справа № 362/1114/21
провадження № 1-кп/362/449/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2021

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

представника потерпілого ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові кримінальне провадження № 0000001 від 01 січня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Плесецьке Васильківського району Київської області, громадянин України, українець, має середню освіту, одружений, працює у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора насосної установки, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий (далі ОСОБА_5 )

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

Суд установив:
31 січня 2020 року близько 10:50 ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW» модель «316», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по дорозі для автомобілів у смузі напрямку руху до с. Перевіз Васильківського району Київської області, а саме за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Плесецьке, вул. Центральна, неподалік будинку № 50, де в порушення вимог пункту 2.3.б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, також порушив вимоги пункту 12.1а ПДР, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не врахував дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, в результаті чого ОСОБА_5 виїхав на узбіччя дороги, де в цей час перебував у нетверезому стані пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОСОБА_7 ), що призвело до наїзду на зазначеного пішохода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: закриті переломи правого стегна та обох кісток правої гомілки. Тілесні ушкодження у ОСОБА_7 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки викликали тривалий розлад здоров`я (більше 21 доби).

Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3б, 12.1 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_5 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 КК України.

У судовому засіданні прокурор у повній мірі підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_5 в обвинувальному акті, просив визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з іспитовим строком 1 рік із позбавленням права керування транспортними засобами.

Потерпілий у судове засідання не прибув. Відповідно до пояснень його представника - адвоката ОСОБА_4 потерпілий не має змоги з`явитися до суду у зв`язку з перебуванням в інвалідному візку після проведених хірургічних операцій внаслідок травм, отриманих при дорожньо-транспортній пригоді. Прокурор і сторона захисту не наполягали на безпосередній участі потерпілого в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник потерпілого підтримав позов у повному обсязі, а в частині обрання міри покарання підтримав позицію прокурора, наголосивши на необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав, щиро покаявся, з кваліфікацією кримінального правопорушення погодився, обставини справи не заперечував. Зазначив, що згоден, що порушив Правила дорожнього руху, при цьому додав, що умислу виїжджати на узбіччя не мав, це сталося ненавмисно внаслідок заносу транспортного засобу в зв`язку з погодними умовами.

Щодо цивільного позову обвинувачений і його захисник зазначили, що ОСОБА_5 компенсував матеріальні збитки, понесені потерпілим на лікування, в сумі близько 70000 гривень у добровільному порядку, а визначена потерпілим у цивільному позові моральна шкода в розмірі 200000 гривень є непосильним тягарем для нього, адже він працюючий пенсіонер і сукупний місячний дохід становить приблизно 7500 гривень.

Також обвинувачений і його захисник просили не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Судом досліджені письмові докази, що підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, а саме:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою місця пригоди та фототаблицею до протоколу огляду від 31 грудня 2020 року у кримінальному проваджені № 0000001 від 01 січня 2021 року (а.п. 46-54);

- заява ОСОБА_5 від 31 грудня 2020 року про надання дозволу на огляд автомобіля (а.п. 55);

- протокол огляду місця події від 31 грудня 2020 року з фототаблицею до протоколу від 31 грудня 2020 року у кримінальному проваджені № 0000001 від 01 січня 2021 року (а.п. 56-59);

- копія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0004163 від 21 лютого 2020 року (а.п. 60);

- копія посвідчення водія ОСОБА_5 НОМЕР_3 , виданого Васильківським МРЕВ, та копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 26 лютого 2004 року (а.п. 61-62);

- постанова слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 про визнання речових доказів від 01 січня 2021 року в кримінальному провадженні № 0000001 (а.п. 63);

- довідка про витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-21/209-ІТ від 18 січня 2021 року в кримінальному провадженні № 0000001 (а.п. 64);

- висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_9 № СЕ-19/111-21/209-ІТ від 18 січня 2021 року (а.п. 65-67);

- довідка про витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-21/13-ІТ від 11 січня 2021 року в кримінальному провадженні № 0000001 (а.п. 68);

- висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_9 № СЕ-СЕ-19/111-21/13-ІТ від 11 січня 2021 року (а.п. 69-73);

- запити щодо перебування ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра (а.п. 74-75);

- вимога про наявність судимостей ОСОБА_10 (а.п. 76);

- копія характеристики ОСОБА_5 , виданої старостою Данилівського старостинського округу Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області ОСОБА_11 від 24 лютого 2021 року (а.п. 77);

- висновок експерта Васильківського районного відділення Київського обласного бюро Судово-медичної експертизи ОСОБА_12 № 034 від 16 лютого 2021 року (а.п. 78-79).

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази відповідно до статті 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і неупередженому дослідженні обставин кримінального правопорушення, суд вважає всі вищезазначені докази належними, допустимими, достовірними та у своєму взаємозв`язку достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальному правопорушення.
На підставі викладеного суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, і кваліфікує його дії за частиною 1 статті 286 КК України.
Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_5 покарання, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 65 КК України та пункту 1 постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно зі статтею 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке є нетяжким злочином і вчинене з необережності, характеристика без негативних відомостей, працює офіційно, одружений, на обліку у лікаря нарколога та/або лікаря психіатра не перебуває, притягується до кримінальної відповідальності вперше.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не встановив.

Визначаючи вид і розмір покарання суд бере до уваги досудову доповідь, надану Васильківським міськрайонним відділом філії Держаної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області стосовно ОСОБА_5 , зі змісту якої уповноважений орган з питань пробації дійшов висновку про низький рівень ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, відсутність небезпеки для суспільства, та можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства.

Таким чином, із урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідків, ставлення обвинуваченого до скоєного, його поведінку після вчинення правопорушення, обставин, що пом`якшують покарання, зазначених даних про особу обвинуваченого, відшкодування останнім матеріальних витрат потерпілого, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому основного покарання в межах санкції частини 1 статті 286 КК України (у відповідній редакції) у виді обмеження волі на строк 1 рік і вважає за можливе, застосувавши статтю 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією частини 1 статті 286 КК України.

При цьому, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги особу винного та відсутність відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з керуванням транспортних засобів, суд у подяку частини 2 статті 69 КК України вважає за можливе не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією частини 1 статті 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, суд виходить з вимог частини 3 статті 23 ЦК України, згідно з якими розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до пункту 9 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану <…>.
Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.
Позивач зазначає, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у нього на тривалий час змінився звичний ритм життя і нормальні життєві зв`язки. Позивач покликаєтсья на характер і обсяг душевних та психічних страждань, їх тривалість, немайнові втрати, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також необхідність подальшої реабілітації, лікування та операцій, що є підґрунтям моральної шкоди та оцінює таку шкоду в сумі 200000,00 гривень.
Враховуючи всі обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 70000,00 гривень.
Водночас суд наголошує, що аргументи цивільного позивача щодо необхідності проходження довготривалого процесу реабілітації, санаторного лікування та операції є такими, що звернуті на майбутнє, та вказують на імовірне завдання відповідної шкоди. Такі вимоги можуть бути пред`явлені до ОСОБА_5 в подальшому в порядку цивільного судочинства.
Також, з урахуванням положень статті 128 КПК України, статей 133, 137 ЦПК України суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілого належить стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Розподіл процесуальних витрат здійснюється в порядку статті 124 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 128, 302, 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, статтями 133, 137 ЦПК України, суд

ухвалив:

1. Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

2. Призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

3. Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

4. Покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

4.1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

4.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи;

4.3. не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

5. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
6. Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 2942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) гривні 10 копійок.
7. Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

8. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 70000 (сімдесят тисяч гривень) 00 копійок.

9. Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5 .

10. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

11. Після набрання вироком законної сили речові докази - автомобіль марки «BMW», модель «316», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », переданий на відповідальне зберігання користувачеві ОСОБА_5 - залишити в його користуванні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1