Справа №577/1728/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/393/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/1728/20 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2020, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 (зареєстрована по АДРЕСА_2 ), в силу ст. 80, 89, 90 КК раніше не судима

визнана винною за ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_9 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК до 6 місяців арешту, так як приймаючи рішення про необхідність окремого виконання покарання у виді штрафу за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2013 на підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК, судом першої інстанції не враховано, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 КК строк давності виконання цього обвинувального вироку сплинув, тому відсутні підстави для призначення покарання за сукупністю вироків.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2020 ОСОБА_9 визнана винною за ч. 2 ст. 185 КК, і їй призначене покарання у виді арешту строком 6 місяців. На підставі ст. 71 КК із застосуванням ч. 3 ст. 72 КК, за сукупністю вироків, остаточно призначене покарання у виді арешту строком 6 місяців, а покарання, призначене за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2013 у виді штрафу в розмірі 850 грн, виконувати самостійно. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано строк тримання під вартою з 06.10.2020 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню арешту. Стягнуто: на користь ОСОБА_11 295,68 грн матеріальної шкоди; на користь ТОВ «Мед-Сервіс Харків» 300 грн матеріальної шкоди; на користь держави процесуальні витрати в розмірі 653,80 грн.

Згідно вироку, 25.03.2020 близько 15:25 ОСОБА_9 , перебуваючи у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_3 , викрала належне ФОП ОСОБА_11 майно на загальну суму 295,68 грн. 05.04.2020 близько 13:55 ОСОБА_9 , перебуваючи у аптеці № НОМЕР_1 ТОВ «Мед-сервіс Харків» по пр. Миру, 7, м. Конотоп, викрала належне підприємству майно на загальну суму 479,85 грн. 05.04.2020 близько 14:10 ОСОБА_9 , перебуваючи у магазині «Єва» в м. Конотоп, вул. Братів Лузанів, 47А, викрала належне ТОВ «Руш» майно на загальну суму 479,85 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила змінити вирок суду, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , які також підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 остаточного покарання застосовані положення закону (ст. 71, 72 КК), які не підлягали застосуванню.

Так, вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2013 ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, і їй призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. У подальшому, в період з серпня по жовтень 2014 р. ОСОБА_9 вчинила новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК, за що засуджена вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03.12.2014 до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік, та на підставі ст. 75 КК звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік і покладенням на неї певних обов`язків. При цьому, згідно ст. 71 КК, вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2013 ухвалено виконувати самостійно. 11.11.2015 Конотопський міськрайонний суд Сумської області постановив ухвалу, якою скасував відносно ОСОБА_9 звільнення від відбування покарання з випробуванням і направив її для відбування покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік за вироком від 03.12.2014, а вирок від 17.09.2013 постановив виконувати самостійно. 11.11.2016 ОСОБА_9 звільнена з виправної колонії по відбуттю строку покарання

Відповідно ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому слід враховувати положення ст. 80 КК, які передбачають нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлюють імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання

Окрім того, ч. 3 ст. 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. У ч. 4 ст. 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 80 КК, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано, зокрема, в строк 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, а згідно ч. 2 ст. 90 КК, якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.

Як зазначено вище, вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2013 ОСОБА_9 засуджена до покарання у виді штрафу, тому строк давності виконання цього обвинувального вироку становить 2 роки. Після набрання цим вироком законної сили та до закінчення дворічного строку, обвинувачена вчинила новий злочин (в період з серпня по жовтень 2014 р.), внаслідок чого перебіг давності був перерваний та почав обраховуватися заново. При цьому, як згідно вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03.12.2014, так і ухвали від 11.11.2015, вирок цього місцевого суду від 17.09.2013 вирішено виконувати самостійно.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що 1) після вчинення ОСОБА_9 злочину в 2014 р. сплинули 2 роки, 2) перебіг давності не зупинявся (відсутні дані щодо ухилення від виконання покарання) і 3) не переривався (відсутність відомостей про вчинення нового злочину та обвинувального вироку, який набрав законної сили), то строк давності виконання вироку від 17.09.2013 сплинув ще у 2016 р. При цьому необхідно зауважити, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт необхідно встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі ст. 389 і 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК фактично свідчить про визнання її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Крім того, слід зазначити, що станом на 26.02.2021 виконавчий документ, виданий Конотопським міськрайонним судом Сумської області щодо стягнення з ОСОБА_9 850 грн штрафу на користь держави на виконанні у Конотопському МВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не перебуває.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю вироків, так як відсутня правова підстава (невідбута частина покарання) для призначення остаточного покарання на підставі ст. 71, 72 КК внаслідок спливу строку давності виконання вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2013.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (застосування закону, який не підлягає застосуванню) є підставою для зміни судового рішення в апеляційній інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключивши з мотивувальної і резолютивної частин вироку вказівки суду першої інстанції про призначення ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК із застосуванням ч. 3 ст. 72 КК та про самостійне виконання покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн, призначене вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2013, а в іншій частині судове рішення залишити без змін, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2020 відносно ОСОБА_12 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівки суду першої інстанції про призначення ОСОБА_13 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 72 КК України та про самостійне виконання покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн, призначене вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2013.

В іншій частині вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2020 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4