Справа № 369/6270/21
Провадження № 1-кп/369/1540/21
В И Р О К
іменем України
10.06.21 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000241 від 25 березня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серби Кодимського району Одеської області, українця, громадянина України, який тимчасово безробітний, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України вважається таким, що судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:
25 березня 2021 року в період час з 00:00 год. по 01:25 год. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Rover-75», 1999 року випуску, зеленого кольору, днз НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , який був припаркований навпроти будинку АДРЕСА_3 та який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить на праві власності потерпілому ОСОБА_4 , не доводячи свій злочинний умисел на заволодіння транспортним засобом до відома ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повідомив останнім про те, що він придбав вказаний автомобіль і його необхідно доставити до станції технічного обслуговування для проведення ремонту, у зв`язку з чим вони попрямували до нього на автомобілі марки «Rover-75», 1999 року випуску, зеленого кольору, днз SMI15WW шасі НОМЕР_4 .

У подальшому ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, умисно переслідуючи корисливу мету незаконно збагатитись, діючи свідомо та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника, підійшов до автомобіля потерпілого ОСОБА_4 та за допомогою викрутки пошкодив замикаючий пристрій лівих дверей і проник до салону, однак з причин, що не залежали від його волі не зміг здійснити запуск двигуна.

У зв`язку з цим, ОСОБА_5 запропонував знайомому ОСОБА_6 , шляхом буксирування затягнути автомобіль на станцію технічного обслуговування, на що останній, не усвідомлюючи протиправність його дій, погодився, оскільки вважав даний автомобіль власністю ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_5 дістав із свого автомобіля трос, з`єднав свій автомобіль з автомобілем ОСОБА_4 під керуванням ОСОБА_6 . Повернувшись до салону свого автомобіля, ОСОБА_5 здійснив запуск мотору та привів у рух свій автомобіль та автомобіль ОСОБА_4 шляхом буксирування, з метою доведення кримінального правопорушення до кінця.

Проте, здійснюючи протиправне заволодіння транспортним засобом марки «Rover-75», 1999 року випуску, зеленого кольору днз. НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , належним потерпілому ОСОБА_4 , рухаючись по АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 був зупинений працівниками ГРПП Бучанського РУП ГУНП в Київській області.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду, згідно з висновком експерта № 5 від 17 квітня 2021 року, на загальну суму 112039,81 грн (сто дванадцять тисяч тридцять дев`ять гривень вісімдесят одна копійка).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у висунутому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказавши при цьому, що автомобіль марки «Rover-75» впродовж декількох місяців був припаркований у вказаному в обвинувальному акті місці, був засипаний снігом і він вирішив, що він закинутий. Пізніше побачив, що цей автомобіль почали розбирати і він повідомив своїх знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що прибав цей автомобіль за 700 доларів США і попросив їх допомогти доставити його до станції технічного обслуговування для проведення ремонту. Запевнив суд, що про його злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 , не знали, оскільки він ввів останніх в оману. Зазначив, що шкоду завдану кримінальним правопорушенням, зазначену в обвинувальному акті на суму 112039,81 грн потерпілому ОСОБА_9 відшкодував у повному обсязі, у зв`язку з чим останній претензій матеріального і морального характеру до нього не має.

В судових дебатах та під час проголошення останнього слова просив суд суворо його не карати, зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому і в подальшому подібного не вчинятиме.

Прокурор просив визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік, вирішити питання про речові докази в провадженні та процесуальні витрати покласти на обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав позицію прокурора та зазначив, що шкода йому відшкодована претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має, в судових дебатах просив суд надати можливість обвинуваченому ОСОБА_5 реабілітуватись, не позбавляючи волі останнього.

Судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України,обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .
Оскільки сумніву в добровільності позиції обвинуваченого немає, обставини справи ніким не оспорюються, їх зміст правильно розуміють учасники судового провадження, які після роз`яснення судом обмеження їх права оскаржувати вказані обставини в апеляційному порядку в разі розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, погодилися на такий порядок розгляду, суд вважає недоцільним досліджувати інші докази у цьому кримінальному провадженні.
Оцінюючи докази зібрані та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 289 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, відношення останнього до вчиненого, яке полягає у відвертому осуді своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, відсутність станом на час судового розгляду шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, який в силу ст. 89 КК України вважається таким, що судимості не має.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення
Обставин, що обтяжують покарання, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.
За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, що йому інкримінують, яка дорівнює її мінімальному розміру.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При цьому, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також його ставлення до вчиненого, суд дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 75 КК України й звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню.
Призначене ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі з подальшим звільненням від його відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є домірним скоєному і відповідає меті покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.
Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 369, 373, 374, 376, 394 КПК України,
ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік та покласти на нього, на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 400 (чотириста) грн процесуальних витрат на залучення експерта.

Речові докази у справі: автомобіль марки «Rover 75» зеленого кольору, днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключі від вказаного автомобіля визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000241 від 25 березня 2021 року та який перебуває з 27 березня 2021 року на відповідальному зберіганні в потерпілого ОСОБА_9 повернути законному власнику ОСОБА_9 , залишивши в розпорядженні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1