ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1434/21 Справа № 212/2164/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001970 відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кривий Ріг, громадянка України, не заміжня, офіційно не працевлаштована, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше не судима, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року ОСОБА_10 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
У відповідності зі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_10 , третя особа СК «Альфа Гарант» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів, накладених арештів та щодо розподілу судових витрат на залучення експерта.
Як вбачається із матеріалів справи, 05 листопада 2019 року приблизно о 16 годині 00 хвилин обвинувачена ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по проїзній частині мкр. 5-й Зарічний з боку кафе «Босфор» в напрямок Об`їзної дороги в Покровському районі міста Кривого Рогу. Для водія ОСОБА_10 , по ходу її руху встановлений дорожній знак 2.1 ПДР України, на вимогу якого остання зупинилась перед вул. Електрозаводська та надавала перевагу у русі транспортним засобам які рухались по вказаній проїзній частині в обидва боки.
В цей же час, попереду автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині вул. Електрозаводська зі сторони вул. Шурупова в напрямок вул. Коломойцевська, рухався технічно справний мотоцикл «Yamaxa YZF-R1» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Для водія ОСОБА_8 , по ходу його руху встановлений дорожній знак 2.3 ПДР України.
Перед початком руху автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 , на не регульованому світлофором перехресті не рівнозначних доріг не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, почала проїзд вищезазначеного перехрестя, та не надала перевагу у русі водію мотоциклу ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі, чим порушила вимоги п.п. 1.5, 2.3 б, д, 10.1, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
«1.5. Дії ... учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку ... для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;
... д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
«10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
«16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
«Дорожній знак 2.1 Дати дорогу».
Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання ДТП, обвинувачена ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустила зіткнення з мотоциклом «Yamaxa YZF-R1» реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_8 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 був травмований та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, переломів 6.7,8,9 ребер ліворуч з зміщенням уламків, закритої травми черевної порожнини, розриву селезінки (1500 мл. крові в черевній порожнині), закритого перелому лівої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, закритого перелому правої променевої кістки з зміщенням уламків, забійної рани шиї, правої гомілки, стопи, які згідно висновку експерта № 286 від 27.02.2020 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, П.2.1.3.л «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України віл 17.01.1995.
Між порушенням обвинуваченою ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. п. 10.1. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_10 , ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного обвинуваченій покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок суду першої інстанції прокурор просить залити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при застосуванні до обвинуваченої положень ст. ст. 75, 76 КК України під час призначення їй покарання, судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема безпідставно звільнено обвинувачену від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Прокурор, зазначає, що у відповідності до ст. 77 КК України призначене вироком суду додаткове покарання повинно виконуватись ОСОБА_10 самостійно.
Представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного обвинуваченій покарання та ухвалити новий вирок, яким обрати ОСОБА_10 покарання пов`язане із реальним позбавлення волі, тобто, ставить питання про призначення більш суворого виду покарання, аніж обрано судом першої інстанції. Окрім цього, представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі просить в повному обсязі задовольнити позовні вимоги потерпілого щодо відшкодування йому шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого посилається на те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_10 покарання через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченої, зокрема, не в повній мірі враховано наслідки для потерпілого ОСОБА_8 - тяжкі тілесні ушкодження, та відповідно до них отримання 3 групи інвалідності, тривалий період відновлення та реабілітацію, стаціонарне та оперативне лікування, емоційний розлад, відірваність від соціального життя, а також, факт ухилення обвинуваченою від добровільного відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Щодо вимог про відшкодування шкоди, представник потерпілого зазначає, що виходячи із правового аналізу положень ст. ст. 511, 636, 1194 ЦК України, а також, положень ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує його одержувати. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Щодо апеляційної скарги представника потерпілого, то прокурор проти її задоволення заперечував.
Представник потерпілого підтримав подану ним апеляційну скаргу, наполягав на призначенні обвинуваченій покарання пов`язаного із реальним позбавленням волі. Потерпілий в судовому засіданні підтримав свого захисника.
Захисник обвинуваченої в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, подану прокурором, проти апеляційної скарги представника потерпілого сторона захисту заперечувала. Обвинувачена в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення та думку учасників кримінального провадження, перевіривши і проаналізувавши доводи та заявлені вимоги, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Так, за вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодекс). Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судове рішення у формі вироку повинно відповідати вимогам ст. ст. 368, 374 КПК України.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнано судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 та визнаючи її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції вище вказаних вимог кримінального процесуального законодавства України належним чином не дотримався, зокрема, суд під час судового провадження не перевірив: чи мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність воно передбачено.
Тобто, викладаючи мотивувальну частину вироку, суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України не виклав формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, виклад фактичних обставин кримінального провадження, які були встановлені безпосередньо судом першої інстанції в ході судового провадження, навівши лише виклад обставин справи інкримінованого кримінального правопорушення обвинуваченій органами досудового розслідування, зазначеними в обвинувальному акті та затверджених прокурором.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що таке недотримання судом першої інстанції здійснення процедури судового розгляду та ведення судового процесу призвело до порушення засади кримінального провадження щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і як наслідок порушення права обвинуваченого на захист.
Оскільки, діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, а з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 415 КПК України та підстав для призначення нового розгляд в суді першої інстанції, не входять вищезазначені порушення вимог чинного законодавства, але, виходячи з загальних засад кримінального провадження встановлених ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення у кримінальному провадженні, а тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Водночас, доводи та вимоги, викладені учасниками кримінального провадження в апеляційних скаргах підлягають врахуванню та перевірці судом першої інстанції при здійсненні нового розгляду справи.
А тому, з огляду на викладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4