те, що судом першої інстанції визнано недопустимим доказом надані ОСОБА_10 . ДВД-диски від 25 лютого 2020 року, однак відповідно до ч. 2 ст. 60 КПК України заявник має право подавати на підтвердження своєї заяви речі та документи.

Вважає, що районним судом безпідставно визнано недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за участю ОСОБА_10 , оскільки вказана процесуальна дія була проведена в присутності двох понятих, а потерпілим було зазначено те, що він може впізнати обличчя чоловіка віком до 55 років за зовнішніми рисами обличчя.

Крім того, ОСОБА_10 було зафіксовано на відео від 02 травня 2019 року ОСОБА_6 , як водія ескалатора.

Не погоджується і з тим, що суд першої інстанції визнав неналежним доказом протокол огляду місця події від 31 січня 2020 року та висновок експертизи ґрунтів № СЕ-19/109/11/3-51МРВ/20 від 14 лютого 2020 року, оскільки огляд місця події проводився 30 січня 2020 року в рамках об`єднаного кримінального провадження за участю спеціалістів Басейнового управління водних ресурсів річок Прут, Серет та Державної екологічної інспекції Карпатського округу, під час якого було відібрано 8 зразків ґрунтосуміші.

В подальшому для проведення ґрунтознавчої експертизи використано зразок № 3 і згідно висновку експерта від 14 лютого 2020 року у вказаному зразку кількість гравію становила 46%, а тому сумнівів, де саме відібраний зразок немає.

Зауважує, що судом першої інстанції безпідставно визнано покази свідка ОСОБА_10 , як недопустимі та неналежні, з огляду на те, що останній в судовому засіданні повідоми про те, що 02 травня 2019 року виявив та зафіксував на мобільний пристрій факт незаконного видобутку гравійно-піщаної суміші в с. Іспас.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 надійшли заперечення на подану прокурором апеляційну скаргу.

Захисник обвинуваченого у поданих запереченнях просить вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Посилається на те, що органи досудового розслідування без належних правових підстав оголосили ОСОБА_6 в розшук, хоча він працював та перебував на території України.

Зауважує, що підозру йому було оголошено в іншому кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000397 від 30 серпня 2017 року, а прокурором до суду було скеровано зовсім інший обвинувальний акт в іншому кримінальному провадженні. Повідомлення про підозру органами досудового розслідування було вручено в червні 2020 року, а не раніше.

Вказує, що у травні 2019 року він працював трактористом в ТОВ «Іспас Прогрес Буд» та не знав, що в ділянці пожежної водойми неможна здійснювати роботи. 02 травня 2019 року він не вчиняв незаконний видобуток чи навантаження піщано-гравійної суміші.

Доводи обґрунтовує і тим, що працівниками поліції не було допитано водіїв ескалаторів, власників транспортного засобу, та 02 травня 2019 року не було взято жодного взірця ґрунту із завантаженої суміші.

Звертає увагу на те, що допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 вказав на те, що він не бачив, як на вантажний автомобіль завантажувалась ПГС, а бачив тільки виїзд вантажного автомобіля, який згодом розвантажив суміш на місці та поїхав. Свідок підтвердив, що під час здійснення відеозапису він не зафіксував факт незаконного видобування ПГС.

Вважає, що прокурором в апеляційній скарзі не наведено достатньо доказів та підстав для скасування виправдувального вироку.

Адвокат ОСОБА_7 в своєму запереченні на апеляційну скаргу прокурора просить, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування свого заперечення посилається на те, що відомості за заявою ОСОБА_10 від 02 травня 2019 року не були внесені до ЄРДР, а підставою для внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 240 КК України, відповідно до витягу з ЄРДР слугувала заява ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000146 від 29 травня 2019 року.

Вказує, що оголошення підозри ОСОБА_6 здійснено у кримінальному провадженні №0000379 від 30 серпня 2017 року, проте таке повідомленні про підозру не стосується правопорушення за 2017 рік.

Зауважує, що повідомленні про підозру було вручено дружині ОСОБА_6 , а не йому особисто.

Звертає увагу на те, що 09 квітня 2020 року без правових підстав ОСОБА_6 було оголошено у розшук, хоча останній працював та перебував на Україні, від досудового розслідування не переховувався.

В постанові від 20 травня 2020 року вказано, що місцезнаходження ОСОБА_6 встановлено, однак відновили розслідування лише 03 червня 2020 року.

Незважаючи на те, що ОСОБА_6 оголошено про підозру в кримінальному провадженні №0000379 від 30 серпня 2017 року, органи досудового розслідування не вручили останньому нової чи зміненої підозри у кримінальному провадженні № 0000149 від 09 квітня 2020 року до завершення досудового розслідування, а просто направили обвинувальний акт до суду.

Враховуючи вищенаведені обставини, захисник вважає, що проведення слідчих дій та повідомлення про підозру ОСОБА_6 було здійснено з порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Також, вказує на те, що єдиний свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції зазначив, що не бачив, як ОСОБА_6 здійснював видобуток і навантаження ПГС 02 травня 2019 року.

Звертає увагу на те, що з наданого свідком ОСОБА_12 відеозапису не вбачається дій ОСОБА_6 щодо незаконного видобутку чи навантаження ПГС.

Вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження його вини.

Зауважує, що забір ґрунту для експертизи проводився 21 січня 2020 року, а не 02 травня 2019 року, після сильного паводку в 2019 року, що ставить під сумнів достовірність зібраних зарків ґрунту.

Вказує, що протокол огляду місця події від 21 січня 2020 року, протокол огляду місця події від 29 травня 2109 року, висновок ґрунтознавчої експертизи СЕ-19/109/11/3-51 МРВ/20 від 14 лютого 2020 року не стосуються подій 02 травня 2019 року та періоду інкримінованого правопорушення, а тому є ненаживними та недопустими доказами.

Зазначає, що протокол впізнання особи за фотознімками від 24 березня 2002 року здійснений з порушеннями норм КПК України, оскільки в протоколі не вказано та не встановлено за якими саме ознаками та рисами обличчя ОСОБА_10 може впізнати особу, яка 02 травня 2019 року видобувала ПГС. Протокол з двох боків не підписаний понятими.

Враховуючи вищевикладені обставини, вважає. Що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 94 цього Кодексу передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд дотримався вимог чинного законодавства, зокрема ст. 7 КПК України щодо верховенства права й презумпції невинуватості, а також ст. 62 Конституції України щодо тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання заяви ОСОБА_10 від 02 травня 2019 року неналежним доказом з огляду на наступне.

Згідно рапорту, зареєстрованого в Єдиному обліку за № 1455 від 03 травня 2019 року (а.с. 89), судом встановлено, що о 16 год. 16 хв. 02 травня 2019 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що ОСОБА_10 в селі Іспас Вижницького району, біля річки Черемош виявив, як невідомі особи на вантажних автомобілях вивозять гравійну суміш. Матеріали передано СВ ОСОБА_13 .

Відповідно до заяви ОСОБА_10 від 02 травня 2019 року (а.с. 90) вбачається, що він, 02 травня 2019 року звернувся до начальника Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області із заявою, в якій порушував питання про встановлення та притягнення до відповідальності осіб, причетних до незаконного видобутку гравійно-піщаної суміші в руслі річки Черемош, в селі Іспас Вижницького району, в кількості двадцяти осіб, а саме водія вантажного автомобіля марки «МАЗ» та гусеничного екскаватора «JCB» жовтого кольору, котрі керували вказаними технічними засобами, навантажували та транспортували гравійну суміш в невідомому напрямку. Зазначає, що вказані факти зафіксовані ним фотографічно та будуть долучені до матеріалів провадження згодом.
Відповідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, констатує, що за результатами звернення ОСОБА_10 відомості до Єдиного державного реєстр досудових розслідувань, в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, внесено не було, а досудове розслідування, в порядок та спосіб, визначений Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочато не було - виходячи з наступного.

В матеріалах кримінального провадження міститься копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000397 від 30 серпня 2017 року, який виготовлено 31 січня 2020 року, зі змісту якого вбачається, що Вижницьким відділенням поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області здійснювалось досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження стосовно дев`яти фактів видобутку піщано-гравійної суміші у Вижницькому районі, за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 240 КК України.

Частина із вказаних епізодів надходила від свідка ОСОБА_10 , а саме: від 10 січня 2019 року, 11 квітня 2019 року, 11 листопада 2019 року, 16 грудня 2019 року.

Наведений витяг не містить відомостей про внесення заяви ОСОБА_10 від 02 травня 2019 року, так само, як і не містить реєстрації окремого епізоду, вчиненого 02 травня 2019 року.

Аналіз норм Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 березня 2019 року за № 223/33194 та Порядку ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 травня 2016 року за № 680/28810 (який був чинний станом на травень 2019 року) вказує на те, що в органу досудового розслідування не було жодних правових підстав не виконувати приписи ст. 214 КПК України та не вносити окремо звернення чи заяву ОСОБА_10 від 02 травня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом нового виявлення видобутку піщано-гравійної суміші.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься протокол огляду місця події від 02 травня 2019 року з фототаблицею до нього (а.с. 91-95), відповідно до якого, судом встановлено, що слідчою Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_13 в присутності понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оглянуто прибережну зону річки Черемош в с. Іспас, а саме пожежну водойму, розташовану в руслі річки за дамбою. Пожежна водойма розміром біля 100 х 50 м., з обох боків наявні транспортні з`їзди до води шириною біля 5 м. При спуску до водойми з північного боку по ліву сторону наявний зрив берега у вигляді котловану розміром 25 х 8 м, глибиною біля 3,5 м., посеред котловану наявний насип піщано-гравійної суміші розмірами 2,5 м х 1 м, висотою біля 1 м. З південного боку водойми наявний обвал берега висотою біля 5,5 м, шириною 3 м та довжиною біля 8 м. Під час огляду нічого не виявлено та не вилучено. Зауважень не надходило. Протокол підписаний слідчим та понятими.

Відповідно до протокол огляду місця події від 02 травня 2019 року (а.с. 96-97) вбачається, що слідчою Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_13 , в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , оглянуто русло річки Черемош в с. Іспас. На відстані 50 м від дамби виявлено гусеничний екскаватор «JCB», жовтого кольору з VIN НОМЕР_4 , машина типу JS220LC. Транспортний засіб на момент огляду зачинений, водій відсутній, власник невідомий. У зв`язку з відсутністю водія та великими габаритами транспортний засіб не вилучається. Під час огляду нічого не вилучено. Зауважень не надходило. Протокол підписаний слідчою та понятими.

Згідно ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

Разом з тим, органом досудового розслідування жодних відомостей до Єдиного реєстр досудових розслідувань, за результатами вищевказаних оглядів місця події, в порушення приписів ч. 3 ст. 214 КПК України, внесено не було.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеній у постанові від 07 червня 2018 року у справі № 740/5066/15-к, підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи прокурора, що вказані процесуальні дії у виді огляду місця подій було здійснено слідчим у межах кримінального провадження № 0000397 від 30 серпня 2017 року, у зв`язку з тим, що в матеріалах кримінального провадження, окрім звернення ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення, відсутні будь-які правові підстави для здійснення такого огляду місця події у кримінальному провадженні № 0000397, у зв`язку з чим вказані докази у будь-якому випадку мають бути визнані неналежними та недопустимими.

В матеріалах кримінального провадження міститься копія постанови прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області від 09 квітня 2020 року про виділення в окреме кримінальне провадження за № 0000149 від 09 квітня 2020 року, яке є предметом апеляційного перегляду, матеріали відносно ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
Разом з тим, текст вказаної постанови не містить інформації про внесення відомостей до Єдиного реєстр досудових розслідувань щодо подій, що мали місце 02 травня 2019 року, так само, як і не містить відомостей про обсяг чи перелік матеріалів, які виділяються.

Наведене у своїй сукупності переконливо доводить, що відомості за заявою ОСОБА_10 від 02 травня 2019 року та у наслідок відповідних оглядів місця події органом досудового розслідування до Єдиного реєстр досудових розслідувань внесені не були, а отже суд апеляційної інстанції констатує, що дане кримінальне провадження здійснено органом досудового розслідування, в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України.

Відповідно до концепції «плодів отруйного дерева», сформульованої Європейським судом з прав людини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж (справа «Гефген проти Німеччини»). Докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, з урахуванням доктрини «плодів отруйного дерева», місцевий суд обґрунтовано визнав недопустимими похідні докази, а саме всі фактичні дані, пов`язані із дослідженням предметів злочину.

Вимоги апеляційної скарги прокурора про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, при відсутності правових підстав для такого звільнення, а саме не закінченню перебігу строку притягнення до кримінальної відповідальності, суд розцінює як спробу приховання зазначених істотних порушень здійснення досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з тим, що останні стосуються здійсненної судом першої інстанції оцінки окремих доказів та жодним чином не можуть спростувати встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції порушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а виправдувальний вирок Вижницького районного суду Чернівецького області від 21 травня 2021 року слід залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 240 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді
[підпис]ОСОБА_2

[підпис]ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом." Головуючий, суддя _______________ ОСОБА_1 (посада) (підпис) (ПІБ)

19.07.2021 року

(дата засвідчення) копії)