Справа № 159/6746/19 Провадження №11-кп/802/69/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карасин, Камінь-Каширського району, Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлучений, раніше судимий:
- 1 серпня 2019 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2019 року звільнення від відбуття покарання з випробуванням скасовано та направлено засудженого для відбуття призначеного судом покарання.
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 1 серпня 2019 року (невідбуте покарання 1 рік позбавлення волі) і визначено остаточне до відбуття покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено обчислювати з моменту приведення до виконання ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2019 року, тобто з 20 січня 2020 року.

Вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності.
Так ОСОБА_9 16 жовтня 2019 року близько 21 год. 00 хв., поблизу двору, що по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав велосипед марки "Аист" вартістю 966,33 грн., що належить ОСОБА_10 чим спричинив останньому майнової шкоди на зазначену суму.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор у поданій апеляційній скарзі із змінами до неї, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність винуватості у вчиненні вказаного злочину, подав апеляційну скаргу через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вказує, що ОСОБА_9 затримано 20 січня 2020 року та направлено для відбуття призначеного покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 1 серпня 2019 року. Станом на 6 липня 2020 року за вказаним вироком ОСОБА_9 відбув 168 днів позбавлення волі. Тобто, на час вирішення питання по суті вказаного кримінального провадження, невідбута частина покарання за попереднім вироком становила 198 дів, а не 1 рік, як помилково зазначив суд. Також вказує, що обвинувачений під вартою у даному кримінальному провадженні не перебував, а тому, суд безпідставно зазначив у резолютивній частині вироку вказівку про обчислення строку відбування покарання з моменту приведення до виконання ухвали Ковельського міськрайонного суду від 27 грудня 2019 року, тобто з 20 січня 2020 року, яка була винесена, у зв`язку з виконанням вироку Ковельського міськрайонного суду від 1 серпня 2019 року. ОСОБА_9 завдану злочином шкоду потерпілому у добровільному порядку не відшкодував, за місцем проживання характеризується негативно, злочин вчинив не вперше, у період іспитового строку, у зв`язку із цим вважає, що остаточне до відбуття призначене судом ОСОБА_9 покарання є надто м`яким. Просить оскаржуваний вирок суду змінити. Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 1 серпня 2019 року (3 місяці позбавлення волі) і за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці. Виключити з резолютивної частини вироку Ковельського міськрайонного суду від 6 липня 2020 року вказівку про обчислення строку відбування покарання з моменту приведення до виконання ухвали Ковельського міськрайонного суду від 27 грудня 2019 року, тобто з 20 січня 2020 року.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу із змінами до неї, просив задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, про що зроблено обґрунтований висновок судом, який ніким із учасників судового провадження не оспорюється.

Щодо доводів прокурора про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, у відповідно до ст. 12 КК України, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_9 не вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, в період іспитового строку вчинив новий, умисний, корисливий злочин проти власності, що свідчить про його стійку направленість до вчинення злочинів даної категорії та небажання стати на шлях виправлення, а також посередню характеристику за місцем проживання.

Враховано судом і відсутність у потерпілого до обвинуваченого будь-яких претензій.

До обставин, які пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання, відсутні, і це не заперечується в апеляційній скарзі.

Врахувавши ці та інші обставини провадження у їх сукупності, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, наближеного до мінімального за своїм розміром і передбаченого санкцією статті кримінального закону.

Такий вид та розмір покарання просить залишити обвинуваченому і прокурор у поданій ним апеляційній скарзі.

Як установлено матеріалами кримінального провадження, попереднім вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 1 серпня 2019 року ОСОБА_9 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України його ж звільнено від відбуття покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2019 року, яка приведена до виконання 20 січня 2020 року, звільнення від відбуття покарання з випробуванням скасовано та направлено засудженого для відбуття призначеного судом покарання.
Також встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення якого ОСОБА_9 було засуджено вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 липня 2020 року, він вчинив 16 жовтня 2019 року, тобто в період іспитового строку встановленого попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Норма частини 1 ст. 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Водночас установлено, що 20 січня 2020 року ОСОБА_9 затримано та направлено для відбуття призначеного покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 1 серпня 2019 року.

Тобто, на момент ухвалення оскаржуваного вироку суду, невідбута частина покарання ОСОБА_9 за попереднім вироком становила не 1 рік, як помилково зазначив суд, а 198 днів.

Також встановлено, що ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року, яка набрала законної сили, за поданням ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50) ОСОБА_9 умовно-достроково звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 липня 2020 року на невідбутий строк 5 місяців 1 день.

Отже, правильно застосувавши положення ст. 71 КК України, при призначенні остаточного до відбуття покарання ОСОБА_9 , суд помилився у визначенні строку невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у зв`язку із чим, таку його вказівку слід виключити, а оскаржуване рішення суду, з урахуванням умовно-дострокового звільнення обвинуваченого від відбуття покарання за цим рішенням, в іншій його частині залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 липня 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.
Виключити із резолютивної частини цього ж рішення суду при застосуванні положень ст. 71 КК України вказівку, що «невідбуте покарання становить 1 рік позбавлення волі».
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: