№ 202/5566/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2021 Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3

потерпілого - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження № 0001592, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 липня 2016 року, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дніпропетровська, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, мешкає на АДРЕСА_1 , раніше судимого: Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 1998 року за ч.3 ст.117 КК УРСР, ч.2 ст.118 КК УРСР, ч.2 ст. 206 КК УРСР, ч.2 ст.215-3 КК УРСР до 7 років позбавлення волі; Вироком Ленінського районного суду м.Полтави за ст. 309 ч.1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 05 листопада 2005 року за відбуттям строку покарання; Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2009 року за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2016 року, в період часу з 10 години 30 хвилин по 13 годину, більш точного часу встановити не надалось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 78 по вул.Байкальській м.Дніпро, розпивав алкогольні напої з раніше йому незнайомим потерпілим ОСОБА_4 і побачивши, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 12 годині 50 хвилин, умисно, з корисних спонукань, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілого та оточуючих, з метою незаконного власного збагачення, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_4 своєю правою рукою, стиснутою в кулак один удар в ділянку потилиці, від якого потерпілий ОСОБА_4 впав на землю.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 наніс потерпілому ще близько чотирьох ударів в ділянку голови та обличчя, після чого, довівши своїми діями потерпілого до безпорадного стану, умисно, з корисних спонукань, відкрито викрав, схопивши, пакет з особистими речами ОСОБА_4 , в якому знаходилася барсетка чорного кольору з написом «Cold Coral», що містила в собі грошові кошти потерпілого в сумі 2500 гривень та мобільний телефон потерпілого марки «Nokia 1110 i» сірого кольору, вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 1660 від 21 липня 2016 року становить 120 гривень, тобто майно потерпілого на загальну суму 2620 гривень.

Своїми злочинним діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму та тілесні ушкодження останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2729е від 14 липня 2016 року, у вигляді: підшкіряного крововиливу в тім`яній області по центру, двох саднин- у виличній області праворуч та ліворуч, синця на підборідді праворуч з переходом в проекцію нижньої щелепи та верхньої третини шиї по попередньо-боковій її поверхні праворуч, котрі за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Після скоєння вказаного вище з місця злочину ОСОБА_6 втік, розпорядившись викраденим на свій розсуд.

В судовому засіданні ОСОБА_6 вину свою у вчинені злочину не визнав, суду пояснив, що з потерпілим не знайомий, 11 липня 2016 року в період часу з 10 години 30 хвилин по 13 годину він не знаходився біля будинку № 78 по вул.Байкальській м.Дніпро, до викрадення майна потерпілого ніякого відношення не має, має на вказаний час алібі, що можуть підтвердити свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з якими у вказану дату та час обвинувачений перебував разом.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченим свої вини вина ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення підтверджується свідченнями потерпілого та свідків у справі.

Так потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 11 липня 2016 року, після відвідування лікарні, випадково, в районі магазину «АТБ» та вул.Байкальської в м.Дніпрі зустрівся з ОСОБА_6 , з яким раніше знайомим не був, разом вживали алкогольні напої, розмовляли. Потім ОСОБА_6 безпричинно наніс йому сильний удар по потилиці він впав, потім ще декілька ударів по голові та обличчю, прийшов до тями та побачив, що зникли його речі, а саме барсетка з грошима в сумі 2500 гривень, телефон, від якого на місці злочину залишилася тільки захисна кришка. Став звертатись до перехожих з проханням викликати поліцію, одна жінка погодилась. Передала йому слухавку свого телефона, розповів поліції, яким чином у нього викрали майно. В подальшому, у відділку поліції йому було надано для впізнання його барсетку, телефон, які впізнав по характерним прикметам, в тому числі телефон по кришці та списком абонентів. Також проводилося впізнання ОСОБА_6 , яке було оформлене відповідним протоколом, впізнав обвинуваченого й тоді, й у судовому засіданні.

Послідовність та об`єктивність зазначених свідчень потерпілого підтверджується протоколом слідчого експерименту від 21 липня 2016 року з фототаблицею до нього за участю ОСОБА_4 (а.к.п.186-189 т.1), відповідно даних якого потерпілий, за допомогою статиста детально пояснив як послідовність дій обвинуваченого, так і механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, підтвердивши тим самим свої свідчення, дані у якості потерпілого, однак уже з більшими подробицями.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що працює охоронцем у магазині «АТБ». Відповідає за ділянку лікерної зони, пам`ятає, як двоє чоловіків брали «чекушку» горілки та пиво, розраховувся потерпілий, у ОСОБА_6 в руках нічого не було. Запам`ятав тому, що в цей же день приїздила поліція з приводу цих чоловіків, з ним проводилися впізнання, під час якого він впізнав ОСОБА_6 , як людину, яка була присутньою в магазині з чоловіком, який купив пиво та «чекушку». Впізнав ОСОБА_6 і в судовому засіданні.

Зазначені потерпілим обставини частково підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_9 , яка викликалася до суду за клопотанням сторони захисту і підтвердила суду факт знаходження ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, показавши, що вона є колишньою співмешканкою обвинуваченого, 11 липня 2016 року, о 13 годині вона знаходилася в кафе «У Аладіна» по вул.Калиновій у м.Дніпро, на її телефонний номер НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_6 зі свого телефону, вийшла на літній майданчик, зустрілась там з ОСОБА_6 , який був одягнутий в синьо-чорну футболку, сині джинси та сині мокасини.

Крім вищенаведених показань потерпілого та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так з дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 11 липня 2016 року з фототаблицею до нього (а.к.п.133-134 т.1), проведеного за участю потерпілого ОСОБА_11 витікає, що місцем події є оглянуте вказана потерпілим ділянка місцевості, яка знаходиться біля будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу особистого огляду від 11 липня 2016 року з фототаблицею до нього за участю ОСОБА_6 (а.к.п.136-138 т.1) витікає, що об`єктом огляду є чоловіча барсетка чорного кольору «Cold Coral» та мобільний телефон «Nokia 1110 i» сірого кольору IMEI: НОМЕР_2 , вказані речі постановою слідчого від 12 липня 2016 року було визнано речовими доказами (а.к.п.162 т.1) та у подальшому передано на зберігання потерпілому.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11 липня 2016 року з фототаблицею до нього (а.к.п.143-146 т.1) слідує, що потерпілий ОСОБА_4 за загальними ознаками обличчя, конституцією тіла та іншими ознаками в сукупності впізнав під № 3 ОСОБА_6 , який 11 липня 2016 року вчинив грабіж відносно потерпілого з застосуванням насильства.
Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 11 липня 2016 року з фототаблицею до нього (а.к.п.143-146 т.1) підтверджено, що потерпілий ОСОБА_12 , під № 1 за формою, кольором, карманами та застібкою-блискавкою впізнав свою барсетку «Cold Coral», яку 11 липня 2016 року відкрито, з застосуванням насильства, викрав, на той час невстановлений чоловік.

Згідно з протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 20 липня 2016 року з фото таблицею до нього(а.к.п.179-180 т.1) слідує, що свідок ОСОБА_13 (дружина потерпілого ОСОБА_4 ) за формою, розміром, застібкою-блискавкою, спеціальним кріпленням з боків на фото № 4 впізнала сумку потерпілого.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 липня 2016 року з фото таблицею до нього за участю свідка ОСОБА_10 (а.к.п.155-156 т.1) з пред`явлених останньому осіб свідок, за загальними рисами обличчя, розрізу очей, формою носа, брів, губ, вилиць впізнав ОСОБА_14 , зображеного на фотознімку № 2, як чоловіка, котрий 11 липня 2016 року, близько 10 години 50 хвилин, разом з іншим чоловіком заходив до магазину «АТБ», а з даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 липня 2016 року з фототаблицею до нього за участю того ж таки свідка ОСОБА_10 (а.к.п.157-158 т.1) слідує, що з пред`явлених останньому осіб свідок, за загальними рисами обличчя, розрізу очей, формою носа, брів, губ, вилиць впізнав ОСОБА_4 , зображеного на фотознімку № 3, як чоловіка, котрий 11 липня 2016 року, близько 10 години 50 хвилин, разом з іншим чоловіком зайшов до магазину «АТБ-маркет» та придбав алкогольні напої.

Відповідно до даних компакт-диску з відеозаписом з камери відео спостереження супермаркету «АТБ» № 216 від 11 липня 2016 року, отриманого органом досудового розслідування у відповідності до вимог ст.93 КПК України (а.к.п.159-161 т.1) та протоколу його перегляду від 28 липня 2016 року (а.к.п.181 т.1) вбачається, що ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 знаходяться в касовій зоні магазину «АТБ», розташованого по АДРЕСА_2 , у черзі, спілкуються, після чого касир пробиває алкогольні напої у вигляді пляшки горілки 0,2 літра та пляшки пива 1, 25 літра, які з касового прилавку забирає ОСОБА_6 , а здійснює оплату зазначеного товару ОСОБА_4 .

Даними висновку судово-медичного експерта № 2729е від 14 липня 2016 року (а.к.п.169-170 т.1) підтверджується наявність у потерпілого ОСОБА_4 заявлених ним тілесних ушкоджень, які виникли від злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме підшкіряного крововиливу у тім`яній області по центру, двох саднин- у виличній області праворуч та ліворуч, синця на підборідді праворуч з переходом в проекцію нижньої щелепи та верхньої третини шиї по передньо-боковій її поверхні праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

А по даним висновку судово-товарознавчої експертизи № 1660 від 21 липня 2016 року (а.к.п.174-178 т.1) ринкова вартість мобільного телефону марки «Nokia 1110 i» сірого кольору, станом на 11 липня 2016 року становить 120 гривень, проти чого потерпілий не заперечував.

Таким чином, оцінюючи кожен з наданих суду доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку, тобто у відповідності до вимог ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що наведені вище докази у їх сукупності беззаперечно підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні відкритого, з застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, викрадення майна ОСОБА_4 .

Тому дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України- викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Суд критично відноситься і не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що останній не скоював інкримінованого йому злочину, так як взагалі не знав потерпілого, з ним не зустрічався у зазначених органом досудового розслідування місцях та вказану дату, а працівники міліції сфабрикували справу стосовно нього і розцінює їх як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності.

Зазначені свідчення обвинуваченого повністю спростовуються, як послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_4 , даними останнім в тому числі при проведенні слідчого експерименту (а.к.п.186-189 т.1), та під час проведення впізнання обвинуваченого (а.к.п.143-146 т.1), так і свідченнями свідка ОСОБА_10 , сумніватися у об`єктивності та неупередженості яких у суду підстав немає, відповідно котрим саме ОСОБА_6 разом з потерпілим ОСОБА_4 вказаний свідок бачив у магазині «АТБ», розташованому по вул. Байкальській, 78, у м.Дніпрі, 11 липня 2016 року, а в подальшому здійснював впізнання вказаних осіб (а.к.п.155-156 т.1 та а.к.п.157-158 т.1), що в свою чергу повністю узгоджується з даними перегляду компакт-диску з відеозаписом з камери відеоспостереження супермаркету «АТБ» № 216 від 11 липня 2016 року) та протоколом його перегляду від 28 липня 2016 року (а.к.п.181 т.1), наведеними вище у вироку.

При цьому деякі неточності у свідченнях як потерпілого ОСОБА_4 , так і свідка ОСОБА_10 , на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 суд відносить як до довго тривалості процесу розслідування вказаного кримінального провадження, а саме часу, коли відбулися події, так і особливостей сприйняття кожним з вказаних осіб подій, які вони спостерігали (у випадку свідка ОСОБА_10 ) або були учасниками ( у випадку потерпілого ОСОБА_4 ), тому не вважає вказані свідчення непослідовними, як про це зазначає обвинувачений і приходить до висновку про їх належність, допустимість та достовірність як доказів вини ОСОБА_6 .
Також суд зазначає, що вказані свідчення як потерпілого, так і свідка ОСОБА_10 підтверджуються в тому числі даними протоколу особистого огляду від 11 липня 2016 року з фототаблицею до нього за участю ОСОБА_6 (а.к.п.136-138 т.1), з якого витікає, що об`єктом огляду є чоловіча барсетка чорного кольору «Cold Coral» та мобільний телефон «Nokia 1110 i» сірого кольору IMEI: НОМЕР_2 , котрі були вилучені у обвинуваченого працівниками правоохоронного органу і в подальшому були впізнанні як потерпілим ОСОБА_4 (а.к.п.143-146 т.1), так і свідком ОСОБА_13 (а.к.п.179-180 т.1) як речі, які належать потерпілому.

При цьому сам обвинувачений ОСОБА_6 потягом досудового розслідування та судового розгляду давав суперечливі свідчення, називаючи декілька версій обладання цими речами, що й дає підстави суду відноситься до його свідчень критично.

Критично суд відноситься й до свідчень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , які були заявлені стороною захисту лише в судовому засіданні, в частині вказівки останніх на час їх зустрічі з обвинуваченим ОСОБА_6 11 липня 2016 року, оскільки будучи допитаними в судовому засіданні зазначені свідки давали свідчення, які не лише повністю спростовуються наведеними вище доказами причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до скоєння злочину, а й є суперечливими між собою, так як жоден з вказаних свідків не спростував твердження сторони обвинувачення про вчинення злочину ОСОБА_6 у вказаний у обвинувальному акті приблизний час, не міг назвати точного часу зустрічі з обвинуваченим, а лише повідомляв суду обставини, які не можна визнати такими, що вказують на алібі обвинуваченого, як про це зазначає останній.

Що стосується інших свідків, а саме свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , то тут суд зазначає наступне.

Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог п.15) ч.1 ст.7 КПК України, ч.1, ч.2, ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як витікає з приписів ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, оскільки судом при розгляді кримінального провадження зазначені вище свідки сторони неодноразово, протягом слухання справи викликалися в судові засідання (а.к.п.104-110, 145-146, 147-154, 169-177, 190-198, 217-220, усі т.3; а.к.п.4-17, 20-26, 29-31, 33-36, 38-45 50-54, 60, 74-80, 89-108, 111-127, усі т.4), у зв`язку з неявкою вказаних свідків судом неодноразово постановлювалися ухвали про їх привід (а.к.п.114-115 т.3, а.к.п.120-121 т.3, а.к.п.201-202 т.3), вказані привода органом внутрішніх справ з об`єктивних причин виконані не були, як через відсутніх вказаних свідків за місцем їх проживання, так і невстановлення їх місця перебування, що підтверджується відповідними рапортами посадових осіб органу досудового розслідування (а.к.п.117 т.3, а.к.п.123-125 т.3, а.к.п.128 т.3, а.к.п.207-209 т.3), тобто судом, у відповідності до вимог ч.6 ст.22 КПК України створені всі необхідні умови для реалізації сторонами, в тому числі стороною захисту, їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а сторона захисту, в подальшому маючи всі умови для реалізації своїх процесуальних прав не заявляла повторних клопотань про виклик, або ж привід вказаних свідків, погодившись з закінченням стадії дослідження доказів та переходу до етапу дебатів, у суду були всі підстави для закінчення судового слухання справи без виклику зазначених свідків.

Таким чином, виходячи з засади безпосередності дослідження показань свідків, передбаченої як п.16) ч.1 ст.7 КПК України, ст.23 КПК України так і ст.95 КПК України, суд вважає необґрунтованими посилання сторони захисту на свідчення вказаних свідків, як на алібі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні й твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про начеб-то неналежний його захист з боку призначених йому адвокатів, оскільки результат, якого бажав досягти обвинувачений, а саме визнання його невинуватим у скоєнні злочину ні в якому разі не може ставитися в залежність від вжитих адвокатами на його захист заходів.

Також не є обґрунтованими, а тому й не приймаються судом до уваги твердження обвинуваченого, про начеб-то не встановлення органом досудового розслідування місця скоєння злочину, з посиланням на різні адреси у процесуальних документах, оскільки як достеменно встановлено в судовому засіданні, в тому числі й даними слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 (а.к.п.186-189 т.1), а також показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , місцем скоєння злочину обвинуваченим є саме ділянка місцевості, яка розташована біля будинку АДРЕСА_2 , котра розташована в безпосередній близькості від магазину «АТБ», а також в районі кругового руху, про який (останній), як про ділянку місцевості, й зазначено слідчим у протоколі огляду місця події від 11 липня 2016 року з фототаблицею до нього (а.к.п.133-134 т.1).
Обираючи захід примусу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, при призначенні покарання суд, відповідно до наведених вище вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, а саме те, що відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, віднесений до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі, характеризується задовільно, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд не вбачає.

Обставиною, якою згідно з положеннями ст.67 КК України слід визнати такою, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає рецидив злочинів.

Зваживши на наведене вище суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння останнім нових кримінальних правопорушень, не завдасть останньому фізичних страждань та не принизить його людську гідність, тобто повністю відповідатиме вимогам ст.50 КК України та ст.65 КК України.
При цьому слід врахувати наступне.

На день скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення діяв Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII (тут та- далі Закон № 838-VIII), котрим було змінено раніше діючу ч.5 ст.72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Великої Палати Верховного суду від 29 серпня 2018 року, пункт 106 (справа № 663/537/17, провадження № 13-31кс18) (далі- пряма мова) «…якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII, як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається».
Таким чином, оскільки на той час підозрюваний ОСОБА_6 був затриманий в порядку вимог ст.208 КПК України 11 липня 2016 року (а.к.п.149 т.1), а 20 жовтня 2018 року (а.к.п.35 т.3) був звільнений з місць попереднього ув`язнення у зв`язку з закінченням строку дії ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про продовження запобіжного заходу у вигляд взяття під варту, то зазначений строк перебування ОСОБА_6 у місцях попереднього ув`язнення- 2 (два) роки 3 (три) місяці 9 (дев`ять) днів, тобто в перерахунку на дні - 832 (вісімсот тридцять два дні), слід зарахувати обвинуваченому в строк відбуття призначеного цим вироком покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII та обмежитися відбутим ОСОБА_6 строком у місцях попереднього ув`язнення.

Витрати, пов`язані з залученням експертів у кримінальному провадженні, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України, тому з нього, на користь держави слід стягнути витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у сумі 150 гривень.
При вирішенні питання про долю речових доказів суд, керуючись вимогами ст.100 КПК України, суд приходить до висновку, що зазначені речові докази, а саме: чоловічу барсетка чорного кольору «Cold Coral» та мобільний телефон «Nokia 1110 i», сірого кольору, IMEI: НОМЕР_2 , які постановою слідчого від 12 липня 2016 року (а.к.п.162 т.1) було передано на зберігання потерпілому ОСОБА_4 - слід залишити останньому; компакт-диск з камер відеоспостереження магазину «АТБ» № 216 від 11 липня 2016 року, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження- залишити у матеріалах кримінального провадження.

На підставі наведеного вище, керуючись вимогами ст.367 КПК України-ст.374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк - ЧОТИРИ роки ШІСТЬ місяців ВІСІМНАДЦЯТЬ днів.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 11 липня 2016 року, зарахувавши у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 11 липня 2016 року по 20 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, тобто 2 (два) роки 3 (три) місяці 9 (дев`ять) днів (в перерахунку на дні- 832 (вісімсот тридцять два дні) та обмежитись раніше відбутим.
Речові докази, а саме чоловічу барсетку чорного кольору «Cold Coral» та мобільний телефон «Nokia 1110 i», сірого кольору, IMEI: НОМЕР_2 , котрі знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 - залишити останньому; компакт-диск з камер відеоспостереження магазину «АТБ» № 216 від 11 липня 2016 року, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 150 гривень.

Вирок суду може бути оскаржений до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1