Ухвала
Іменем України
29 березня 2020 року
м. Київ
справа № 363/1120/17
провадження № 51-689ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2021 року щодо нього,
встановив:
За вироком Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 січня 2021 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок суду першої інстанції змінено. На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_4 строк перебування його, як особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для участі в судовому розгляді кримінального провадження в період із 5 листопада 2019 року по 14 січня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення щодо нього.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 через невідповідність вимогам ч. 5 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків, а саме через відсутність копії оскаржуваного судового рішення Суд був позбавлений можливості визначитися у тому, чи є підстави для відкриття касаційного провадження.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду ОСОБА_4 направив на адресу Верховного Суду копії оскаржуваних судових рішень щодо нього.
Перевіривши доводи засудженого, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 оскаржує вирок місцевого суду та ухвалу апеляційної інстанції в частині застосування положень ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII. Вказує, що з 20 липня 2017 року він утримувався у місцях попереднього ув`язнення у зв`язку з участю у розгляді кількох кримінальних проваджень. За вироком Солом`янського районного суду від 22 лютого 2019 року, який ухвалено в іншому кримінальному провадженні, йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, після чого він перебував у місцях попереднього ув`язнення до 20 червня 2019 року у зв`язку з участю у даному кримінальному провадженні, а тому весь зазначений період починаючи з 20 липня 2017 року слід додатково зарахувати у строк відбування покарання як строк попереднього ув`язнення.
Згідно з оскарженим вироком від 17 серпня 2020 року, місцевий суд, відмовляючи у зарахуванні ОСОБА_4 у строк остаточного покарання строку його попереднього ув`язнення, зазначив, що у межах даного кримінального провадження щодо останнього не застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Натомість, як зазначив суд, ОСОБА_4 утримувався під вартою та перебував у місцях попереднього ув`язнення в межах іншого кримінального провадження, в якому ухвалено вирок від 22 лютого 2019 року.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок від 17 серпня 2020 року в апеляційному порядку, на підставі наявних у матеріалах справи відомостей дійшов висновку, що ОСОБА_4 на підставі п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII слід зарахувати у строк покарання період його перебування у місцях позбавлення волі з 5 листопада 2020 року по 14 січня 2021 року, оскільки згідно з ухвалою місцевого суду від 18 вересня 2020 року засудженого саме у цей період етаповано з виправної колонії та він утримувався у місцях попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження Вишгородським районним судом Київської області.
Отже, суд апеляційної інстанції, зараховуючи ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення, врахував наявні у матеріалах цього кримінального провадження дані та діяв відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII.
Натомість ОСОБА_4 у касаційній скарзі ставить питання про додаткове зарахування строку попереднього ув`язнення, що застосоване в межах іншого кримінального провадження. Однак встановити відомості про початок та закінчення такого строку під час перегляду вироку Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року та ухвали Київського апеляційного суду від 14 січня 2021 року в порядку касаційної процедури неможливо.
За таких обставин, враховуючи положення кримінального процесуального кодексу про те, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за правилами розділу VIII цього Кодексу "Виконання судових рішень" і порядок їх вирішення врегульовано в ст. 539 КПК, зарахування ОСОБА_4 строку попереднього ув`язнення у строк відбування остаточного покарання може бути вирішене лише в порядку виконання вироку.
Таким чином, доводи, на які посилається ОСОБА_4 в касаційній скарзі, не є підставою для зміни або скасування вироку місцевого суду і ухвали суду апеляційної інстанції. Засуджений не позбавлений права звернутися в порядку виконання судових рішень до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуває покарання, з клопотанням про застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII.
З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 17 серпня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 січня 2021 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3