Справа № 448/150/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1066/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 448/150/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Судова Вишня, Мостиського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 02 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 02 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 328 грн 00 коп. відшкодування майнової шкоди та 3500 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 05 травня 2018 року близько 18.15 год., перебуваючи поблизу господарства ОСОБА_9 на АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, вчинив конфлікт із потерпілим ОСОБА_9 , в ході якого наніс останньому один удар лопатою по голові та декілька ударів лопатою по тілу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, гематоми тім`яної ділянки голови, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також синець та садно в ділянці лівого плечового суглобу, синець та садно на лівому плечі, синець та садно на грудях ліворуч, синець на боковій поверхні живота ліворуч, синець та садно в ділянці лівої клубової кістки, синець на передній поверхні грудей праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 покликається на те, що в ході судового розгляду сторона обвинувачення не довела вину ОСОБА_5 в інкримінованому кримінальному правопорушенні. На думку захисника, було здобуто докази, які беззаперечно свідчать про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення. Апелянт вважає, що докази обвинувачення свідчать лише про наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим. Вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджені та знаходяться у логічному взаємозв`язку з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також висновками судово-медичних експертиз № 177/18 та 223/2018. Більше того, частково показання ОСОБА_5 підтверджуються показаннями самого потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які вказали, що дійсно потерпілий ОСОБА_9 в конфлікті з ОСОБА_5 використовував металеву трубу, яку знайшов в гаражі, а також повідомили той факт, що ОСОБА_13 дійсно стріляв ОСОБА_5 .

На думку апелянта, до показань потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 слід відноситися критично, оскільки останні є родичами та друзями.

Захисник звертає увагу, що на відміну від обвинуваченого ОСОБА_5 , який відразу був госпіталізований з місця події з тілесними ушкодженнями середнього ступеня важкості, потерпілий самостійно через деякий проміжок часу звернувся до лікарні, де й нього були зафіксовані легкі тілесні ушкодження.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 України та закриття кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , думку ОСОБА_7 , який вважає вирок суду законним, проте зазначив, що оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення минули строки, передбачені ст. 49 КК України, не заперечує проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим і вмотивованим.
Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України є доведеною.
Водночас, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 1183-VІІ від 08.04.2014) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
При цьому слід зазначити, що з 01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018.

Відповідно до вказаного закону, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків.

Пункт 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2617-VІІІ від 22.11.2018) передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Колегія суддів, перевіривши обставини, які дають підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 є обґрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з матеріалами кримінального провадження подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мала місце 05 травня 2018 року, тобто на даний час минуло більше трьох років з дня його вчинення. Крім того кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, та на даний час у зв`язку із апеляційним оскарженням вирок місцевого суду не набрав законної сили. Також, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 не ухилявся від слідства та суду та за вказаний період нових кримінальних правопорушень не вчиняв.
Отже щодо ОСОБА_5 , за наявності його згоди, слід застосувати вимоги п.2 ч. 1 ст. 49 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності, оскільки з дня вчинення особою кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки і обвинувачений надав згоду на це.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з вимогами ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Таким чином колегія суддів вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.
Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_9 цивільного позову, апеляційний суд звертає увагу та таке.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
У той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Тому, в зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 відшкодування моральної та матеріальної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 02 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України закрити на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4