Дата документу 18.06.2021 Справа № 331/2498/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/2498/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1103/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянула 18 червня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ст. 348, ст. 257, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000045 від 07.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ст. 348, ст. 257, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України,.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на теперішній час продовжують існувати, а жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 18 липня 2021 року включно. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти цим ризикам.

Також зазначеною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яка в цій частині учасниками провадження не оскаржується.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначає, що прокурор не надав нових вагомих обставин для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою та неможливості застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має місце постійної реєстрації та проживання, де мешкає разом з іншими членами сім`ї, тобто у нього існують міцні соціальні зв`язки, має незадовільний стан здоров`я, в умовах перебування в слідчому ізоляторі відсутня можливість надання ефективної допомоги у лікуванні, ніколи не перебував на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, поганих звичок не має, позитивно характеризується за місцем проживання, має стабільний заробіток, працюючи неофіційно. Крім того, зазначає, що кримінальне провадження вже тривалий час перебуває на розгляді судів різних інстанцій та ОСОБА_8 весь цей час з листопада 2019 року тримається під вартою. Також зазначає, що прокурор пропустив строк звернення до суду із клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, при цьому не просив його поновити. Стороною обвинувачення не надано підтвердження про вручення ОСОБА_8 копії клопотання про продовження строку тримання під вартою. Крім того, суд проігнорував клопотання сторони захисту про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого, у зв`язку з чим розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу з порушенням правил підсудності. Суд проігнорував клопотання сторони захисту про роз`яснення обвинуваченому його прав та обов`язків. Всупереч клопотання про залучення перекладача з української на вірменську мову, суд залучив перекладача з української на російську мову, чим порушив право обвинуваченого користуватися рідною мовою. Суд необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, суд, вийшовши з нарадчої кімнати спочатку оголосив ухвалу про повернення обвинувального акту, а потім ухвалу про продовження дії запобіжного заходу, тим самим підтвердив, що вказана справа не підсудна Жовтневому районному суду м. Запоріжжя, у зв`язку з чим не мав права розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та вже не мала повноважень проголошувати ухвалу про продовження запобіжного заходу. Просить скасувати ухвалу від 20.05.2021 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням певних обов`язків , передбачених ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою в частині продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначає, що відсутні ризики, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого під вартою, який тривалий час перебуває в умовах ізоляції в СІЗО. Ніякого тиску на свідків чи потерпілих з боку обвинуваченого не вчиняється, по справі зібрані всі докази та проведені експертизи, експерти, свідки та потерпілі повідомлені письмово про відповідальність за завідомо неправдиві покази та за відмову від давання показань, також до потерпілого застосовані заходи безпеки. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має родину, маму та бабусю, які потребують допомоги та догляду, має постійне місце проживання, раніше не судимий. Доказів вчинення ОСОБА_9 протиправних дій відносно потерпілих стороною обвинувачення не представлено. Просить скасувати ухвалу від 20.05.2021 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю або без такого, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачені та їх захисники підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ухвала суду оскаржується лише в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тому рішення в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , апеляційним судом не переглядається.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ст. 348, ст. 257, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року продовжено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 18 липня 2021 року включно.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених, так як ризики, які були підставою для застосування до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати. Крім того, до спливу строку тримання обвинувачених під вартою, дане кримінальне провадження було не завершено.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на більш м`який.

З цього приводу судова колегія зауважує на серйозності висунутої підозри на тривалості протиправної поведінки, що свідчить на користь заявлених прокурором та визнаних судом доведеними ризиків негативної поведінки обвинувачених.

Суд обґрунтовано та в достатній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянтів про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Відсутність судимостей та наявність постійного місця проживання, на які посилаються захисники в своїх апеляційних скаргах як на підстави для зміни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу, не спростовують правильності висновків суду з врахуванням вищевказаних обставин.

Доказів неможливості перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять, не надано таких доказів і стороною захисту як в додатках до апеляційної скарги, так і в судовому засіданні апеляційного суду.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що надані стороною захисту медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_8 не вказують на неможливість утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору, а тому не можуть бути враховані як підстави для скасування ухвали суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 щодо пропуску прокурором встановленого законом строку на подання клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 судова колегія зазначає наступне.

Згідно пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В той же час Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено таких наслідків пропуску зазначеного строку як не розгляд питання щодо продовження тримання під вартою, а отже пропуск такого строку не породжує певного обов`язку для суду.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За таких обставин, вирішення судом питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає вимогам закону.

Посилання адвоката ОСОБА_7 стосовно ненадання прокурором підтвердження про вручення ОСОБА_8 копії клопотання про продовження строку тримання під вартою, як на підставу для скасування ухвали суду, то вони є переконливими для спростування висновку суду по суті прийнятого рішення.

Крім того саме заявлене клопотання було предметом судового розгляду і отримало оцінку суду в оскаржуваному рішенні.

Твердження адвоката ОСОБА_7 стосовно того, що суд розглянув клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу з порушенням правил підсудності за матеріалами провадження об`єктивного підтвердження не знайшли.

Даних щодо не роз`яснення ОСОБА_8 його прав та обов`язків матеріали провадження не містять, а стороною захисту на підтвердження вказаного доводу не надано жодних доказів.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 про порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 користуватися рідною мовою, то колегія суддів зауважує на використанні обвинуваченим при спілкуванні російської мови, якою обвинувачений володіє і залучення судом першої інстанції перекладача.

Крім того, судова колегія додатково зауважує на громадянстві ОСОБА_8 , який є громадянином України, тривалий час проживає на території держави Україна, навчався і закінчував україномовну школу.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на не ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження пов`язано із волевиявленням самої сторони захисту, матеріали справи не містять жодних об`єктивних даних щодо перешкод у відповідному ознайомленні. Вказана обставина жодним чином не впливає на законність ухвали, яка оскаржується.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому та кількості епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчинених злочинів, в результаті яких є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі, і з урахуванням тяжкості злочину, що має свій раціональний зміст, оскільки тяжкість висунутого обвинувачення та суворість очікуваного покарання у своїй сукупності свідчать про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності поведінку обвинуваченого, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що останній може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, слід визнати непереконливими доводи адвоката ОСОБА_11 про відсутність вказаного ризику, який обумовлює продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризику переховування, на який послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обвинувачений ОСОБА_9 не одружений, на утриманні дітей не має, не працевлаштований, що вказує на відсутність сталих соціальних зв`язків і свідчить на користь прийнятого судом рішення відносно ОСОБА_9 .

Доводи адвоката ОСОБА_11 про відсутність ризиків незаконного впливу на потерпілих та свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на те, що районним судом не було встановлено наявність вказаних ризиків.

Посилання адвоката ОСОБА_11 на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання та родину, яка складається з мами та бабусі, не свідчать про зменшення існування зазначених вище ризиків та не можуть слугувати вагомою підставою для застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

Стороною захисту на підтвердження доводів про перебування на утриманні ОСОБА_9 мами та бабусі не було надано жодних доказів ні в додатках до апеляційної скарги, ні в суді апеляційної інстанції. Така обставина, з огляду на непрацевлаштованність обвинуваченого, є вкрай сумнівною.

Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами про необхідність зміни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу внаслідок їх тривалого перебування під вартою, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду про те, що ризики, встановлені судом першої інстанції, не минули та продовжують існувати на даний час.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики їх негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшились та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинувачених, обрання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту, як того просила сторона захисту, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія не знаходить підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 18 липня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4