Справа № 571/2164/19 Провадження №11-кп/802/149/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),
потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2020 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його затримання 03 листопада 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Цим вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 49749,95 (сорок дев`ять тисяч сімсот сорок дев`ять гривень 95 копійок) та моральну шкоду у розмірі 200 000,00 (двісті тисяч гривень), а також стягнуто з обвинуваченого на користь держави судовий збір у розмірі 2840,80 (дві тисячі вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Вироком вирішено питання про речові докази.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України при таких обставинах.
Так, ОСОБА_7 03 листопада 2019 року близько 01 години 20 хвилин перебуваючи біля сільського будинку культури в АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з жителями с. Старе Село Рокитнівського району Рівненської області, умисно наніс один удар дерев`яним штахетом в голову ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани з осадненням тім`яно-скроневої ділянки справа з вдавленим переломом неправильної форми кістки черепа справа, з переходом ліній перелому на кісткові структури черепа, із ознаками роздрібнення речовини головного мозку в межах тім`яно-скроневої ділянки справа із крововиливами в м`які тканини голови, під оболонки, в речовину головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння. ІНФОРМАЦІЯ_2 у Рокитнівській ЦРЛ ОСОБА_10 помер. Отримані ОСОБА_10 тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 оскаржує вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Посилається на те, що судом не було взято до уваги, що обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю, в чому щиро розкаявся, усвідомив протиправність своєї поведінки та визнав її злочинною, висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдану шкоду в сумі 6 000 грн., просив вибачення у матері потерпілого, є особою молодого віку, обтяжуючі у справі обставини відсутні.

Також просить врахувати, що умислу в обвинуваченого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень не було.

За таких обставин, на переконання захисника, існують обґрунтовані підстави для застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, а також інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Тому вважає, що призначене місцевим судом покарання хоча і в межах санкції інкримінованої статті, однак висновки суду про його реальне відбування є явно несправедливими внаслідок суворості.

Крім того, вважає необґрунтованими висновки суду в частині стягнення з обвинуваченого 200 000 грн моральної шкоди, та вважає цю суму відшкодування явно непомірною для її клієнта.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції змінити, застосувавши ст. ст. 69, 75 КК України, призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки та зменшити суму стягнення моральної шкоди до 50 000 грн.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і його захисників, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілої, котрі її заперечили в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України є вірними та ніким із учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зі змісту апеляційної скарги убачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом апеляційної інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься до категорії тяжких, характер його вчинення та суспільно-небезпечні наслідки, поведінку обвинуваченого після його вчинення, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, думку потерпілої щодо призначення виду та міри покарання, тобто дотримався вимог статей 65-67 КК України.
З достатньою повнотою судом взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди, відсутність таких, що його обтяжують.

Отже обставини, на які посилається апелянт як на підставу для зміни вироку суду вже досліджені судом першої інстанції та їм дана належна оцінка, посилання в апеляційній скарзі захисту про залишення поза увагою цих обставин місцевим судом є безпідставні.

Аналіз матеріалів кримінального провадження в частині поведінки обвинуваченого після вчинення вказаного злочину, під час проведення досудового розслідування, надання ним в судовому засіданні показань щодо характеру нанесення тілесного ушкодження, зокрема в тій частині, що він діяв не цілеспрямовано, а лише кинув дерев`яну палицю (штахетину) в натовп, що суперечить іншим зібраним та дослідженим місцевим судом доказам, які свідчать про умисне цілеспрямоване завдання ним удару в життєво важливий орган людини - голову, які суд правильно оцінив як такі, що спрямовані на те щоб вигородити себе з метою пом`якшення покарання за вчинене, абсолютно не свідчать про поведінку обвинуваченого, яка носить характер активного сприяння у будь якій формі, а тому є надуманими доводи скарги про необхідність врахування як обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 активне сприяння розкриттю злочину.
Поряд з цим апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 69 КК України суд вправі застосовувати лише при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Крім того суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки фактично стороною захисту оспорюється механізм та спосіб нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, та визначений судом першої інстанції розмір відшкодування компенсації моральної шкоди, з врахуванням позиції потерпілої ОСОБА_9 , яка категорично заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила посилити відповідальність винного, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання.
Враховуючи характер вчиненого злочину, його невідворотні наслідки смерть людини, навіть при відсутності обтяжуючих та за наявності двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не може їх визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано обрав ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції даної статті, яке належить відбувати реально, підстав для застосування положень ст. 69 КК України, тобто можливості призначення покарання, нижчого нижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 121 КК України, а також інституту звільнення від відбування покарання обвинуваченого судом не вбачається.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного і інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про необхідність призначення саме такого покарання.
Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, суд не знаходить.
Щодо апеляційних вимог захисника обвинуваченого про необхідність ухвалення рішення щодо зменшення розміру стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди завданої злочином з мотивів його молодого віку, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цілком зрозуміло, що точних критеріїв майнового виразу моральної шкоди немає і не може бути. Не містить законодавство й визначення способів обчислення її розміру, а окреслює лише критерії, які впливають на його визначення.
Відповідно до п.п. 1, 2 та 4 ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
На думку апеляційного суду, місцевий суд при вирішенні цього питання прийшов до вірного висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілої, виходячи з глибини її страждань з приводу непоправної втрати сина, та належно мотивував своє рішення, а тому апеляційну скаргу в цій частині слід визнати такою, що є недостатньою.
Таким чином, законних підстав для зміни вироку, з мотивів викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з моменту отримання її копії.
Головуючий

Судді