Справа № 161/5211/20 Провадження №11-кп/802/101/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 369 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2020 року, яким ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився та зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, одруженого, не працює, раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; вироком вирішені питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 19.02.2020 близько 21.40 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті прийому громадян Луцького ВП ГУНП у Волинській області, що по вул. Грибоєдова, 2 м. Луцька, під час складання поліцейськими щодо нього адміністративних матеріалів, усвідомлюючи, що працівники поліції є службовими особами та виконують свої службові обов`язки, умисно, бажаючи уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, висловив пропозицію про надання поліцейському неправомірної вигоди та надав неправомірну вигоду в сумі 200 гривень поліцейському взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рядовому поліції ОСОБА_10 , за не притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.
Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, а саме - пропозиція службовій особі надати та наданні неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє та надає таку вигоду будь якої дії з використанням наданої їй влади.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального законів, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Посилається на те, що призначаючи покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції не врахував, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 369 КК України, вчинене ОСОБА_8 , є корупційним злочином, за яке відповідно до законодавства України особа не може бути звільнена від відбування покарання з випробуванням, що прямо передбачено ч. 1 ст. 75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обранні міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку апеляційного суду, є слушними.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до примітки ст. 45 КК України, законодавцем визначено перелік статей, які відповідно до цього Кодексу є корупційними кримінальними правопорушеннями, до яких, також віднесено кримінальне правопорушення, передбачене положеннями ст. 369 КК України.
Як вбачається із оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджено до 2 років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме, за пропозицію надати та наданні неправомірної вигоди службовій особі за невчинення нею в інтересах того, хто надає таку вигоду дії з використанням наданого їй службового становища, тобто за корупційний злочин.
Згідно положень ч. 1 ст. 75 КК України, звільнення осіб від відбування покарання з випробуванням, може бути застосовано судом крім випадків, засудження за корупційне кримінальне правопорушення.
За таких обставин вирок суду в частині звільнення від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його м`якості, а тому скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині звільнення від відбуття покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і постановити новий вирок, при призначенні покарання за яким обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд відповідно до ст. 66 КК України не вбачає, а обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України, вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння, і це не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.
Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним не визнав, а тому і не розкаявся у вчиненому, однак не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Таким чином, з огляду на викладене слідує, що призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції не прийняв до уваги обмеження встановлені в ч. 1 ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які вчинили злочин, визначений, як корупційне кримінальне правопорушення, що в свою чергу призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.
Тож, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного йому за ч. 1 ст. 369 КК України покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.
На думку апеляційного суду, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_8 , так і іншими особами.
У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.404, 407, 409, 413, 414,420, 421 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання за ч.1 ст. 369 КК України скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 369 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить суму в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
В решті вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 2020 року залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді