В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, має середню освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, не працевлаштованого, який не має місце реєстрації,до затримання фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 28.10.1988 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.215-3 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;
- 28.04.1990 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.215-3 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавленім волі;
- 01.02.1994 Комунарівським районним судом м. Запоріжжя за ст.140 ч.2 КК України до виправних робіт на строк 2 роки;
- 26.12.1994 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст.141 ч.2 КК України до 1 року 9 місяців позбавлення волі;
- 18.12.1998 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ст.81 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 20.07.2001 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 08.10.2003 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.186 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 11.12.2008 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2, ст.186 ч.2, ст.70 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;
- 02.10.2012 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.186 ч.2, ст.185 ч.2, ст.ст.69,70 КК України до 3 років обмеження волі, відповідно ст. 72 КК України зарахований строк тримання під вартою з 18.03.2012 по 26.11.2012 - 8 місяців 8 днів з розрахунку 1 день позбавлення волі прирівнюється 2 дням обмеження волі, відбуття 1 року 7 місяців 14 днів обмеження волі; відбув 25.11.2012 - Дружелюбівський ВЦ Запорізької обласгі(№1) - звільнений 10.07.2014 з Дружелюбівського ВЦ до місця мешкання по відбуттю строку покарання;
- 08.02.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення вол з іспитовим строком 2 роки поставлений на облік 22.03.2017;
- 02.02.2018 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2, ст.71 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст.81 КК України за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.06.2020 був звільнений умовно достроково, не відбутий строк покарання 1 рік 12 днів
-18.02.2021 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 ч.2, ст.71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

03.03.2021 року приблизно о 10год.40 хв. ОСОБА_4 ,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно,з корисливих мотивів,знаходячись на зупинці громадського транспорту «Заводська» по вул.Чарівній в м.Запоріжжі,переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає,таємно,шляхом вільного доступу,викрав з торгівельного столу мобільний телефон Samsung модель A107F ZRD в корпусі червоного кольору об`ємом пам`яті 32Gb вартістю 3189 гр.36 коп.,який належить ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_4 ,продовжую реалізацію злочинного умислу, з викраденим майном з місця злочину попрямував на ринок «Анголенко» в м.Запоріжжі,де розпорядився ним на власний розсуд,чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду у вказаному вище розмірі .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що 03.03.2021 р.вранці він знаходився на вул.Чарівній в районі зупинки «Заводська», звернув увагу на торгівельний стіл,куди продавчиня поклала мобільний телефон і відволіклася на покупця.Переконавшись,що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу таємно викрав цей телефон марки Samsung ,прослідував на ринок «Анголенко,де продав телефон раніше незнайомому чоловіку за 800 гр.,гроші витратив на власні потреби. Через кілька днів до нього додому прибула поліція та за підозрою у скоєнні цього злочину він був доставлений до Шевченківського ВП,де зізнався у скоєному,розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченої у вчинені інкримінованого злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує її дії по ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене повторно.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_7 до затримання мав місце проживання,неофіційно підробляв вантажником.

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

Водночас, ОСОБА_4 раніше був неодноразово судимий ,вчинив новий злочин фактично одразу після попереднього засудження за аналогічний злочин,що вказує на його небажання стати на шлях виправлення,нехтування встановленими у суспільстві правилами.

За таких обставин,суд призначає обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді реального позбавлення волі,що є необхідним та достатнім для його виправлення та убезпечення суспільства від продовження злочинної діяльності.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання є справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

При призначенні остаточного покарання необхідно застосувати положення ст.71 ч.1 КК України,оскільки вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2021 р. ОСОБА_7 був засуджений за ст.185 ч.2 КК України до покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі ,до відбуття покарання за попереднім вироком ним вчинено новий злочин.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати ,зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання,у даній справі- строк покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі,а остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відповідні роз`яснення викладені у п.25,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із заступними змінами).

Відповідно до обвинувального акту, речові докази відсутні,процесуальні витрати по кримінальному провадженню складаються з витрат на залучення експерта у розмірі 490 гр.35 коп.,які відповідно до ст..118,124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався,згідно протоколу затримання, ОСОБА_7 був затриманий 06.04.2021 р.на підставі вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2021 р.,за яким фактично відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.71 КК України,по сукупності вироків,до покарання,призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2021 р. та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік 6 місяців.

Строк відбування покарання рахувати з 06.04.2021 р. з часу фактичного затримання обвинуваченого.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення експертизи № СЕ-19/108-21/3248-ТВ від 12.03.2021 р.у розмірі 490(чотириста дев`яносто)гривень 35 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення,обвинуваченим,який тримається під вартою,у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1