справа №619/1100/21
провадження №1-кп/619/197/21
Ухвала
27 квітня 2021 року
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Слатине, Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
Сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4
захисник - ОСОБА_5
обвинувачений - ОСОБА_3 .
Суть питання, що вирішується ухвалою.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи наявністю існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховуючи, що розгляд справи не завершено, а строк перебування під вартою закінчується 30.04.2021, ризики, що передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися. З метою уникнення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду, на теперішній час не допитані всі свідки, у зв`язку з чим обвинувачений може на них впливати.
Захисник та обвинувачений у судовому засіданні заперечували проти клопотання, зазначивши, що прокурором на обґрунтування клопотання не зазначено будь-яких нових даних, потерпілий та свідки допитані, матеріали кримінального провадження досліджені, тому ризик щодо впливу на свідків та потерпілого є надуманим. Просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, матір-пенсіонерку, проживає без реєстрації шлюбу з жінкою, яка має двох синів.
Заслухавши клопотання прокурора та думку учасників провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.
Як передбачено ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 01.03.2021 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 30.04.2021.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.
З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Судове провадження про кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_3 хоча і не завершено, але судом допитані потерпілий, майже всі свідки, крім одного, присутність якого у судовому засіданні прокурором не забезпечується, досліджені докази та документи.
За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, якою передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання суду, наведені у клопотанні прокурором доводи про те, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_3 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, не підтверджені жодним доказом і такі висновки не узгоджуються з фактичною поведінкою обвинуваченого як впродовж досудового розслідування так і судового розгляду.
Разом з тим, з клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що необхідність продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу прокурор обґрунтовує тими ж самими доказами щодо обґрунтованої підозри та наявних ризиків, які раніше вже були враховані слідчим суддею при обранні ОСОБА_3 запобіжного заходу.
Будь які інші обґрунтування, які свідчать про те, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, в матеріалах клопотання прокурора відсутні.
Суд враховує, що відомостей про те, що ОСОБА_3 у будь-який спосіб перешкоджав досудовому розслідуванню чи перешкоджає судовому розгляду, у матеріалах провадження немає і суду не надано.
При прийнятті рішення та оцінці доводів прокурора та сторони захисту, суд також враховує пояснення потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має, просить не позбавляти свободи ОСОБА_3 , позитивну характеристику обвинуваченого з місця проживання.
Вказане призводить до висновку про те, що встановлений при обранні щодо підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків не знайшов свого підтвердження, що дає підстави для судження про зменшення передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час взяття підозрюваного під варту, а відтак і необхідність продовження застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, оскільки таке втручання у права та свободи особи, які гарантуються не лише Національним законодавством, а й закріплені в Конвенції з прав людини і основоположних свобод, при таких обставинах, не може вважатися виправданим.
Отже, суд вважає, що ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 та ступінь вираженості доведених у кримінальному провадженні ризиків не свідчать про беззаперечну неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26. 06. 2014 вказується, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (inabstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі "Доронін проти України", Осипенко проти України", Харченко проти України").
Враховуючи вищенаведені обставини встановлені судом, та недоведеність стороною обвинувачення того, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також те, що обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, суд вважає необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою таким, що не відповідає положенням ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України та ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд дійшов висновку, що зазначені під час вирішення питання продовження тримання під вартою ризики зменшилися, а нові ризики відсутні.
При цьому суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 та покарання, яке загрожує останньому у разі доведення його вини, конкретні обставини події, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який не покинув місця події та намагався надати потерпілому першу медичну допомогу, що свідчить про бажання запобігти більш тяжким наслідкам, що вже були спричинені, дані про особу обвинуваченого, відомості, що характеризують його особу, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а також ствердну позицію потерпілого про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, суд вважає, що запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого можливо, застосувавши відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки прокурор не довів суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Відповідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.
Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення і зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків.
Керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 331, 392 КПК України, суд,
У клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_3 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 і звільнити його з-під варти.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
-прибувати до суду за першою вимогою;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи,
-цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою:
АДРЕСА_2 ,без дозволу суду.
Строк дії покладених на ОСОБА_3 обов`язків до 27 червня 2021 року.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання начальнику Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 ГУ НП в Харківській області.
Відділ поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 ГУ НП в Харківській області повинен негайно поставити на облік ОСОБА_3 і повідомити про це суд.
Працівники Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №3 ГУ НП в Харківській області з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_3 негайно після її оголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 27 червня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1