УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000024 від 02.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про арешт нерухомого майна - земельну ділянку із кадастровим номером :50:002:0014 загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, яка, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , в рамках кримінального провадження №0000024 від 02.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні
Слідчим відділом Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 02.06.2021 за фактом шахрайського заволодіння невстановленими особами майном Одеського державного екологічного університету, під час здійснення на його території діяльності, спрямованої на отримання прибутку, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення благодійного правозахисного фонду « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідно до якого, а також додатків до нього вбачається, що невстановлені особи незаконним шляхом заволоділи правом власності на земельні ділянки:

на земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:002:0017.

на земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_2 , кадастровий номер :50:002:0014.

на земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_3 , кадастровий номер :50:002:0015.

на земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_4 , кадастровий номер :50:002:0016.

Так, у ході здійснення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі рішення 11 сесії XXІІІ скликання від 24.12.1999 за № 8 Таїровської селищної ради Ради народних депутатів, начебто видані державні акти на право приватної власності на землю, а саме, на вище зазначені земельні ділянки.

Також встановлено, що сертифікований інженер землевпорядник ФОП ОСОБА_9 розробив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж вище вказаних земельних ділянок в натурі.

У подальшому, в один день, а саме 18.05.2021 державний реєстратор Овідіопольської селищної ради Одеської області ОСОБА_10 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості щодо права приватної власності на вказані земельні ділянки.

Разом з тим, 19.06.2021 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки із кадастровими номерами :50:002:0017, :50:002:0014, :50: 002: 0015, :50:002:0016.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставами для державної реєстрації права власності на вказані вище земельні ділянки стали договори купівлі-продажу від 19.06.2017 № 7923, № 7927, № 7919 та № 7929, виданих приватним нотаріусом ОСОБА_11 .

Так, зокрема, підставою для державної реєстрації земельної ділянки площею 0,1 га із кадастровим номером :50:002:0014, став договір купівлі-продажу № 7929 від 19.06.2021.

Згідно з відповіддю Одеського державного екологічного університету від 25.06.2021 встановлено, що у 1961 році рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих № 349 Одеському гідрометеорологічному інституту (нині Одеський державний екологічний університет) відведена земельна ділянка площею 3,5 га в с. Чорноморка по межі з піонерським табором «КІНАП» для розміщення навчальної агрометеорологічної станції, яка огороджена капітальним забором та знаходиться під постійним наглядом персоналу структурного підрозділу «Метеорологічний польовий центр» Одеського державного екологічного університету.

Відповідно до листа ОДЕКУ та наданої технічної документації встановлено, що на виділеній земельній ділянці з 1961 року розташовано стратегічно важливий об`єкт метеорологічна навчально-наукова лабораторія державної форми власності. Крім того, згідно затвердженій містобудівній документації зазначена територія віднесена до земель освіти, що не передбачає житлової забудови.

Разом із тим, у 2021 році в публічній кадастровій карті України на місці розташування відведеної Одеському державному екологічному університету земельної ділянки виявлено наявність чотирьох земельних ділянок по 0,10 га кожна, із кадастровими номерами :50:002:0017, :50:002:0014, :50:002:0015, :50:002:0016, на відведення яких вказаним університетом погодження не надавалось.

Також, у подальшому, моніторингом публічної кадастрової карти України на місці розташування відведеної Одеському державному екологічному університету земельної ділянки з`явилась земельна ділянка із кадастровим номером :50:002:0019 загальною площею 1 га, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Зої Космодем`янської, 9/1, начебто оформлена у приватну власність Малого приватного підприємства «Картас».

Обґрунтування клопотання
Як вбачається з клопотання, існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Сторона обвинувачення у клопотанні посилається на ч. 2 ст. 170 КПК України, яка передбачає, що слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей і документів якщо є достатні підстави вважити, що необхідне забезпечення збереження речових доказів.

Разом із тим, у 2021 році в публічній кадастровій карті України на місці розташування відведеної Одеському державному екологічному університету земельної ділянки виявлено наявність чотирьох земельних ділянок по 0,10 га кожна, із кадастровими номерами :50:002:0017, :50:002:0014, :50:002:0015, :50:002:0016, на відведення яких вказаним університетом погодження не надавалось.

Наразі в органу досудового слідства є достатні підстави вважати, що право власності на вказані земельні ділянки невстановленими особами набуто злочинним шляхом.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

За вказаної мети та підстав, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене нерухоме майно.

Сторона обвинувачення просить про накладення арешту на нерухоме майно, оскільки це необхідно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

На підтвердження права власності на майно, сторона обвинувачення, надає інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідно до якої, земельна ділянка із кадастровим номером :50:002:0014 загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, на праві приватної власності в розмірів 1/1 частки, належить ОСОБА_4 .

Доводи сторін
Прокурор до судового засідання не з`явився, разом з тим, до суду надійшла заява останнього про розгляд клопотання за її відсутності.

У своєму клопотанні сторона обвинувачення, просить розгляд справи провести за відсутності власника майна, зважаючи на можливість вжиття неправомірних дій щодо майна до прийняття рішення судом.

Мотивація суду
Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності власника майна.

В рамках кримінального провадження № 0000024 від 02.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК Україниобґрунтовано здійснюється досудове розслідування.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

При розгляді клопотання про арешт майна встановлюються такі обставини:

1) Правову підставу для арешту майна.

2) Достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.

3) Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

4 ) Наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб.

Правова підстава для арешту майна
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий суддя зазначає, що з клопотання та доданих в його обґрунтування документів, вбачається, що об`єкт нерухомого майна нерухоме майно у вигляді земельної ділянки із кадастровим номером :50:002:0014 загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, є об`єктом кримінального протиправних дій, набутим кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки є підстави вважати, що власник майна, може здійснювати дії, спрямовані на продаж майна, задля уникнення кримінальної від повільності, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна, з забороною розпорядження майном.

Достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення
Слідчий суддя оцінює докази, що можуть вказувати на вчинення кримінального правопорушення, що, фактично, є оцінкою наявності обґрунтованої підозри.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Оскільки в процесуальному законодавстві нема чіткого визначення обґрунтованої підозри, слідчий суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України). Обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчу суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Іншими словами, на початковій стадії розслідування слідча суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Слідчий суддя зазначає, що матеріали клопотання, вказують на можливу причетність невстановлених осіб до кримінального правопорушення, що розслідуються в кримінальному провадженні. Таким чином, слідчий суддя переконаний в наявності фактів та інформації, які вказують на те, що невстановлені особи могли вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки встановлює лише заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна чи перереєстрацію його у будь-який спосіб (тобто, не забороняє користування), а також підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

Наслідки арешту майна для осіб
Арешт майна, про який просить сторона обвинувачення, не обмежує права осіб проживати та іншим чином користуватися нерухомим майном. З урахуванням цих обставин, а також аргументів, зазначених у попередньому розділі, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000024 від 02.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :50:002:0014 загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, яка, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна чи перереєстрацію його у будь-який спосіб.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1