Справа № 345/3502/20
Провадження № 11-сс/4808/100/21
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.04.2021 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою -

за участю: прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що посилання сторони обвинувачення на ризик впливу на потерпілого та свідків є безпідставним, оскільки вказані особи надали свої пояснення в суді, що унеможливлює тиск щодо зміни ними показань. Стверджує, що докази вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України зводяться до пояснень потерпілого, в той час як підозрюваний заперечує свою причетність, а інші докази його винуватості відсутні. Вказує на те, що ОСОБА_9 умисно не переховувався від суду та слідства, оскільки йому не було відомо про те, що його оголошено в розшук. Апелянт вказує на те, що підозрюваний виїхав до м. Львів на роботу, та проживав там з ОСОБА_10 у цивільному шлюбі, прагнучи створити сім`ю, неофіційно працюючи на різних роботах, матеріально підтримуючи останню та двох її неповнолітніх дітей. Вказує на те, що слідчий суддя не навів висновків щодо неможливості застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.04.2021 рокудо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в межах 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 56750 грн. Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що для запобігання вказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу в межах наявного кримінального провадження, є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, та задоволення клопотання є доцільним і співмірним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.
Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги і просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю;

- прокурор заперечив доводи і вимоги поданої апеляційної скарги і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу слідчого судді належить залишити без змін з наступних підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 186 КК України.

06.11.2020 року постановою слідчого зупинено досудове розслідування та ОСОБА_7 оголошено в розшук (а.п. 23-24).

09.04.2021 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 191 КПК України (а.п. 28-29).

12.10.2020 року ОСОБА_7 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.п. 35-36).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого ст. 183 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, враховуючи як наявність обґрунтованої підозри, ризиків, так й відомостей що характеризують особу підозрюваного, в їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви з яких прийняв відповідне рішення щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, та вмотивував свої висновки щодо неможливості застосування відносно останнього інших запобіжних заходів, зокрема й у виді цілодобового домашнього арешту, на якому наголошував захисник в своїй апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Дослідивши клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, слідчий суддя встановив, що зазначені у ньому обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доданих до клопотання доказів, а також правильно визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувальних заходів.

Виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаного вище кримінального правопорушення в наданих суду матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, зокрема: витягом з ЄРДР; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; протоколами допиту потерпілого та свідків; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом огляду місця події тощо (а.п. 3-21).

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою, всупереч доводам апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апелянта на предмет відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів, вважає їх безпідставними.

Так, наявність ризику ймовірної можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочину у вигляді позбавлення волі, раніше переховувався від органів досудового розслідування, оскільки останнього постановою слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 06.11.2020 року було оголошено в розшук у зв`язку із неможливістю встановити його місцезнаходження.

Твердження апелянта про те, що підозрюваному ОСОБА_7 не було відомо про те, що його оголошено в розшук, а тому посилання сторони обвинувачення на умисне його переховувався від суду та слідства, є голослівним, спростовуються матеріалами провадження.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя обґрунтовує тим, що на розгляді у Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області перебувають матеріали кримінальних проваджень про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним інших кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 та ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України (справи №345/2341/20 та №345/1383/17), що дало підстави слідчому судді дійти висновку про відсутність у ОСОБА_7 критичної оцінки своїх дій та його небажання вести законослухняний спосіб життя й дотримуватися загальноприйнятих правил поведінки, а також про стійку злочинну спрямованості ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Залишаючи рішення слідчого судді без змін, колегія суддів враховує й дані, які характеризують особу підозрюваного, який неодружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини.

При цьому, колегія суддів оцінює й суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає доведеними та обґрунтованими висновки слідчого судді в частині того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує останньому, характер кримінального правопорушення та конкретні обставини провадження.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що докази вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України зводяться до пояснень потерпілого, в той час як підозрюваний заперечує свою причетність, а інші докази його винуватості відсутні, проте колегія суддів вважає їх передчасними, оскільки слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про альтернативний запобіжний захід у вигляді застави слідчий суддя обґрунтовано керувався вимогами ч. 5 ст. 182 КПК України, якою встановлені чіткі розміри застави, що дає можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність.

На думку колегії суддів, встановлений слідчим суддею розмір застави як альтернативний вид запобіжного заходу в межах 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 56750,00 грн., є помірним й достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний виїхав до м. Львів на роботу, де перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_10 , маючи намір створити сім`ю, неофіційно працюючи на різних роботах, матеріально підтримуючи останню та двох її неповнолітніх дітей, не є підставами для зміни запобіжного заходу.

За таких обставин, апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.04.2021 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3