Код суду 233 Справа № 233/788/21
Вирок
Іменем України
25 березня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бахмут (Артемівськ), Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, фізичної особи - підприємця, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,
Статтею 14 Конституції України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується, набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно частини 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до вимог статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно вимог статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охоронною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Вказаними кримінально протиправними діями ОСОБА_5 внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності загальною площею 82,4089 га заподіяв державі в особі Головного Управління Держгеокадастру в Донецькій області матеріальну шкоду у сумі 131689 грн. 42 коп.
Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями, що виразилися в самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 197-1 КК України.
За умовами угоди ОСОБА_5 зобов`язався під час судового розгляду кримінального провадження беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі, викладеному в обвинувальному акті.
Крім того, сторони погодилися, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 197-1 КК України у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у сумі 3400 (три тисячі чотириста) грн.).
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладання угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Так, згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, а саме в самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику.
При цьому обвинувачений ОСОБА_5 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на її призначення.
Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену в угоді міру покарання.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити, призначивши узгоджене покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив вказану угоду про визнання винуватості, укладену з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого покарання.
В угоді про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 , передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, у якому бере участь потерпілий. Так, представником потерпілого (ГУ Держгеокадастру у Донецькій області) ОСОБА_7 надано письмову згоду прокурору на укладення угоди з обвинуваченим.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості від 25 березня 2021 року була укладена з обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 що відповідає вимогам п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання за ч. 1 ст. 197-1 КК України у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (що становить 3400 грн.).
При призначенні певного виду та конкретної міри покарання, суд згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, а також враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у лікаря нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, раніше не судимий, неповнолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується у межах встановлених в санкції частини статі Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена обвинуваченим ОСОБА_5 добровільно, відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства, форма та зміст угоди відповідає вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 25 березня 2021 року між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 (за участю захисника ОСОБА_4 , на підставі письмової згоди представника потерпілого) і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, яка відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику) за яким належить призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати: (на проведення судової земельно-технічної експертизи № 7471 від 16 грудня 2020 року у розмірі 3268 (три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп.; на проведення судової земельно-технічної експертизи № 175-177 від 04 лютого 2021 року у розмірі 3268 (три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп.) у загальному розмірі 6537 (шість тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 60 (шістдесят) коп., відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2020 року накладено арешт на майно, вилучене підчас огляду місця події 23 травня 2020 року, а саме на: автомобіль марки «КАМАЗ», вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 ; спеціалізований напівпричіп Н/ПР самоскид-Е TROUILLET, модель SRD338А, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ТОВ «БАХМУТ-АГРО»; автомобіль марки «КАМАЗ», вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер шасі НОМЕР_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 належить ОСОБА_9 ; причеп цистерну серійний номер якого НОМЕР_9 , правоустановчі документи на який не встановлено, який перебуває у користуванні ТОВ «БАХМУТ-АГРО».
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Таким чином, питання про скасування арешту майна суд вирішує в порядку, передбаченому ст.174 КПК України, арешт вказаного майна підлягає скасуванню.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд -
Угоду про визнання винуватості, укладену 25 березня 2021 року між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 затвердити.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 25 березня 2021 року покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Цивільний позов не заявлений.
- оприскувач марки John Deere, реєстраційний номер НОМЕР_10 ; оприскувач марки John Deere, реєстраційний номер НОМЕР_11 , які належать ТОВ «АГРОТЕК» та перебувають у користуванні за договором фінансового лізингу №10 АФ-20 у ТОВ «БАХМУТ - АГРО»; спеціалізований напівпричіп Н/ПР самоскид-Е TROUILLET, модель SRD338А, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ТОВ «БАХМУТ-АГРО»; причеп цистерну серійний номер якого Y797 НОМЕР_12 , правоустановчі документи на який не встановлено, які перебувають у ТОВ «БАХМУТ-АГРО» вважати повернутими за належністю ТОВ «БАХМУТ-АГРО», як законному користувачу;
- автомобіль марки «КАМАЗ», вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 - вважати повернутими за належністю власнику ОСОБА_8 ;
- автомобіль марки «КАМАЗ», вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер шасі НОМЕР_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 належить ОСОБА_9 - вважати повернутими за належністю власнику ОСОБА_9 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів (на проведення судової земельно-технічної експертизи № 7471 від 16 грудня 2020 року у розмірі 3268 (три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп.; на проведення судової земельно-технічної експертизи № 175-177 від 04 лютого 2021 року у розмірі 3268 (три тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 80 (вісімдесят) коп.) у загальному розмірі 6537 (шість тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 60 (шістдесят) коп.
Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2020 року на майно, вилучене підчас огляду місця події 23 травня 2020 року, а саме на: автомобіль марки «КАМАЗ», вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 ; спеціалізований напівпричіп Н/ПР самоскид-Е TROUILLET, модель SRD338А, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ТОВ «БАХМУТ-АГРО»; автомобіль марки «КАМАЗ», вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер шасі НОМЕР_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 належить ОСОБА_9 ; причеп цистерну серійний номер якого НОМЕР_9 , правоустановчі документи на який не встановлено, який перебуває у користуванні ТОВ «БАХМУТ-АГРО» - скасувати.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 не обирати.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити/надіслати учасникам судового розгляду.

Суддя ОСОБА_1