ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1331/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/560/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволені клопотання прокурора Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000251 від 26.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 березня 2021 року відмовлено у задоволені клопотання прокурора Немишлянського відділу Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000251 від 26.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
Прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвала є необґрунтованою та незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Зазначає, що при винесенні ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, слідчим суддею не враховано, що у разі неприйняття рішення про заборону розпоряджатися, відчужувати та користуватися вказаною квартирою, в подальшому це може призвести до зміни власника та в подальшому унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілим або державі

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні та власника майна, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що повний текст ухвали слідчого судді було отримано лише 09.03.2021 року.
Колегія суддів доводи прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді визнає поважними та вважає за необхідне поновити їй цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні СВ Немишлянського відділу поліції ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000251 від 26 лютого 2021 року, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченою ч.2 ст.190 КК України, за заявою ОСОБА_7 про те що невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи правом власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1
Відмовляючи у задоволені клопотання прокурора про арешт майна слідчий суддя виходив з того, що прокурором не надано доказів того чи відноситься власник майна до переліку осіб, визначених ч.6 ст.170 КПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки він є обґрунтованим та законним.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу: якщо воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів провадження вбачається, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 18.12.2020 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 внесено дані про право власності на підставі свідоцтва на право спадщини за заповітом, серія та номер НОМЕР_1 , виданий 18.12.2020 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 . (а.с.4-6)

Будь-яких відомостей, які б свідчили про наявність підстав для арешту вищезазначеної квартири, як доказу у кримінальному провадженніабо те, що спірна квартира підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України суду не надано.
Слідчим не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення кримінального провадження, матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні. Не доведено значення вилучення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.
На час розгляду клопотання в суді першої інстанції, а також в суді апеляційної інстанції прокурором не надані конкретні докази, які безпосередньо вказували б на ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, оскільки в клопотанні прокурора відсутні будь-які відомості незаконного набуття права власності ОСОБА_9 у порушенні прав інших власників або спадкоємців. Також не надано відомостей про наявність позовів спадкоємців або користувачів спірної квартири у порядку ЦПК України.
Таким чином, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб. Не надано доказів значення спірної квартири для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні або можливість використання її як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.
Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Як на час розгляду клопотання слідчим суддею, так і на час розгляду колегію суддів апеляційної скарги прокурора, підозра нікому не пред`явлена.
Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки вони не спростовують висновків ухвали слідчого судді і не підтвердженні належними доказами.
За наслідками отримання прокурором в подальшому відомостей про незаконне набуття права власності прокурор не позбавлений можливості повторно звернутись з клопотанням про арешт майна.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Поновити прокурору у кримінальному провадженні строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 березня 2021року.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: