Справа № 362/1551/21
Провадження № 1-кп/362/476/21
Ухвала

і м е н е м У к р а ї н и

20.07.2021 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові Київської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000106 від 28.01.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ, українець, громадянин України, має середню спеціальну освіту, офіційно не працює, не одружений, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:
У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України не відпали і не змінилися, а дія попередньої ухвали суду про продовження вказаного запобіжного заходу закінчується.

Захисники обвинуваченого, позицію яких підтримав останній, заперечили проти цього клопотання прокурора. Зазначили, що їхній підзахисний раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має стійкі соціальні зв`язки. Вказали, що на даний час судом уже досліджено письмові докази, свідки у цьому провадженні є працівниками правоохоронних органів, що унеможливлює здійснення впливу на них. Крім того, свідки можуть бути допитані, оскільки з`явилися до суду. З приводу тяжкості покарання і, як наслідок, наявності ризику переховування обвинуваченого від суду, то вважають це припущенням. При вирішення цього клопотання прокурора звернули увагу суду на положення ст. 194 КПК України. Також наголосили, що дане клопотання подане прокурором з порушенням ч. 1 ст. 199 КПК України і вказали, що затримання ОСОБА_4 відбулося з порушенням норм процесуального законодавства. Вважають, що цілодобовий домашній арешт, у тому числі із застосуванням електронного засобу контролю забезпечить належну поведінку їх підзахисного.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання сторін кримінального провадження, суд дійшов до висновків про таке.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2021 ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27.05.2021, що було предметом розгляду у суді апеляційної інстанції. Даний запобіжний захід було продовжено до 23.07.2021.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 КПК України суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Так, суд погоджується з твердженням сторони захисту про недотримання прокурором положень ч. 1 ст. 199 КПК України при зверненні до суду із даним клопотанням, водночас суд розглядає дане клопотання у відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України (абз. 1, абз. 2).

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України та п. «c» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні 28.01.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто в незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин з метою збуту в особливо великих розмірах. З реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається наявність письмових доказів, на які посилається прокурор при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_4 , у тому числі, протоколи огляду предметів, протокол обшуку, протоколи допиту чотирьох свідків.

При вирішенні питання у судовому засіданні про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги, серед іншого, положення ч.1 ст. 194 КПК України та формулювання обвинувачення, що викладене у обвинувальному акті.

З приводу наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, зокрема п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Щодо наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків.

Згідно з положеннями ст. ст. 177, 178 КПК України та практикою Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Згідно з п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, санкція ч. 3 ст. 307 КК України, за якою обвинувачується раніше не судимий ОСОБА_4 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Крім того, у судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений не визнає обставини, викладені у обвинувальному акті, а тому, відповідно, має свою версію розвитку подій щодо інкримінованого йому обвинувачення.

З цих підстав, на думку суду, існує беззаперечне існування ризику щодо незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, які мають бути допитаними безпосередньо у судовому засіданні на відповідній стадії судового провадження.

Дійсно, у день розгляду даного клопотання прокурора з`явилися учасники кримінального провадження, які мали бути допитаними у судовому засіданні, однак через завершення робочого часу по даному кримінальному провадженні судом оголошено перерву.

Отже, судове слідство по даному кримінальному провадженні не закінчено.

Водночас твердження сторони захисту, що свідки по цьому кримінальному провадженні є працівниками правоохоронних органів, а тому обвинувачений не може впливати на них, суд до уваги не бере через те, що вони ще не допитувалися у судовому засіданні, а тому суд не встановлював їхні особи і рід зайнятості. Водночас, на думку суду, процесуальне законодавство не закріплює особливого статусу свідка через працевлаштування у правоохоронних органах і, відповідно, додаткових гарантій охорони від незаконного впливу.

Таким чином, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених п. 1 і п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України щодо наявності у обвинуваченого реальної можливості переховуватися від суду та незаконного впливу на свідків, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнає обставини, що викладені у обвинувальному акті, а також із ступеня тяжкості інкримінованого злочину і тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що станом на дату розгляду клопотання прокурора не відпали підстави, за яких суддею було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що було предметом розгляду у суді апеляційної інстанції.

Отже, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, офіційно не працює, має постійне місце проживання, а також тяжкість можливого покарання у межах санкції ч.3 ст. 307 КК України, та усіх встановлених у межах кримінального провадження фактичних обставин справи, суд дійшов до висновку, що застосування до ОСОБА_4 одного із більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаних ризиків.

При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд при цьому враховує, що понять ризиків, як і видів доказів, якими вони можуть підтверджуватися, національне законодавство України не містить. Однак, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливість існування певних підозр щодо таких ризиків, тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є.

На думку суду, саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного статтею 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу й особі обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної його процесуальної поведінки та співіснування з суспільством.

За таких обставин, суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У силу п. 3 ч. 5 ст. 182 КК України, виходячи з тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину та викладених у обвинувальному акті обставин його вчинення, беручи до уваги дані щодо особи обвинуваченого у їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити заставу у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись 176-178, 182-183, 193-194, 197, 331, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 17 вересня 2021 року включно.

Визначити розмір застави, із врахуванням п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 635600 (шістсот тридцять п'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою ним періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Вказані обов`язки відповідно до вимог ч. 6 ст. 194 КПК України покладаються на ОСОБА_4 строком на час дії цієї ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст складено 23.07.2021.

Суддя ОСОБА_1