Справа № 944/2351/21
Провадження №1-кп/944/885/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.2021м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 квітня 2021 року за № 0000102, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радехова Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , військове звання рядовий, посада навідник, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, без поважних причин та дозволу командира, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 10 лютого 2021 року самовільно залишив розташування Військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до цього часу проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України, а саме як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Прокурор в судовому засідання вказала, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України, доведена. Просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, однак не заперечує щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням та встановлення відповідного іспитового строку.
Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Також вказав, що він справді самовільно залишив військову частину та перебуває за місцем свого проживання. Причинами вчинення кримінального правопорушення вказав небажання проходити військову службу та особисті і сімейні обставини. Просив його суворо не карати та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Обвинувачений, прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Отже, встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.
У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Також з врахуванням викладеного суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.
При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України як самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
З наданих прокурором матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_4 є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, а також ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 408 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 5 років.
Водночас, суд, беручи до уваги наведене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 Кримінального кодексу України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення, на думку суду, можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-371, 373, 374, 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України,
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Відповідно до частини 4 статті 76 Кримінального кодексу України нагляд за ОСОБА_4 як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
У разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_4 згідно з частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 Кримінального процесуального кодексу України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1