Справа № 461/868/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Улан - Уде, Російська Федерація, громадянки України, українки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останній раз засудженої вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2020 року за ч.3 ст.185 КК України до трьох років трьох місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , 31.01.2015 року близько 13 години 45 хвилин, маючи умисел на викрадення чужого майна з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою в групі із невстановленою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, незаконно, шляхом зламу замка, проникла у підвальне приміщення будинку АДРЕСА_2 , яке закріплене за квартирою АДРЕСА_3 , та належить ОСОБА_6 звідки таємно викрала чотири мережевих шнура з вилкою та колодкою «РБ - 2Д» загальною вартістю 50 гривень, кран шаровий DN15 Ѕ PN25 вартістю 25,92 гривень, радіатор пічку від автомобіля вартістю 150 гривень, антенний кабель вартістю 45,63 гривень, гусак для змішувача (крана) вартістю 37,20 гривень, покажчики напруги вартістю 51,80 гривень, мікрофон «МД - 201» вартістю 35 гривень, 18 відрізків (фрагментів) труб, відрізки (фрагменти) дротів та металевий лист загальною вартістю 50 гривень, а усього на суму 445, 55 гривень, однак свого злочинного умислу не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки її дії були викриті потерпілим.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю та дала показання про те, що в обвинувальному акті вірно відображено, що 31.01.2015 року близько 13 години 45 хвилин, маючи умисел на викрадення чужого майна з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, шляхом зламу замка, вона проникла у підвальне приміщення будинку АДРЕСА_2 , яке закріплене за квартирою АДРЕСА_3 , звідки намагалася викрасти майно потерпілого, але була викрита останнім. У вчиненому щиро розкаюється та просить її суворо не карати.

В ході судового провадження судом створено всі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що в сторін кримінального провадження зауважень з цього приводу не виникло.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинувачену, дослідивши нижченаведені докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до переконання, що незважаючи на визнання обвинуваченою своєї вини у пред`явленому їй обвинуваченні, вина останньої повністю та об`єктивно також стверджується наступними дослідженими по справі доказами.

Протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього, проведеного 31.01.2015 року у під`їзді будинку по АДРЕСА_2 , у якому знаходилась матерчаста сумка в якій був зігнутий кусок металлу, металевий радіатор чорного кольору від автомобіля Волга, зігнуті металеві труби, змотані електричні дроти. На сходовій клітці під`їзду знаходилась невідома жінка, яка представилась як ОСОБА_7 ОСОБА_8 , 1989 р.н. Біля неї знаходився ліхтарик чорного кольору, пласкогубці та металевий предмет із загостреним кінцем ззовні схожим на зубило. Як пояснила ОСОБА_7 ОСОБА_9 вона разом іншою особою проникли до підвального приміщення звідки викрали перелічені вище речі /а.с.187-195/.

Висновком експерта №9/90 від 06.03.2015 року за результатами проведення товарознавчої експертизи, згідно якого ринкова вартість чотирьох мережевих шнурів з вилкою та колодкою «РБ - 2Д» становить 50 гривень, крану шарового DN15 Ѕ PN25 - 25,92 гривень, радіатора пічки від автомобіля - 150 гривень, антенного кабелю - 45,63 гривень, гусака для змішувача (крана) - 37,20 гривень, покажчики напруги - 51,80 гривень, мікрофон «МД - 201» - 35 гривень /а.с.198-201/.

Протоколом огляду предмета від 01.02.2015 року, згідно якого слідчим оглянуто вилучені в ході огляду місця події 31.01.2021 року предмети, а саме мережевий шнур з вилкою і колодкою, кран шаровий, відрізки труб, металевий лист, радіатор пічки від автомобіля, кабель антенний, відрізки дротів, гусак для змішувача, показник напруги, мікрофон /а.с.202/.

Протоколом слідчого експерименту від 31.01.2017 року та фототаблицею до нього, проведеного за участю ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_6 , згідно якого підозрювана показала, як 31.01.2021 року зустріла свого знайомого. який запропонував їй піти на АДРЕСА_2 та викрасти з підвального приміщення речі, які потім можна продати. Вона погодилась на таку пропозицію і вони пішли на АДРЕСА_2 , зайшли у під`їзд будинку, спустились у підвальне приміщення, де зняли навісний замок. Проникнувши у підвальне приміщення, склали у матерчасту сумку радіатор, латунні труби, мідні дроти. Після цього взяли сумку та направились до виходу, однак їх побачив власник підвального приміщення та затримав її /а.с.205-210/.

В ході судового розгляду встановлено, що покази обвинуваченої відповідають вищенаведеним зібраним по справі та дослідженими в судовому засіданні доказам. Водночас, вищенаведені письмові докази по справі, які суд визнає належними і допустимими в процесі доказування, повністю підтверджують покази обвинуваченої щодо обставин проникнення до підвального приміщення, яке належить потерпілому та викрадення звідти належного йому майна. Суд вважає, що вищенаведені докази по справі знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Крім цього, проаналізувавши та дослідивши у судовому засіданні як протокол слідчого експерименту з фототаблицею до нього, протокол огляду місця події з фототаблицею до нього, суд визнає такі письмові докази належними та допустимими, які були здобуті у відповідності з вимогами статей 237, 240 КПК України і під час яких були проведені дії, спрямовані на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й відповідним способом з використанням певних знарядь, конкретних дій, з`ясування механізму проникнення до іншого володіння особи, обставин викрадення майна потерпілого.

Отже, показання ОСОБА_4 щодо визнання вини під час судового розгляду підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи у сукупності всі обставини вчиненого обвинуваченою діяння, вищеописані докази, спосіб викрадення майна потерпілого, характер злочинного діяння, суд знаходить доведеним факт вчинення злочину та винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Під час оцінки того, чи було провадження в цілому справедливим, суд враховує якість наданих суду доказів, які в своїй сукупності не дають приводу сумніватися в їх достовірності й точності.

Зважаючи на вищенаведені доводи, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом.

Суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше приміщення чи сховище, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

При кваліфікації дій обвинуваченої суд враховує наступне.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

У даній ситуації, суд відзначає, що доступ до підвального приміщення для сторонніх осіб був заборонений та обмежений.

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цієї справи дії обвинуваченої відповідають зазначеним критеріям. Обвинувачена розуміла, що доступ до підвального приміщення суттєво ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права перебувати у зазначеному приміщенні вона не має.

Отже, в цьому випадку мало місце проникнення до підвального приміщення, яке належало ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 після вчинення злочину, рівень суспільної небезпеки обвинуваченої, наслідки суспільно-небезпечного діяння останньої, особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення нею нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, поєднаний з проникнення у володіння особи, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченої до скоєного. Також суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, повернення викрадених речей потерпілому, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило.

Пом`якшуючою покарання обставиною суд визначає визнання вини.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченої.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, суд виходить з того, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Відтак покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особи винних, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням статті 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої неможливе без ізоляції від суспільства, а тому приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої буде покарання у виді позбавлення волі, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченої та інтересами держави і суспільства, а також буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень. На переконання суду, таке покарання для засудженої відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, яка притягуються до кримінальної відповідальності.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Крім цього, встановлено, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2020 року ОСОБА_4 засуджено на підставі ч.1 ст.71 КК України за ч.3 ст.185 КК України до трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Таким чином, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2020 року, обвинуваченій слід остаточно призначити покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченій по даній справі не обирався.

Початок строку відбування покарання обвинуваченій слід рахувати з часу фактичного взяття під варту.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі за проведення по справі експертизи в розмірі 491,04 грн. слід стягнути з обвинуваченої на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2020 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного взяття під варту.

Речові докази по справі:

-мережевий шнур з вилкою і колодкою, кран шаровий, відрізки труб, металевий лист, радіатор пічки від автомобіля, кабель антенний, відрізки дротів, гусак для змішувача, показник напруги, мікрофон повернути потерпілому.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення по справі експертизи в розмірі 491 гривня 04 копійки.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1