Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

18 лютого 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Волинським апеляційним судом, ДУ «Луцький слідчий ізолятор», Любешівським районним судом Волинської області, матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0000026 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Волинським апеляційним судом),

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з ДУ «Луцький слідчий ізолятор»),

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з Любешівським районним судом Волинської області),

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок змінити в частині покарання та призначити йому мінімальне покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до даного вироку невідбутого покарання за вироком Маневицького районного суду Волинської області від 09 березня 2017 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Міру запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, залишено попередню у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з моменту затримання 20 січня 2020 року. Також судом вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат та щодо долі речових доказів.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію його дій, оскаржує вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Зазначає, що судом не в повній мірі враховано той факт, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому; неофіційно працює та має постійне місце проживання; потерпілий до нього претензій не має та просить призначити мінімальне покарання; збитки потерпілому компенсовані в повному обсязі; є сиротою.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_4 20 січня 2020 року, біля 13 год., в с. Прилісне Маневицького району Волинської області, з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, переконавшись, що його ніхто не бачить, шляхом знімання металевої засувки на вхідних дверях, проник в підвальне приміщення ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав кутову шліфувальну машинку „BOSCH", вартістю 1780 гривень, електрошуруповерт „Зеніт ЗШ-55 профі", вартістю 433 гривень 33 копійки, електролобзик „DWT", вартістю 778 гривень 20 копійок, саперну лопатку, вартістю 157 гривень 20 копійок, двоє плоскогубців, загальною вартістю 144 гривень, одні слюсарні кусачки, вартістю 50 гривень, одну фігурну викрутку, вартістю 29 гривень 67 копійок, одне долото, вартістю 117 гривень, набір із восьми гайкових ключів, вартістю 331 грн. 12 копійок, сумку-рюкзак камуфляжного забарвлення, вартістю 409 гривень 67 копійок, частково використаний аерозольний балончик з фарбою, вартість якого досудовим розслідуванням не встановлено та який не становить для потерпілого матеріальної цінності, а всього на загальну суму 4230 гривень 19 копійок, які належали ОСОБА_8 , чим завдав потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку про залишення оскаржуваного вироку без змін, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, у ході ухвалення оскаржуваного вироку місцевий суд зазначених вимог кримінального процесуального закону, що встановлюють вимоги до судового рішення, дотримався у повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні, за вказаних у вироку обставин, кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних доказів, які належним чином досліджені судом першої інстанції.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України є вірною та в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі порушується питання про зміну вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

У відповідності до вимог ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При цьому, за змістом ст.69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст.69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обгрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Як вбачається із оскаржуваного вироку суду, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховував те, що він має негативну характеристику за місцем проживання, ніде не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких злочинів, раніше судимий, вчинив умисний тяжкий злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вчинений аналогічний умисний тяжкий злочин.

Також судом враховано як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. До обставин, що обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції, на підставі цих відомостей, прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі у межах санкції цієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, яка встановлює межі строку такого покарання від 3 (трьох) до 6 (шести) років, суд першої інстанції визначив обвинуваченому наближену до мінімальної міру покарання - строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Разом з тим, обвинувачений в поданій апеляційній скарзі вважає таке покарання занадто суворим, оскільки судом першої інстанції, на його думку, не враховано те, що він щиро розкаявся у вчиненому; неофіційно працює та має постійне місце проживання; потерпілий до нього претензій не має та просить призначити мінімальне покарання; збитки потерпілому компенсовані в повному обсязі; є сиротою.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не вбачає зі змісту апеляційної скарги переконливих доводів для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про визнання призначеного судом першої інстанції покарання таким, що не відповідає тяжкості, вчиненого ним злочину у рамках даного кримінального провадження, внаслідок суворості та, як результат пом`якшення йому призначеного судом першої інстанції покарання до покарання, яке не пов`язане із позбавленням чи обмеженням волі.

Так, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про неврахування судом першої інстанції його щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а також те, що потерпілий до нього претензій не має та просить призначити мінімальне покарання, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки в оскаржуваному вироку зазначені обставини враховані при призначенні покарання.

Також в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого про те, що він неофіційно працює та має постійне місце проживання.

Крім того, колегією суддів зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено інших доводів, які б ствердили про можливість застосування до нього положень ст.69 КК України.

А тому колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, є цілком достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, доводи апелянта, які він покладає в основу зміни вироку, суперечать висновкам суду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та повністю їм суперечать, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його зміни не вбачає.

На підставі наведного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ВирокМаневицького районного суду Волинської області від 25 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0000026 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3