КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1272/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 ,

її представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2021 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0002318, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу. Зокрема, апелянт стверджує, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі підробленого дубліката свідоцтва про право власності від 23 листопада 2016 року, а тому останній, як учасник кримінального провадження, є недобросовісним набувачем вказаного майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути цю справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, відділом дізнання Деснянського УП ГУ НП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002318, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу № 2984 від 23 листопада 2016 року.

14 грудня 2020 року (клопотання датоване 07 грудня 2020 року) потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_6 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0002318, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому жодної конкретної мети, передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України, та конкретної правової підстави, визначеної в ч. ч. 3 6 ст. 170 того ж КПК, у вказаному клопотанні не приводить.

14 січня 2021 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні приведеного вище клопотання, внесеного в межах кримінального провадження № 0002318, про накладення арешту на майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення представника ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 , та, дослідивши матеріали, які додані до клопотання, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання про накладення арешту на майно, оскільки квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_8 , який є добросовісним набувачем і не є учасником кримінального провадження.

Такий висновок слідчого судді, як вважає колегія суддів, є правильним з огляду на наступні обставини.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу № 2984 від 23 листопада 2016 року.

В матеріалах провадження відсутні будь-які дані, що цей договір у встановленому законом порядку був визнаний недійсним. Не привела таких даних в засіданні суду апеляційної інстанції і потерпіла (цивільний позивач) та її представник, а тому ОСОБА_8 , як особа, яка не є учасником кримінального провадження № 0002318, всупереч доводів апелянта, є добросовісним набувачем нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Вищенаведене означає, що на зазначену квартиру може бути накладено арешт лише з метою, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення її збереження як речового доказу у кримінальному провадженні, однак в наданих до суду матеріалах відсутні будь-які дані про те, що зазначена квартира визнана органами досудового розслідування у встановленому порядку речовим доказом у кримінальному провадженні. До того ж, із вказаною метою з клопотанням про арешт майна, відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, має право звернутися прокурор або слідчий за погодженням з прокурором, що в даному випадку не відбулося, а цивільний позивач має право звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про арешт майна тільки з метою забезпечення цивільного позову (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України), причому, розмір цього позову має бути обґрунтованим.

Хоча ОСОБА_6 і заявила цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування їй завданої кримінальним правопорушенням шкоди в розмірі 1000000 гривень, але цей позов нічим не обґрунтований і, до того ж, стосується лише моральної шкоди, без приведення позивачем будь-яких доказів факту завдання такої шкоди внаслідок кримінального правопорушення.

В свою чергу, згідно з ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

- докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Ці вимоги закону потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_6 , яка звернулася до суду з клопотанням про арешт майна, взагалі проігнорувала, а також не вказала мети, з якою вона просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Отже, слідчий суддя обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 про арешт майна, яке належить на праві власності ОСОБА_8 .

З огляду на викладене колегія судів, перевіривши матеріали провадження, приходить до висновку, що вони не містять достатніх та необхідних даних, які б свідчили про можливість накладення арешту на майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 14 січня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0002318, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4