Провадження № 1-кс/761/9847/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року місто Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.02.2018 в рамках кримінального провадження № 0001175 від 13.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням в порядку статті 174 КПК України про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2018 (справа № 761/6262/18) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборону права на відчуження, розпорядження та користування вищевказаним майном.

Заявник вказує, що слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесенні до ЄРДР № 0001175 від 13.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, поданої представником ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до правоохоронного органу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.06.2016 невстановлена особа, шляхом використання підроблених документів на квартиру АДРЕСА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , ввівши в оману приватного нотаріуса ОСОБА_9 , здійснила незаконний правочин з вищевказаною квартирою, зокрема укладено договір дарування, відповідно до умов якого дарувальник безоплатно передав у власність, а обдарований ОСОБА_10 прийняв у власність вказану квартиру, яка начебто, належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1997, виданого Державним комунальним підприємством управління житлового господарства Мінського району м. Києва.

Так , ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2018

було винесено ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , з метою забезпечення збереження речових доказів, а також запобіганню незаконному відчуженню, розпорядженню та користуванню даного нерухомого майна. Такий арешт був необхідний оскільки, органом досудового розслідування встановлено, що 08.02.2018 невстановлена особа, шляхом використання підроблених документів на квартиру АДРЕСА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , ввівши в оману приватного нотаріуса ОСОБА_9 здійснила правочин з вище вказаною квартирою, чим завдано матеріальних збитків.
На час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження. Фактично арешт майна накладався в інтересах законних власників квартири.
Однак, як зазначає заявник, на даний час така потреба в арешті майна відпала з огляду на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.03.2020 позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_11 задоволено в повному обсязі, визнано не дійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_12 , як дарувальником та ОСОБА_10 , як обдарованим, посвідчений 06.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрований в реєстрі за № 1372; визнано не дійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_10 , як іпотекодавцем та ОСОБА_13 , як іпотекодержателем, посвідчений 22.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , зареєстрований в реєстрі за № 1418; скасовано запис про іпотеку № 16098264, внесений 22.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, укладений між ОСОБА_10 , як іпотекодавцем та ОСОБА_13 , як іпотекодержателем, посвідчений 22.08.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , зареєстрований в реєстрі за № 1418, визнано право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 .
Рішення набрало законної сили 07.08.2020. Тож даним рішенням фактично поновлено право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_11
20.04.2021 на підставі зазначеного рішення суду зареєстровано право власності на зазначену вище квартиру, за ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , тобто право власності заявників захищено.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав у ньому наведених та просила задовольнити. Просила скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді. Зазначила про те, що необхідність в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна на даний час відпала, оскільки право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_15 на квартиру відновлено.
Прокурор за викликом в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, та про причини неявки суд не повідомив.

Від слідчого надійшло клопотання про розгляд зазначеного клопотання без його участі, щодо скасування арешту не заперечує.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали клопотань про накладення арешту на майно, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Слідчим суддею встановлено, слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесенні до ЄРДР № 0001175 від 13.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, поданої представником ОСОБА_4 та ОСОБА_8 до правоохоронного органу.

22.02.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .
Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на зазначену квартиру було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішень слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_16 були належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і вимоги КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано приходила до висновків, що квартира АДРЕСА_2 , відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України та наклала арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
При цьому, як вбачається з матеріалів клопотання про скасування арешту, та як зазначено представником власника майна адвокатом ОСОБА_3 в судовому засіданні, право власності на квартиру АДРЕСА_2 на даний час захищене та потреба у продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна на даний час відпала.
Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.
А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.
Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме арешту квартири АДРЕСА_2 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання, представником власника майна. Крім того слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння вказаною квартирою на підставі зазначених обставин, оскільки у судовому засіданні доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2018, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2018, в рамках кримінального провадження №0001175 від 13.02.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений на квартиру АДРЕСА_2 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.02.2018 у справі №761/6262/18.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1