печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7519/21-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , процесуального керівника у кримінальному провадженні ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою за скаргою захисника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на повідомлення від 13 жовтня 2020 року про підозру у кримінальному провадженні № 0000709 від 09 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:
11.02.2021 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , яка того ж дня передана слідчому судді ОСОБА_1 , про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 13.10.2020 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у межах кримінального провадження № 0000709 від 09.09.2020.

Скарга мотивована тим, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 складено без відповідних на те підстав та вона не відповідає вимогам КПК, оскільки, на думку сторони захисту, є не обґрунтованою, складеною, погодженою, підписаною та врученою не уповноваженими особами, тобто має порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру. У зв`язку з чим, сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний просили задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній обґрунтування, наголошуючи, що підзахисний є адвокатом, тобто перебуває у статусі особи, до якого передбачено особливу процедуру вручення повідомлення про підозру за підписом Генерального прокурора, його заступника, керівника обласної прокуратури в межах його повноважень.

Процесуальний керівник проти задоволення скарги заперечував в повному обсязі, зазначивши, що ОСОБА_3 не є адвокатом, оскільки адвокатська діяльність останнього зупинена і тому на нього не розповсюджуються відповідні положення КПК України щодо гарантій для адвокатів.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду скарги слідчим суддею, здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000709 від 09.09.2020, за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КПК України.

13.10.2020 виконуючим обов`язків начальника другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління, Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження № 0000709 від 09.09.2020, ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КПК України.

Згідно з положеннями п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскарженні повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до статті 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 277 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, дізнавача, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Статтею 278 КПК України чітко регламентовано порядок вручення письмового повідомлення про підозру. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим, дізнавачем або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Слідчим суддею встановлено, що 08 жовтня 2019 року ОСОБА_3 згідно з рішенням Ради адвокатів Полтавської області видано свідоцтво № 3061 від 08 жовтня 2019 року про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Того ж дня, 08 жовтня 2019 року, за заявою ОСОБА_3 його право на заняття адвокатською діяльністю зупинено, згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Станом на 22 лютого 2021 року право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_3 не поновлено, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, наданим захисником у судовому засіданні.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 481 КПК України, письмове повідомлення про підозру адвокату здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Згідно з визначеннями, наданими у пунктах 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатом є фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність, тобто незалежну професійну діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За частиною п`ятою статті 31 вказаного Закону, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

Таким чином станом на 13 жовтня 2020 року, коли ОСОБА_3 було вручено повідомлення про підозру, він не здійснював адвокатську діяльність незалежну професійну діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, тобто не був адвокатом у розумінні положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про підозру ОСОБА_3 було здійснено в порядку, передбаченому КПК України, оскільки, складено та вручено 13.10.2020, а зміст такого повідомлення відповідає вимогам ст. 277 КПК України.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому слідчий суддя зазначає, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Крім того, слід наголосити, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, що передбачені КПК України.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України (ч. 2 ст. 22 КПК України).

У кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування, проводяться необхідні слідчі дії, які необхідно вчинити слідчому для встановлення обставин кримінального правопорушення, на підтвердження або спростування причетності ОСОБА_3 до злочину, у якому йому повідомлено про підозру.

Крім того, матеріали скарги захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 не містять жодного доказу щодо процесуального порушення порядку повідомлення про підозру ОСОБА_3 , а тому скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 9, 22, 26, 276-278, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1