Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7/12- к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.459 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
заявника: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 20 квітня 2021 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року за нововиявленими обставинам, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 20 квітня 2021 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року за нововиявленими обставинам. Рішення суду обгрунтовано тим, що доводи ОСОБА_7 , аналогічні і абсолютно тотожні тим, що наводяться в заяві від 10.06.2020р. про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду, містяться і в касаційній скарзі ОСОБА_7 від 10.11.2017р. і вони були предметом розгляду Верховного Суду, отже його доводи про необхідність перегляду вироку за нововиявленими обставинами в даному провадженні, викладені в заяві від 10.06.2020р., були відомі ОСОБА_7 з 2008 року (отже щонайменше більше 11 років поспіль).

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити в повному обсязі його заяву про перегляд вироку від 18 лютого 2014 року Корольовського районного суду м.Житомира. Посилається на те, що відмовляючи у задоволенні його заяви, в ухвалі Корольовського районного суду м.Житомир від 20 квітня 2021 року зазначено, що ОСОБА_7 знав під час розгляду обвинувального висновку в суді про те, що посада в.о. прокурора Житомирської області Законами України не передбачено. З таких підстав, що встановлено судом в ухвалі від 20 квітня 2021 року стало відомо, що під час розгляду справи в суді та прийнятті вироку від 18 лютого 2014року судді Корольовського районного суду м.Житомир ОСОБА_8 також було відомо, що посада в.о. прокурора не передбачена законами України, з чого слідує висновок, що вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року - є незаконний та підлягає скасуванню. Вказує, що постанова про порушення кримінальної справи щодо нього від 22 серпня 2008 року в.о. прокурора Житомирської області ОСОБА_9 є незаконною оскільки законодавством України не передбачено такої посади як «виконуючий обов`язки прокурора».

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження за заявою ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

В ч.2 ст. 459 КПК України зазначено, що нововиявленими обставинами визнаються:

-штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких грунтується вирок;

-скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

-інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

За положеннями ст.459 КПК України обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами, мають бути абсолютно нові, раніше не відомі суду обставини, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Крім того, згідно з позицією Європейського Суду з прав людини у справах щодо України, відступи від принципу правової визначеності, виправдані лише у випадках необхідності, при обставинах істотного і непереборного характеру (згідно з пунктом 93 рішення у справі «Салов проти України», пунктом 26 рішення у справі «Проценко проти України», пунктом 45 рішення у справі «Кравченко проти Росії»). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (згідно з пунктом 38 рішення у справі «Сутяжник проти Росії»). Зі змісту заяви ОСОБА_7 та пояснень в судовому засіданні, останнього, таких обставин судом не виявлено.

Суд першої інстанції під час розгляду справи зазначених вимог закону дотримався та прийняв законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК України.

Як вбачається з матеріалів вказаного провадження, ОСОБА_7 10.06.2020р. звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року за нововиявленими обставинами.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що вирок щодо нього є незаконним, оскільки постановою про порушення кримінальної справи та об`єднання кримінальних справ від 22 серпня 2008 року в.о. прокурора Житомирської області старшого радника юстиції ОСОБА_9 в результаті розгляду матеріалів кримінальної справи, яка розслідується слідчим відділом УСБУ в Житомирській області по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, постановлено порушити кримінальну справу відносно ОСОБА_7 . В той же час ОСОБА_7 відповідно до рішення першої сесії п`ятого скликання від 03.04.2006р. Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області був обраний депутатом сільської ради. Таким чином, відповідно до ст.31 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» кримінальну справу відносно депутата місцевої ради може порушувати відповідно лише Генеральний прокурор України, заступник Генерального прокурора України, прокурор АР Крим, області, міста Києва або Севастополя в межах його повноважень. З повідомлення Корольовського районного суду м.Житомира від 29.10.2009р. вбачається, що посади виконуючого прокурора області чинним законодавством не передбачено. Аналогічна відповідь надійшла з Міністерства юстиції України 20.11.2009р. Отже, постанова від 22.08.2008 року про порушення кримінальної справи та об`єднання справ, порушена в.о. прокурора Житомирської області ОСОБА_9 , є незаконною.

Суд першої інстанції в результаті перевірки матеріалів кримінальної справи під час розгляду заяви ОСОБА_7 було встановлено, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 18.02.2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч.4 ст.27, ч.2 ст.366, ч.2 ст.366, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.5 ст.191, 69 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати на підприємствах, установах чи організаціях незалежно від форм власності посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки, з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2014 року вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18.02.2014 року змінено в частині призначеного покарання: застосовано ст.75 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за ч.5 ст. 191 КК України, з випробуванням та іспитовим строком на два роки, на підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не змінювати місце проживання та не виїжджати за межі України без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, періодично з`являтися в цей орган для реєстрації. В решті вирок залишено без змін. Вирок та ухвала апеляційного суду набрати законної сили.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18.12.2008 року постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 21.11.2008 року, якою скаргу ОСОБА_7 на постанову в.о.прокурора Житомирської області від 22.08.2008р. про порушення кримінальної справи щодо нього залишено без задоволення, залишено без змін. ОСОБА_7 особисто був присутній в судовому засіданні (а.с.244 том 13).

Із змісту кримінальної справи також вбачається, що доводи, які викладені в обгрунтування заяви від 10.06.2020року, є аналогічними, ідентичними і тотожними доводам ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, поданій на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 18.02.2014р. (а.с. 217 том 13), та в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_11 на даний вирок (а.с. 223 том 13).

Таким чином, доводи ОСОБА_7 про те, що про існування наведеної ним нововиявленої обставини він дізнався лише 15.04.2020р., є неспроможними і спростовуються наведеним вище обставинами, оскільки заявник та захисник особисто подали апеляційні скарги від 03.03.2014р. вх. 6182, а також вх. 6183 на вирок суду, в тексті апеляційної скарги ОСОБА_7 вже зазначав особисто про ці обставини як один із доводів про незаконність вироку суду першої інстанції. Крім того, під час досудового слідства особисто оскаржував постанову в.о. прокурора від 22.08.2008р.

Доводи про необхідність перегляду вироку за нововиявленими обставинами в даному провадженні, викладені в заяві від 10.06.2020р., були відомі ОСОБА_7 з 2008 року (отже щонайменше більше 11 років поспіль).

Твердження заявника ОСОБА_7 про незаконність порушення справи в.о. прокурора області були предметом заперечень прокурора ОСОБА_12 на апеляцію засудженого ОСОБА_7 (а.с.237 том 13), в яких додатково стверджується, що сам ОСОБА_7 оскаржував постанову в.о.прокурора Житомирської області ОСОБА_9 від 22.08.2008р. Однак, дана постанова залишена в силі судами першої та апеляційної інстанції в 2008 році (тобто більше одинадцяти років тому).

Крім того, ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2014р., якою змінено вирок суду в частині призначеного покарання, встановлено, що «...судами різних інстанцій перевірялись скарги ОСОБА_7 на постанови про порушення кримінальних справ та було встановлено необґрунтованість скарг та законність порушення кримінальної справи щодо засудженого» (а.с.390 том 13).

Доводи аналогічні і тотожні тим, що наводяться в заяві від 10.06.2020р. про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду, містяться і в касаційній скарзі ОСОБА_7 від 10.11.2017р. (а.с.43 том 15) і вони були предметом розгляду Верховного Суду (ухвала від 12.03.2019 року) (а.с.58-59 том 15).

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 18.02.2014 року за нововиявленими обставинами.

Крім того, доводи апеляційної скарги тотожні тим доводам, які зазначалися ОСОБА_7 в самій заяві про перегляд вироку, та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що законодавством України не передбачено такої посади як «виконуючий обов`язки прокурора», тому на думку апелянта кримінальна справа порушена 22 серпня 2008 року особою, посада якої не передбачена законом України, є безпідставними, були неодноразово предметом судового розгляду різних інстанцій, в тому числі і на етапі оскарження апелянтом під час досудового слідства постанови про відмову в задоволенні скарги про скасування постанови в.о. прокурора Житомирської області від 22.08.2008 року про порушення кримінальної справи та мотиви їх спростування наведені в ухвалі апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2008 року, згідно якої з копії наказу Генерального прокурора України №532/к від 18.07.2008 року вбачається, що на період відпустки, виконання обов`язків прокурора Житомирської області було покладено на першого заступника прокурора області ОСОБА_9 , тому він мав право на порушення кримінальної справи щодо депутата місцевої ради ОСОБА_7 . При цьому слід зауважити на тому, що прокурор області ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді заступника прокурора Житомирської області, відповідно до вищенаведеного наказу Генерального Прокурора України на час прийняття ним відповідного рішення щодо порушення кримінальної справи, виконував посадові обов`язки прокурора області, а не перебував на посаді виконуючого обов`язки прокурора області, якої дійсно відповідно до законодавства України не існує. Доводи апелянта щодо вказаного питання є результатом помилкового розуміння ним наведених обставин. Таким чином і посилання ОСОБА_7 на те, що про відсутність посади в.о. прокурора області та відповідно про незаконність його постанови про порушення справи відносно нього було також відомо судді ОСОБА_8 при постановленні вироку щодо нього, однак не дивлячись на це вона зазначену обставину не врахувала належним чином, також є безпідставними.

Судом при розгляді заяви ОСОБА_7 детально та повно було досліджено матеріали кримінальної справи щодо порушених ним питань та цілком обгрунтовано і вмотивовано відхилено доводи заяви у відповідності до положень ст.ст.459-467 КПК України , з чим також погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене ухвала суду є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування чи зміни апеляційний суд не вбачає, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 20 квітня 2021 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року за нововиявленими обставинам, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Кримінального Касаційного Суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: