Провадження № 1-кс/752/4487/21
У Х В А Л А

08 липня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві,

в с т а н о в и в:
До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Вивчивши матеріали скарги, встановлено, що заявник просить дослівно: «Прошу суд розглянути неправомірні дії слідчого Голосіївського ГУНП України в місті Києві ОСОБА_4 , так, як у ході досудового дослідження не було встановлено, чому на балансі музею не числяться транспортні засоби в тому числі автобус, яким щоденно розвозять працівників музею. В штаті музею числяться водії і списується бензин».

Зазначену вимогу скаржник обґрунтовує наступними обставинами.

В провадженні слідчого Голосіївського ГУНП України в місті Києві ОСОБА_4 на розгляді знаходилось провадження № ЄО -7447 від 12.02.2021. В ході розгляду слідчі дії не проводились. У відкриті кримінального провадження на посадову особу Національного музею народної архітектури та побуту України ОСОБА_5 було відмовлено. Матеріали повернуто у Виконавчу службу Голосіївського району старшому виконавцю ОСОБА_6 без розгляду. Голосіївським ГУНП України в місті Києві надана відповідь про відсутність транспортних засобів. Разом з тим не заблоковані рахунки і не перераховані 22 відсотки із зарплати у пенсійний фонд згідно рішення суду.

Заявник та слідчий в судове засідання не з`явились, втім, враховуючи обмежені строки розгляду даної категорії справ, а також те, що учасники повідомлені про дату та час розгляду скарги належним чином та завчасно, а також зважаючи на відсутність заяв про відкладення розгляду справи, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності сторін.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, дійшов висновку про таке.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає, в тому числі, у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що відомості викладені в заяві, як стверджує заявник, зареєстрована в журналі ЄО № 7447 від 12 лютого 2021 року, внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування.

Втім, до матеріалів скарги заявником не долучено вказаної заяви, що у даному випадку позбавляє можливості слідчого суддю перевірити викладені в ній обставини, та обґрунтованість вимог заявника.

Системний аналіз положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави вважати, що скарга, з якою звернулась ОСОБА_3 до слідчого судді, не може бути предметом розгляду передбачених ст. 303 КПК України обставин, з огляду на наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, відповідно до п. 18 ч. 1 ст.3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством України на стадії досудового розслідування в рамках кримінального провадження законодавцем визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності, яка може бути оскаржена до слідчого судді на стадії досудового розслідування, що є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що питання, які порушується ОСОБА_3 у скарзі, прямо не входить до переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню в порядку ст.303 КПК України, відтак не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 26 цього Кодексу, а слідчий суддя не має права виходити за рамки своїх повноважень.

Частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, внаслідок чого слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Зазначені обставини кореспондуються також і з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, відображеної у постанові від 26 березня 2019 року по справі № 807/1456/17, згідно якої наведений у частині першій статті 303 КПК України перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У частині другій статті 303 КПК України закріплена пряма заборона окремого оскарження інших рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора. Зазначене свідчить про відсутність правових підстав для розгляду судом кримінальної юрисдикції вимог особи до органу досудового розслідування про зміну інформаційного наповнення ЄРДР.

Заявник у скарзі не ставить питання як-то зобов`язати орган досудового розслідування розглянути таке клопотання про зміну інформаційного наповнення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а просить слідчого суддю самостійно прийняти відповідне процесуальне рішення в рамках кримінального провадження.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51 - 9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відтак, вимоги заявника, не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 26 цього Кодексу.

Крім того, слідчий судді звертає увагу заявника на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, вимоги скарги в частині визнання неправомірними дій слідчого Голосіївського ГУ НП України в м. Києві, які саме і полягають у невчиненні слідчих дій, які є достатніми та ефективними для проведення досудового розслідування, не підлягають задоволенню, оскільки заявником не доведено, що за її заявою розпочато досудове розслідування, а при цьому визнання дій неправомірними у межах кримінального провадження, що ще не розпочато, суперечить принципам кримінально процесуального законодавства.

Разом із тим, у випадку вчинення уповноваженим особами Голосіївського ГУ НП України в м. Києві бездіяльності, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за її заявою, ОСОБА_3 не ставиться питання перед слідчим суддею про зобов`язання органу поліції виконати вимогу ст. 214 КПК України, як наслідок не свідчить про наявність бездіяльності слідчого (можливість оскарження якої прямо передбачено спеціальною нормою кримінального процесуального закону), яку в подальшому може бути оскаржено у формі та спосіб, передбачений Главою 26 КПК України.

За таких обставин, наведений у законі перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути предметом судового оскарження під час досудового провадження до слідчого судді не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не свідчить про обмеження права на справедливий судовий розгляд.

З огляду на викладене, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, та, перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, приходить до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, скаржником не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді переконатись, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись 1-40, 214, 220, 303, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду у п`ятиденний строк з дня її проголошення.

Cлідчий суддя ОСОБА_1