Справа № 158/1898/21 Провадження №11-сс/802/346/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 липня 2021 року (кримінальне провадження №0000333),

В С Т А Н О В И В
Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 липня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого дізнавача СД відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме брухт чорного металу вагою 104 кг 900 грам, яке було вилучено за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 .
Слідчий суддя, обґрунтовуючи свої висновки про відмову в накладенні арешту на вищезазначене майно вказав, що всупереч вимогам ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся дізнавач, який не мав повноважень на таке звернення, а такий спосіб забезпечення кримінального провадження, як арешт цих речей, на думку слідчого судді, є невиправданим, оскільки саме вилучення майна відбулось незаконно, без отримання ухвали слідчого судді на проведення огляду місця події - за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 липня 2021 року прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу.

Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам провадження, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був задовольнити клопотання дізнавача, оскільки не враховано те, що подані до слідчого судді матеріали кримінального провадження прямо вказують на необхідність застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Помилковими прокурор вважає висновки слідчого судді про те, що з клопотанням про накладення арешту на майно не має права звернутись дізнавач, оскільки такі його висновки прямо суперечать п.4 ч.2 ст. 40-1 КПК України.

Не погоджується прокурор з аргументами слідчого судді, що необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт вилученого майна зумовлена відсутністю ухвали слідчого судді на проведення огляду місця події, з якого його було вилучено, тобто без наступного узаконення цієї слідчої дії.

Просить скасувавши ухвалу слідчого судді, прийняти нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання дізнавача про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, а саме брухту чорного металу вагою 104 кг 900 грам.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просили її задовольнити, власника майна, котрий просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до ч.ч.1, 2ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України визначено строки звернення до слідчого судді з клопотання про арешт тимчасово вилученого майна та наслідки їх порушення у виді повернення майна особі, у якої його вилучено.
Предметом регулювання даних вимог закону є не будь яке майно, а виключно те, що має статус тимчасово вилученого.
Аналіз глави 16 та ст. 236 КПК України вказує на те, що тимчасово вилученим є майно, що було отримане без санкції слідчого судді, зокрема під час затримання особи, чи під час обшуку за відсутності прямого дозволу на відшукання цього майна.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обшук за адресою проживання ОСОБА_7 АДРЕСА_1 , за результатами якого було вилучено 104 кг 900 грам чорного брухту металу, тобто майно, що має статус тимчасово вилученого, проведений 08 липня 2021 року. При цьому, з відповідним клопотанням про арешт вилученого майна дізнавач звернувся до суду 12 липня 2021 року, тобто за межами строку встановленого 5 ст. 171 КПК України, що тягне за собою негайне повернення майна особі, в якої воно було вилучене.
Таким чином, доводи апелянта про необхідність скасування ухвали слідчого та задоволення клопотання дізнавача про арешт майна суд знаходить недостатніми, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.
Водночас апеляційний суд вважає хибними висновки слідчого судді про те, що повноваженнями на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно дізнавач не наділений, оскільки вони не узгоджуються з вимогами п.4 ч.2 ст. 40-1 КПК України.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання щодо накладення арешту на майно - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді