УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/761/20

Провадження № 1-кп/568/1/21

24 березня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в м.Радивилів Рівненської області кримінальне провадження №0000115, внесене 07 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України, -
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Радивилівського районного суду Рівненської області знаходиться кримінальне провадження №0000115, внесене 07 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України.
Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року у судовому засіданні ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, оскільки 30 березня 2021 року спливає строк, на який такий запобіжний захід було обрано, а підстав для звільнення останнього з під варти немає, так як ризики, які послужили обранню запобіжного заходу у такому виді продовжують існувати. У вказаному кримінальному проваджені не допитано всіх свідків, зокрема особи, яка здійснювала закупівлю наркотичних засобів та психотропних речовин у ОСОБА_3 та яка йому відома, а тому з метою уникнення впливу на вказану особу, прокурор просить продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисником обвинуваченого, адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю та інший обов`язків. В обґрунтування поданого клопотання захисник вказує на те, прокурором не обгрунтовано існування ризиків, передбачених КПК України, які б слугували підставою для продовження строку тримання під вартою, зауважив, що прокурором наведено шаблонні ризики, які на його думку не можуть бути постійними. Також зауважив, що суд продовжуючи запобіжний захід ОСОБА_3 , бере до уваги формальні ризики, на які посилається прокурор, тим самим бере на себе функції обвинувача, що суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , можна розцінювати як зловживання обвинуваченням та судом своїми процесуальними правами.

В судовому засідання прокурор підтримав подане клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 та заперечив проти зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про відкладання розгляду справи, в зв`язку з тим, що з 23 березня по 27 березня 2021 року він перебуває на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою військової поліклініки в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 №985 від 23.03.2021 року.

Обвинувачений не заперечував проти розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу за відсутності його захисника. Проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив та підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, вказавши, що наміру ухилятись від суду та здійснювати вплив на свідків у нього не має, у випадку задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу не пов`язаниого з позбавлення волі, зобов`язується виконувати всі покладені на нього обов`язки.

Суд, ознайомившись з поданими клопотаннями, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, приходить до наступних висновків..
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Строк тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується 30 березня 2021 року.
Враховуючи конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, власної сім`ї не має, перебуває на обліку в лікаря-психіатра, засуджений вироком Кузнецовського міського суду від 08.12.2020 року до реального покарання у виді обмеження волі, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч.2 ст.307 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, покарання за які передбачено до 10 років позбавлення волі, що зумовлює ризики продовження ним злочинної діяльності, можливого впливу на свідків, які не допитані в межах вказаного кримінального провадження, ухилення від суду в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Суд приходить до висновку, що запобіжний захід обраний ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін, а тому вважає за доцільне продовжити його застосування, в межах строків визначених законом, оскільки на даний час наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від суду. Крім того, враховуючи те, що на даному етапі розгляду кримінального провадження, коли докази у справі не досліджувались, не допитані всі свідки, слушними є також аргументи про існування ризику незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого. На даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає недоцільним.
При цьому суд керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Також суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними», але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою
Європейський суд з прав людини у рішенні «Маріянчук та інші проти України» зазначив, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_3 та тяжкості інкримінованого йому діяння, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Щодо клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 , яке підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , то суд враховує доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, але вважає, що у даному випадку, ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у проведенні всебічного судового розгляду у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, запобігання процесуальних ризиків. Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи.
На думку суду, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно визначити розмір застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, а також те, що внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, з повною загальною середньою освітою, не одруженому, не працюючому, на утриманні малолітніх дітей та осіб непрацездатного віку немає, судимого - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме з 24 березня 2021 року по 23 травня 2021 року.
Встановити розмір застави - двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.
В разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 слідуючі обов`язки: прибувати на виклик до суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту без дозволу суду по місцю власного проживання; повідомляти суд, у провадженні яких знаходиться справа про зміну місця свого проживання.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити протягом 60 днів.
Строк дії ухвали до 23 травня 2021 року.
У задоволенні клопотань адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.
Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом п`яти днів з дня вручення їй копії такого судового рішення.

Суддя ОСОБА_1