ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6880/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/145/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
О К Р Е М А Д У М К А
Вказаним вироком ОСОБА_4 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення (проступку) обвинуваченим. Судові витрати віднесено на користь держави. Вирішено питання по речові докази.
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у закінченому замаху на таємне викрадення 19.12.2019 року майна ТОВ «Альянс Маркет» ТТ603, - а саме: вершкового масла 82,5% 200 г. «Наш молочник» у кількості 13 пачок, вартістю 548 гривень 82 копійки, вершкового масла 72,6% 200 г. «Наш молочник» вартістю 42 гривні 73 копійки
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; норми Конституції України є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
Згідно п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
У ст.62 Конституції України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Європейський Суд з прав людини зазначає, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного (п.146 справи «Барбера, Мессегуз і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998).
Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Положеннями ст.25 КПК України передбачено обов`язок прокурора, слідчого в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, відповідно до ч.3 ст.9 КПК України, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого, тобто на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Як роз`яснено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом дотримано вимоги ст.ст.91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини.
Висновки суду про невинуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовано доказами, які досліджено судом в судовому засіданні та яким суд дав відповідну оцінку, мотивуючи свої висновки.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, вказував що умислу на викрадення вершкового масла не мав. Коли виходив через каси за все розрахувався, а за масло запам`ятав. Представники поліції його провили до кімнати охорони, де провили його обшук, хоча він самостійно все надав зі свого рюкзака, пояснивши при цьому, що бажав розрахуватись.
Також, в судовому засіданні встановлено що протокол огляду місця події від 19.12.2019 р. не відповідає вимогам закону, що зазначений протокол було складено працівниками поліції після затримання ОСОБА_4 представниками поліції охорони, тобто фактично під час проведенн обшуку останнього. Проте, під час проведення відповідної слідчої дії процесуальний статус ОСОБА_4 визначений не був. За протоколом огляду місця події в даному кримінальному провадженні єдиною метою цієї слідчої дії було відшукання речей, які мають значення для досудового розслідування і можуть бути доказами під час судового розгляду.
В матеріалах кримінального провадження відсутній відповідний протокол затримання ОСОБА_4 , складений відповідно до вимог ст. 208 КПК України, а тому право на захист обвинуваченому під час проведення огляду місця події роз`яснено не було, як і не забезпечено можливість прибуття (запрошення) захисника.
Судом обґрунтовано зроблено висновок, що на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України протокол огляду місця події від 19.12.2019 р. є недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні та оскільки є похідними то висновок експерта №182-МТ від 22.01.2020 р. з наведених вище підстав також є недопустимим доказом.
Вважаю що стороною обвинувачення не спростовані доводи обвинуваченого, про те що він не мав умислу на вчинення крадіжки
З огляду на викладене, вважаю, що відсутні підстави для скасування вказаного вироку суду.
Суддя: (підпис) ОСОБА_5