Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/20/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза № 0000067 від 10.04.2018, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2019 року.
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ульяновка, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватного підприємця, який проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
У строк відбування ОСОБА_7 покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 10 квітня 2018 року до 19 квітня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки.
Згідно із ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів - 5577 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 00 коп.
Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, за таких обставин.
09 квітня 2018 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 керував автомобілем «ВАЗ-211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснював рух по автомобільній дорозі Благовіщенське-Грушка з боку міста Благовіщенське Кіровоградської області у напрямку села Грушка Благовіщенського району Кіровоградської області, на відстані 1 км. 300 м. від автомобільної дороги «Київ-Одеса» на території Благовіщенського району. При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.3 ПДР України, відповідно до яких:
- п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну .... технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху,
- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди,
- п. 13.3. під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху).
Вказані порушення виразились у тому, що ОСОБА_7 , проявивши безпечність до дорожньої обстановки, з моменту виявлення перешкоди для подальшого руху велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку, та якого він своєчасно міг виявити, в порушення п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.3 ПДР України, маючи можливість своєчасно виявити велосипедиста, не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, не вибрав безпечний інтервал між своїм автомобілем та велосипедистом в момент випередження останнього, у результаті чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 15 від 23.04.2018, отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден волосяної частини голови зліва, кистей рук, зовнішньої поверхні лівого стегна, що відповідають вказаному в постанові часу, утворились від дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і мають ознаки легких тілесних ушкоджень, закритого перелому обох кісток верхньої і нижньої третини лівої гомілки, закритої тупої травми грудної клітки з переломами 3,4,5 ребер зліва відповідають вказаному в постанові часу, утворились дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепу, закритого перелому обох кісток верхньої і нижньої третини лівої гомілки, закритої тупої травми грудної клітки з переломами 3,4,5 ребер зліва, саден волосяної частини голови зліва, кистей рук, зовнішньої поверхні лівого стегна. Тілесні ушкодження на тілі трупу ОСОБА_10 у вигляді: закритої черепно-мозкової травми переломом кісток основи та склепіння черепу відповідають вказаному у постанові часу, утворились від дії тупих, твердих предметів і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 30.10.2019, стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.
Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, без застосування положень ст. 75 КК України.
В решті вирок залишити без змін.
Обгрунтовує свої вимоги, тим що місцевим судом при прийнятті рішення щодо можливості застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України не у повному обсязі взято до уваги характеризуючі особу обвинуваченого дані.
Так, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Однак судом не взято до уваги висновки експертизи щодо стану алкогольного сп`яніння водія та наявності спирту в його крові, вважаючи дану обтяжуючу обставину не доведеною. Натомість сам обвинувачений у своїх показаннях вказував, що перед ДТП вжив 50 грам горілки, підтвердив даний факт в суді і свідок ОСОБА_11 .
Також, судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не у повній мірі враховано, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, свою вину в інкримінованому злочині не визнав.В результаті його протиправних дій загинула людина, тоді як стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Отже, покарання призначене обвинуваченому не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі, а також суперечить передбаченій кримінальним законом меті покарання - реалізації виправлення засудженого.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні права і свобод засудженого. Метою покарання є попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Таким чином, призначаючи покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України, судом першої інстанції належним чином не враховано вимоги ст. 50 КК України, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та дані про особу засудженого, що призвело до призначення покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок суду першої інтонації залишити без зміни, провівши судове слідство в частині часткового дослідження матеріалів справи, судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відповідно до ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно із ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За наслідками судового розгляду місцевим судом визнано недоведеним обвинувачення ОСОБА_7 у порушенні п.2.9 (а) ПДР України, відповідно до яких водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і перебування обвинуваченим на час ДТП у стані алкогольного сп`яніння.

Висновок судово-медичної експертизи № 1464 від 24.04.2018, згідно якого у зразках крові ОСОБА_7 , відібраних 09.04.2018 у Благовіщенській ЦРЛ виявлений етиловий спирт у кількості 2,48 г/дм3, визнано недопустимим доказом.

Такі висновки місцевий суд мотивував тим, що в ході судового слідства при відібранні зразків крові обвинуваченого та проведенні дослідження наявності у обвинуваченого стану алкогольного сп`яніння на час ДТП було допущено порушення порядку проведення даної слідчої дії, передбаченого Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735.

Зокрема, відповідно до дослідної частини висновку судово-медичної експертизи у якості об`єкта дослідження органами досудового слідства на судово-медичне дослідження була передана пробірка з венозною кров`ю ОСОБА_12 .

Неправильне зазначення імені обвинуваченого при заборі зразка його крові ставить під сумнів те, що в ході судово-медичної експертизи досліджувалася кров саме обвинуваченого.

Також, всупереч вимог п.11 розділу ІІІ Інструкції пробірка зі зразком венозної крові обвинуваченого поступила не опломбована. Що ставить під сумнів те, що в ході судово-медичної експертизи досліджувалась кров саме обвинуваченого.

Висновком судово-медичної експертизи № 1464 від 24.04.2018 надана відповідь про наявність етилового спирту в крові обвинуваченого і не надана відповідь на те, чи перебував обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння, хоча ухвалою слідчого судді це питання на вирішення експертизи було поставлене.

З огляду на вказане, факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП місцевим судом визнано не недоведеним.

Із вказаним висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, враховуючи наступне.

Колегією суддів встановлено, що всупереч безпідставним та неприйнятним твердженням наведеним у вироку місцевого суду, висновок суду першої інстанції про перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, поза розумним сумнівом підтверджується висновком експерта № 1464 від 24.04.2018, що міститься у матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с.240).

Відповідно до висновку вказаної експертизи, у крові ОСОБА_7 , виявлений етиловий спирт у кількості 248 г/дм? та не виявлені: метиловий, ізопропіловий, ізобутиловий, ізоаміловий та амілоий спирти.

При цьому, згідно дослідної частини висновку судово-медичної експертизи, 20.04.2018 у відділення судово-медичної токсикології з канцелярії бюро був доставлений один поліетиленовий пакет встановленого зразка з Національної поліція України Головного управління ГУНП Благовіщенське ВП із венозною кров`ю 5 мл відібраною 09.04.2018 близько 21 хв. у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , завірений підписами понятих та обвинуваченого. Дата пакування 09.04.2018. У пакеті знаходилася пробірка для забору крові ємністю 4 см3 закрита кришкою з мембраною не опечатана. Вміст пробірки - 3 см3 крові червоного кольору, запах без особливостей.

Отже, у колегії суддів не викликає сумнівів, що в ході судово-медичної експертизи досліджувалася кров саме обвинуваченого ОСОБА_7 .

За наведених обставин колегія суддів визнає належним та допустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 1464 від 24.04.2018, згідно якого в зразках крові ОСОБА_7 , взятих у нього 09.04.2018 у Благовіщенській ЦРЛ виявлений етиловий спирт в кількості 2,48 г/дм3.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність обвинувачення ОСОБА_7 у порушенні п.2.9 (а) ПДР України, відповідно до яких водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і перебування ним на час ДТП у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, на вживання ОСОБА_7 у день вчинення кримінального правопорушення алкогольних напоїв вказував у своїх показаннях свідок ОСОБА_11 , під час допиту судом першої інстанції, не заперечував цей факт і сам ОСОБА_7 , як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду судами першої та апеляційної інстанцій.

При цьому, місцевий суд не надав належної оцінки результату тесту алкотестера "Драгер" № 2093 від 09.04.2018, згідно якого ОСОБА_7 у присутності понятих, на вимогу працівника поліції, пройшов огляд на стан сп`яніння, результат тесту 1,90 проміле (т.2 а.с.90).

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09. 11. 2015 р. № 1452/735, були прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними».

Отже, ці нормативно-правові акти не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд залишив без належної уваги сукупність інших доказів, які поза розумним сумнівом вказують на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.

За таких обставин, колегія суддів визнає доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у тому, що він 09 квітня 2018 року близько 20 год. 30 хв. керував автомобілем «ВАЗ-211040», реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснював рух по автомобільній дорозі Благовіщенське-Грушка з боку міста Благовіщенське Кіровоградської області у напрямку села Грушка Благовіщенського району Кіровоградської області, на відстані 1 км. 300 м. від автомобільної дороги «Київ-Одеса» на території Благовіщенського району. При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги п. 2.9 (а), п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.3 ПДР України, відповідно до яких:

- п. 2.9 (а) ПДР України, водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

- п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну .... технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху,

- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди,

- п. 13.3. під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху).

Вказані порушення виразились у тому, що ОСОБА_7 , проявивши безпечність до дорожньої обстановки, з моменту виявлення перешкоди для подальшого руху велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку, та якого він своєчасно міг виявити, в порушення п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 2.9 (а), 12.3, 13.3 ПДР України, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, маючи можливість своєчасно виявити велосипедиста, не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, не вибрав безпечний інтервал між своїм автомобілем та велосипедистом в момент випередження останнього, у результаті чого здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 15 від 23.04.2018, отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден волосяної частини голови зліва, кистей рук, зовнішньої поверхні лівого стегна, що відповідають вказаному в постанові часу, утворились від дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і мають ознаки легких тілесних ушкоджень, закритого перелому обох кісток верхньої і нижньої третини лівої гомілки, закритої тупої травми грудної клітки з переломами 3,4,5 ребер зліва відповідають вказаному в постанові часу, утворились дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепу, закритого перелому обох кісток верхньої і нижньої третини лівої гомілки, закритої тупої травми грудної клітки з переломами 3,4,5 ребер зліва, саден волосяної частини голови зліва, кистей рук, зовнішньої поверхні лівого стегна. Тілесні ушкодження на тілі трупу ОСОБА_10 у вигляді: закритої черепно-мозкової травми переломом кісток основи та склепіння черепу відповідають вказаному у постанові часу, утворились від дії тупих, твердих предметів і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 2.9 (а), 12.3, 13.3 ПДР України, що стало причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками, які наступили в результаті ДТП отримання тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та настання смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Отже, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції, не було підстав для застосування положень ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому вирок суду в частині застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 4 частини 1 статті 420 КПК України, регламентовано, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

Оцінюючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, колегія суддів враховує тяжкість наслідків, що настали смерть потерпілого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Як особа обвинувачений ОСОБА_7 , за місцем проживання характеризується позитивно, працює приватним підприємцем, одружений, має на утриманні дитину, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Згідно досудової доповіді, соціально-психологічна характеристика обвинуваченого позитивна, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені як низькі, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи грубе порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, що призвело до спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 , тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, хоча і вчинений з необережності, що саме груба необережність обвинуваченого, яка полягала у недотриманні ним вимог Правил дорожнього руху України призвела до вказаних наслідків, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання ближче до найменшої межі передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям.

З огляду на тяжкість наслідків порушення обвинуваченим правил дорожнього руху та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На переконання колегії суддів, саме такий вид і розмір покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, в решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_7 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4