Справа № 947/6686/21
Провадження № 1-кс/947/3395/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №00000019 від 15.01.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 5 ст. 191 КК України КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про арешт нерухомого майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - квартири, загальною площею 61,2 кв. м. (житлова площа: 31,7 кв. м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

У кримінальному провадженні розслідуються кримінальні правопорушення, зокрема, привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, та привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 .

Виклад обставин, зазначених у клопотанні
Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000019від 15.01.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що згідно наказу № 145-к від 16.09.2016 на підставі протоколу загальних зборів учасників № 8 від 15.09.2016 ТОВ «Одесагаз-Постачання» () ОСОБА_5 призначено на посаду директора даного підприємства з 16.09.2016, яку він обіймає по теперішній час.

Так, ОСОБА_5 , займаючи посаду директора ТОВ «Одесагаз-Постачання», виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції та, згідно примітки 1 до ст. 364 КК України, є службовою особою.

Враховуючи викладені в клопотанні обставини, сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, а також, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за кваліфікуючими ознаками: привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Всього, в наслідок своєї злочинної діяльності, директор ТОВ «Одесагаз-Постачання» ОСОБА_5 , через необґрунтоване та незаконне підвищення ціни на природний газ на виконання умов договорів № 000218 (2019) - Т від 22.03.2019 та № 00218 (18)-БТ від 07.02.2018 у період 2018-2019 років, внаслідок умисного порушення вимог ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», привласнив та заволодів, в тому числі на користь третіх осіб постачальника, бюджетними грошовими коштами на загальну суму725 140,31 грн., завдавши державним інтересам матеріальну шкоду в особливо великих розмірах.

26.02.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч. 5 ст. 191 КК України, за ознаками: привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах;

-ч. 3 ст. 191 КК України, за ознаками: привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Обґрунтування клопотання
Як вбачається з клопотання, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 5 ст. 191 КК України, максимальне покарання за які передбачені у вигляді позбавленням волі до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Сторона обвинувачення у клопотанні посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України, яка передбачає, що слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей і документів якщо є достатні підстави вважити, що необхідне забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, сторона обвинувачення зазначає, що діями ОСОБА_5 заподіяно шкоду державі в особі Спеціалізованого Одеського санаторію «Салют» на загальну суму 725 140,31 грн., що у свою чергу передбачає звернення із цивільним позовом про відшкодування заподіяних збитків. Зважаючи на розмір завданої шкоди, вбачається необхідність забезпечення можливості відшкодування заподіяних збитків, а також запобігання спробам підозрюваного вчинити дії щодо майна, спрямованих на його продаж.

Сторона обвинувачення просить про накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки це необхідно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

На підтвердження права власності на майно, сторона обвинувачення, надає витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, у якому зазначено, що квартира загальною площею 61,2 кв.м. (житлова площа: 31,7 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Доводи сторін
Прокурор та слідчий до судового засідання не з`явились, разом з тим, прокурор надав заяву про розгляд клопотання за його відстутності.

У своєму клопотанні сторона обвинувачення, просить розгляд справи провести за відсутності підозрюваного, зважаючи на можливість вжиття неправомірних дій щодо майна до прийняття рішення судом.

Мотивація суду
Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

26.02.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, за ознаками: привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах;ч. 3 ст. 191 КК України, за ознаками: привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1) Правову підставу для арешту майна.

2) Достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення.

3) Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4 ) Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб.

Правова підстава для арешту майна
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Слідчий суддя зазначає, що санкцією ч. 5 ст. 191 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 5 ст. 191 КК України, із завданням шкоди в особливо великих розмірах та вчинене повторно. Слідчий суддя оцінює ці обставини лише для встановлення достатності підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна. Також, ризиком, для запобігання якого необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником (підозрюваним). З накладенням арешту втрачається можливість особи відчужити цей актив на користь третіх осіб. Отже, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки санкцією передбачена конфіскація майна, та достатніми є підстави вважати, що суд може призначити таке покарання, а також запобігання спробам підозрюваного вчинити дії щодо майна, спрямованих на його продаж, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна, з забороною розпорядження майном.

Достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення
Слідчий суддя оцінює докази, що можуть вказувати на вчинення особою кримінального правопорушення, що, фактично, є оцінкою наявності обґрунтованої підозри.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадку забезпечення конфіскації як виду покарання).

Оскільки в процесуальному законодавстві нема чіткого визначення обґрунтованої підозри, слідчий суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України). Обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчу суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Іншими словами, на початковій стадії розслідування слідча суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_5 повідомлений про підозру. Матеріали клопотання, вказують на можливу причетність ОСОБА_5 до кримінальних правопорушень, що розслідуються в кримінальному провадженні. Таким чином, слідчий суддя переконаний в наявності фактів та інформації, які вказують на те, ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч.3, 5 ст. 191 КК України.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки встановлює лише заборону розпоряджатися майном (тобто, не забороняє користування), а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб
Арешт майна, про який просить сторона обвинувачення, не обмежує права підозрюваного та інших осіб проживати та іншим чином користуватися нерухомим майном. З урахуванням цих обставин, а також аргументів, зазначених у попередньому розділі, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення конфіскації як виду покарання, забезпечення можливості відшкодування заподіяних збитків, є пропорційним втручанням у права підозрюваного та інших осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №00000019 від 15.01.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 5 ст. 191 КК України КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру загальною площею 61,2 кв.м. (житлова площа: 31,7 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною розпорядження майном.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1