Справа № 447/517/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/342/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції ДУ «Миколаївська виправна колонія №50», справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду м. Львова від 24 березня 2021 року щодо умовно-дострокового звільнення,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:

Даною ухвалою було відмовлено у задоволені клопотання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія № 50» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необ`єктивною, оскільки судом першої інстанції не було враховано, що під час відбування покарання він дванадцять разів заохочувався начальником установи, закінчив навчання у Миколаївському навчальному центрі при Миколаївській виправній колонії №50 по професії столяр - будівельник та здобув повну середню освіту.

Апелянт звертає увагу суду на те, що він є інвалідом третьої групи дитинства, а його мама і бабуся потребують його допомоги, так як є інвалідами другої та першої групи. Вважає, що довів своє виправлення та заслуговує на звільнення від відбування покарання.

З матеріалів справи вбачається, що 03.07.2012 вироком Радехівського районного суду Львівської області ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів передбачених ч.3 ст. 153, ч.1 ст. 296 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 вважається засудженим за ч.3 ст. 153 КК України до 10 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 03.07.2012.
На підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 23.03.2016 у строк відбування покарання засудженому зараховано період з 03.07.2012 по 26.02.2013 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Кінець строку відбування покарання 10.11.2021. Невідбутий термін складає 7 місяців та 16 днів.
Начальник Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 107 КК України, посилаючись на те, що він відбув 2/3 частини призначеного покарання та довів своє виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, щозасуджений ОСОБА_6 у МВК № 50 прибув 21.03.2013, за час відбування покарання в установі адміністрацією установи за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи дванадцять разів заохочувався правами начальника установи, останні отримував 09.01.2020 та 05.01.2021, отримав дві догани, одна з яких сувора та один раз був поміщений в карцер на п`ять діб.
Як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_6 протягом періоду відбування покарання не працевлаштований, вини у вчиненому злочині не визнав.
Суд зазначив, що виконання засудженим робіт по благоустрою території МВК № 50, виконання обов`язків днювального, тобто належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язковими впродовж всього строку відбування покарання, а відтак таке не може бути безумовним свідченням виправлення особи. Тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення на даному етапі є передчасним.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 , підтриману його захисником, про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії;виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії є обов`язковим для засуджених упродовж усього строку відбування ними покарання.
Приймаючи рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України, суд повинен брати до уваги не лише доводи клопотання засудженого, а й інші дані щодо засудженого у їхній сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Радехівського районного суду Львівської області, яким його засуджено за вчинення злочинів передбачених ч.3 ст. 153, ч.1 ст. 296 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_6 слід вважати засудженим за ч.3 ст. 153 КК України до 10 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 03.07.2013.
На підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 23.03.2016 у строк відбування покарання засудженому зараховано період з 03.07.2012 по 26.02.2013 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Кінець строку відбування покарання 10.11.2021.
Як встановлено в суді апеляційної інстанції, на момент розгляду справи в суді першої інстанції, невідбутий термін складав 7 місяців та 16 днів.
На думку колегії суддів, станом на 24.03.2021 судом першої інстанції по дані справі було прийнято законне та обгрунтоване рішення, а підстави для її скасування відсутні.
Покликання апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано його сумлінна праця та заохочення не знайшли свого підтвердження.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського районного суду м. Львова від 24 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає .
Головуючий:

Судді: