ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/656/21 Справа № 208/3295/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000628, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 15.09.2017 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання: за ст. 185 ч.3 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі; за ст. 309 ч.1 КК України - у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Відповідно ч.1 до ст. 71 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2017 року, у вигляді 1 року позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів майнової спрямованості, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив аналогічний злочин.
05.04.2018 року приблизно о 20.00 годині ОСОБА_7 , проходячи повз паркану будинку АДРЕСА_3 , помітив відчинену хвіртку зазначеного домоволодіння.
Реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 діючи таємно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно проник на територію цього домоволодіння, тобто до сховища, де на підвіконні будинку побачив мобільний телефон «Nokia Lumia 640 X», належний потерпілому ОСОБА_9 , вартістю 1 529 гривень 10 копійок. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, Хітрек заволодів зазначеним майном, після чого разом із викраденим вийшов з території домоволодіння, тим самим залишивши місце вчинення кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.
Крім того, 24.04.2018 року, приблизно о 08.30 годині, ОСОБА_7 знаходячись біля будинку № 65 по проспекту Гімназичному в м. Кам`янському, побачив на ділянці місцевості у траві шприц, об`ємом 5 куб.см., заповнений рідиною коричневого кольору на 2 куб.см., після чого, визначивши для себе, що шприц містить наркотичний засіб, підняв його, тобто в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав, після чого поклав у кишеню шортів та став умисно, незаконно зберігати його при собі, для особистого вживання без мети збуту.
В цей де день, о 12.15 годині, біля будинку № 8 по вул. Вокзальній в м. Кам`янське, поліцейськими, під час складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_11 за скоєння адміністративного правопорушення, в правій кишені шортів, виявлено та вилучено медичний одноразовий шприц, об`ємом 5 куб.см., заповнений рідиною коричневого кольору на 2 куб.см., масою 0,7990 г, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, обіг яких заборонено, маса якого в перерахунку на суху сечовину становить 0,0298 г., який Хітрек умисно незаконно придбав, та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України, у зв`язку з відсутність складу кримінального правопорушення. Ухвалити новий вирок, яким змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити мінімальне покарання.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам, так як в діях ОСОБА_7 не має умислу на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, оскільки він не знав, що у знайденому ним шприці міститься саме наркотична речовина. Захисник зазначає, що вина за ч. 3 ст. 185 КК України, також не доведена, так як не взято до уваги пояснення ОСОБА_7 , що умисел на викрадення чужого майна в нього виник лише під час перебування у дворі домоволодіння, коли побачив телефон на підвіконні. Зайшов у двір щоб попити води, тому не доведено, що обвинувачений проник до домоволодіння з корисливих мотивів.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 , покарання за ч.3 ст. 185 КК України - у виді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 309 КК України - у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70, 72 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України приєднати частину невідбутого покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2017 року та статочно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Не оспорюючи висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведення його винуватості, прокурор вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що 1 липня 2020 року набрав чинності Закон України 2617-VIIІ від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким внесено відповідні зміни до санкції ч. 1 ст. 309 КК України та яка наразі не передбачає покарання у виді позбавлення волі. Між тим, всупереч цим обставинам, суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі. Окрім цього, прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На переконання прокурора, суд призначаючи покарання не врахував ті обставина, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення маючи не погашенні та не зняті судимості, один з яких є тяжким.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисту, потерпілого, який просив ухвалити рішення на розсуд суд, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні цих злочинів повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:
за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України:
- показаннями обвинуваченого, який хоча і не визнав повністю свою вину, проте засвідчив, що дійсно, перебуваючи на території домоволодіння по АДРЕСА_3 , взяв мобільний телефон, який лежав на підвіконні та йому не належав, після чого пішов з місця вчинення злочину, а наступного дня здав мобільний телефон до ломбарду;
- поясненнями свідка ОСОБА_12 , який засвідчив, що бачив як обвинувачений, якого він впізнав під час проведення слідчих дій, заходив на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 та вийшов звідти через 5 хвилин;
- поясненнями свідка ОСОБА_13 - знайомого обвинуваченого, який вказав на те, що в вересні 2018 року до нього звернувся обвинувачений з проханням допомогти викупити з ломбарду належний йому мобільний телефон «Нокіа», оскільки у самого грошей немає. Він погодився та вони разом пішли до ломбарду, що розташований по вулиці Сировця у м. Кам`янське та викупили телефон за одну тисячу гривень. Наступного дня, поліцейські вилучили у нього зазначений мобільний телефон;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.04.2018, згідно якого ОСОБА_9 просить прийняти заходи щодо пошуку належному йому мобільного телефону, який 05.04.2018 приблизно о 20.00 годині він залишив на підвіконні з зовнішньої сторони будинку та 06.04.2018 виявив його відсутність (т.2 а.с.10);
- протоколом огляду місця події від 12.04.2018 та фототаблицею до нього, яким зафіксовано обстановку на місці вчинення кримінального правопорушення - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , (т.2 а.с.14-24);
- договором про надання фінансового кредиту під заставу №10.17235/0 від 06.04.2018, згідно якого ОСОБА_7 , отримав фінансовий кредит від ПП «Ломбард «ОНІКС Анохіна, Яценко» під заставу мобільного телефону «Nokia lumia 640 xl» (т.2 а.с.26);
- протоколом огляду предмету від 19.04.2018 - договору фінансового кредиту під заставу №10.17235/0 від 06.04.2018, виданий касиром ОСОБА_14 (т.2 а.с.27-28), зазначеним речовим доказом по справі (т.2 а.с.29);
- заявою ОСОБА_15 , згідно якої останній добровільно видав мобільний телефон «Nokia Lumia 640 XL», котрий він викупив з ломбарду за проханням ОСОБА_7 , для подальшого огляду та вилучення (т.2 а.с.38);
- протоколом огляду предмета від 27.04.2018 - мобільного телефону «Nokia Lumia 640 XL» IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , помаранчевого кольору, який наддав ОСОБА_15 (т.2 а.с.39-40);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 27.04.2018, згідно якого ОСОБА_9 впізнає за зовнішніми ознаками мобільний телефон під № 3, а саме «Nokia Lumia 640 XL», як саме той що належить йому та який у нього викрали 05.04.2018 за місцем мешкання (т.2 а.с.41-45);
- речовим доказом по справі - мобільним телефоном «Nokia Lumia 640 XL» IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (т.2 а.с.46), отриманий потерпілим на відповідальне зберігання, (т.2 а.с.46-47);
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 2295-18 від 16.05.2018, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону «Nokia Lumia 640 XL», станом на 05.04.2018 складала 1 529,10 гривень (т.2 а.с.54-56);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16.05.2018, згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнає ОСОБА_7 , як особу яку він бачив на початку квітня 2018, в районі лікарні №1, який виходив через ворота паркану будинку (т.2 а.с.58-62);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.05.2018 та фототаблицею до нього, згідно якого обвинувачений ОСОБА_7 , на ділянці домоволодіння по АДРЕСА_3 , зазначив обстановку та обставини вчинення кримінального правопорушення, як саме зайшов до прибудинкової території, відкрив ворота та потрапив на зазначену територію, де викрав мобільний телефон, після чого пішов з території, фото таблицею до даної слідчої дії (т.2 а.с.133-136);
за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.309 КК України:
- показаннями обвинуваченого, який хоча і не визнав свою вину, проте засвідчив, що дійсно вранці 24.04.2018 побачив на траві 5-ти кубовий шприц, який був заповнений коричневою рідиною до позначки 2 мл. Припускаючи, що шприц містить наркотичні речовини та маючи на меті здати цей шприц до органів поліції, він підняв його та поклав до кишені шортів;
- поясненнями свідка ОСОБА_16 - понятого під час проведення огляду ОСОБА_7 , який засвідчив, що приймав участь у огляді ОСОБА_7 , під час якого у останнього в кишені шортів знайшли 5-ти кубовий медичний шприц;
- поясненнями свідка ОСОБА_17 - працівника полійції, який засвідчив, що 24.04.2018 у присутності понятих, під час особистого огляду, вилучав у ОСОБА_7 медичний шприц з рідиною світло-коричневого кольору;
- протоколом особистого огляду та вилучення речей від 24.04.2018, згідно якого по АДРЕСА_1 , під час особистого огляду ОСОБА_7 , в правому кармані його шортів виявлено медичний шприц об`ємом 5 мл, заповнений до позначки 2 мл. речовиною світло-коричневого кольору, який в подальшому вилучено, поміщено до спец. пакету та опечатано (т.2 а.с 72);
- протоколом огляду місця події від 24.04.2018 та фототаблицею до нього, яким зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину - ділянці місцевості розташованої по АДРЕСА_1 (т.2 а.с.76-85);
- висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №1/8.6/1843 від 16.05.2018 року, згідно якого надана на експертизу рідина 14.05.2018, масою 0,7990 г, вилучена 24.04.2018 під час особистого огляду ОСОБА_7 , містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, який віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,0298 г (т.2 а.с.91-94), зазначеним речовим доказом по справі (т.2 а.с.95);

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Що стосується доводів захисту про недоведеність наявності в діях обвинуваченого умислу та кваліфікуючої ознаки проникнення, то вони не заслуговують на увагу.

Так, захисник посилається на те, що ОСОБА_7 не було відомо, що знайдений ним шприц містить наркотичний засіб, що виключає його відповідальність за ч. 1 ст. 309 КК України.

Між тим, під час судового розгляду обвинувачений засвідчив, що він припускав ці обставини, а тому свідомо підняв шприц та мав намір його віднести до поліції.

Наведене засвідчили у своїх показаннях й свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , повідомивши, що ОСОБА_7 визнав наявність наркотичного засобу у шприці під час його огляду.
Вирішуючи питання про наявність умислу в діях обвинуваченого, за вказаних ним умов, окрім наведеного, суд виходить з того, що ОСОБА_7 раніше притягувався до відповідальності за ч. 1 ст. 309 (т. 2, а.с. 115), а тому був обізнаний про наслідки придбання та зберігання наркотичних засобів.

До того ж, ОСОБА_7 вказав на те, що знайшов шприц вранці, проте останнього було зупинено в обідній час, що спростовує його версію та вказує на наявність достатнього часу передати наркотичний засіб працівникам поліції.

Більш того, обвинувачений з 2003 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога (т. 2, а.с. 114).

Наведені обставини вказують на необґрунтованість позиції захисту та вказують лише на те, що вона спрямована на уникнення відповідальності.

З наведених обставин суд не може погодитись й з доводами захисту стосовно відсутністю в діях обвинуваченого й складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В обґрунтування своїх доводів про необхідність закриття провадження, адвокат посилається лише на те, що умисел на викрадення майна у обвинуваченого виник тоді, коли ОСОБА_7 вже перебував на території домоволодіння, що виключає ознаку проникнення.
Проте, обвинувачений не навів переконливих доводів стосовно того, чому саме він зайшов на огороджену територію, яка йому не належить.
Твердження останнього про намір випити води суд розцінює як необґрунтовані, оскільки обвинуваченим не зазначено та не надано доказів того, що він знав власника будинку або ж заходив туди не вперше, маючи як і раніше вільний доступ. До того ж, ОСОБА_7 проник до подвір`я у вечірній час доби.
Окрім цього, суд звертає увагу на правові висновки, наведені у постанові Великої палатою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №569/1111/16-к, згідно з якими при вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Проникнення як кваліфікуюча ознака злочинів проти власності передбачає, що особа потрапила в житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності вільної можливості та права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час скоєння злочину. Спосіб проникнення принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.
Отже, з огляду на те, що обвинувачений хоча і зайшов на територію домоволодіння вільно, проте права перебувати в зазначеному місці не мав, що об`єктивно підтверджується поясненнями останнього, суд дійшов обґрунтованого висновку про існування проникнення як вкаліфікуючої ознаки, що в свою чергу узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду.
Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 3 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам провадження.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор не оскаржує вид та розмір покарання призначеного судом за ч. 3 ст. 185 КК України.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи останнього про необхідність призначення менш суворого покарання за ч. 1 ст. 309 КК України.

Так, санкція ч. 1 ст. 309 КК України в редакції від 27 червня 2020 року передбачала покарання за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту - у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Законом України № 2617-VIIІ від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01 липня 2020 року, до вказаної норми закону внесено зміни та визначено, що незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі, що відповідало редакції закону, чинній на час ухвалення вироку.
Між тим, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
З урахуванням наведених обставин, суд, керуючись положеннями п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, вважає за необхідне змінити вирок, призначивши обвинуваченому покарання, яке відповідає новій редакції закону та є більш м`яким.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи обвинуваченому вид та розмір покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, суд враховує ступінь його тяжкості, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення під час відбуття покарання з випробуванням за вчинення тяжкого умисного злочину, позитивно характеризується за місцем мешкання, вину визнав частково.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає часткове визнання обвинуваченим своєї вини.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд вважає рецидив злочинів.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що покарання у виді обмеження волі в мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 61 КК України, відповідатиме тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особі та буде справедливим, а тому не знаходить підстав для призначення більш суворого покарання, на яке вказує прокурор в апеляційній скарзі.

Призначаючи обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд застосовує принцип поглинення менш суворого покарання, та визначає його у межах покарання, призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України, та також не знаходить підстав для застосування принципу часткового складання, який просить застосувати прокурор.

Водночас, з огляду на те, що обвинувачений вчинив злочин в період відбування покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2017 року, яким його засуджено до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком, суд вважає за необхідне застосувати також й положення ч. 1 ст. 71 КК України, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом приєднання невідбутої частини покарання за цим вироком у виді 1 року.
Отже, колегія суддів, частково погоджуючись з доводами прокурора, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення поданої ним апеляційної скарги та зміни вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 309 КК України. Підстав для задоволення апеляційної скарги захисника судом не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2017 року, у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В інші частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4