Єдиний унікальний № 946/5215/20
Провадження № 1-кп/946/560/20
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

10 листопада 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000882, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Броска Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,
сторона захисту: обвинуваченийОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 ,
інші учасники судового провадження: потерпіла та цивільна позивачка ОСОБА_7 , представниця потерпілої та цивільної позивачки ОСОБА_8 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1.15 червня 2020 року близько 10:00 години ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході виниклої сварки з дружиною ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння їй тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, умисно наніс потерпілій ОСОБА_7 декілька ударів правою рукою в область голови, після чого схопив її двома руками за шию, в результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців в проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи зліва в середній третині, на лівій боковій поверхні шиї в нижній третині, на верхній губі зліва біля зовнішнього кута роту та на внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

2.Крім того, 13 липня 2020 року приблизно о 08:00 годині ОСОБА_4 прийшов до ОСОБА_7 за місцем її тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , та в ході виниклої сварки з дружиною, маючи умисел на заподіяння їй тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, умисно схопив її за тулуб та нетривалий час його здавлював, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців на спині справа в середній третині в проекції задньої пахової лінії, на задній поверхні правого плеча в середній третині, на задній поверхні лівого плеча в середній третині, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Частина статті КК, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений
3.Кримінальний кодекс України

«Стаття 125. Умисне легке тілесне ушкодження

1. Умисне легке тілесне ушкодження
карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
4.Обставини вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

5.Так, ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що частково визнає себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, зазначивши, що на вчинення вказаних кримінальних правопорушень його спровокувала потерпіла, яка залишила його та дітей і поїхала працювати за кордон, після чого вона змінила свою поведінку в сім`ї та відношення до нього, він лише хотів з`ясувати стосунки з потерпілою. При цьому в ході судового розгляду він визнав обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 15 червня 2020 року вранці за місцем їх мешкання на АДРЕСА_1 дружина сказала, що хоче від нього піти, між ними відбулася сварка, він розлютився та вдарив її по спині та по шиї рукою. У цей час він знаходився в адекватному стані, тверезий. Далі приїхала бабуся ОСОБА_9 , заступилася за ОСОБА_7 , він вирішив поїхати з дому. Співробітники поліції заборонили йому підходити до потерпілої. 13 липня 2020 року о 08:00 годині він приїхав до неї, хотів запитати, чому вона вирішила від нього піти, намагався примиритись, вибачався, однак вона почала кричати, погрожувати, що викличе поліцію, та він поїхав звідти.

Під час усіх конфліктів був присутній їх малолітній син ОСОБА_10 , 2007 р.н., який захищав матір.

Також обвинувачений пояснив, що часткового розкаюється у вчинених кримінальних правопорушеннях, обіцяє більше ніякого психологічного або фізичного насильства відносно ОСОБА_7 не вчиняти. Обвинувачений ОСОБА_4 також визнав ті обставини, що систематично, майже кожного дня, з 15.06.2020 р. до 13.07.2020 р. дзвонив потерпілій ОСОБА_7 та висловлював на її адресу образу та погрози у грубій нецензурній формі, також писав їй і повідомлення такого ж характеру у великій кількості близько 100 повідомлень з метою з`ясувати стосунки та домогтися від неї відповідей на його запитання, але вважає, що потерпіла ОСОБА_7 спровокувала його на таку поведінку. Цивільний позов він визнає частково лише на суму 3 000 5 000 грн.

6.Потерпіла ОСОБА_7 під час судового розгляду пояснила, що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 15 червня 2020 року о 10:00 годині за адресою: АДРЕСА_1 , на побутовому ґрунті між нею та обвинуваченим виник конфлікт, в результаті якого чоловік почав кричати на неї та дітей, ображав її нецензурною лайкою, погрожував, тягав за руки та вдарив її кулаком один раз по губі та декілька разів по голові. Діти подзвонили бабусі ОСОБА_9 , вона приїхала та почала його заспокоювати, через що ОСОБА_4 став ще агресивнішим, вони вимушені були викликати поліцію. Доки їхали співробітники поліції, близько 40 хвилин, він продовжував її бити, душив, тягав за волосся. Малолітній син ОСОБА_11 увесь час намагався її захистити. Коли ОСОБА_4 дізнався, що вони викликали поліцію, сів у машину та поїхав, продовжуючи їй телефонувати з погрозами.

Далі вона зібрала дітей та переїхала у домоволодіння АДРЕСА_3 , та знаходилась там 14 днів на карантині, оскільки вона 14.06.2020 р. повернулася з роботи із-за кордону. Увесь цей час ОСОБА_4 телефонував їй, писав текстові повідомлення, погрожував у грубій нецензурній формі. Він продовжує їй погрожувати у такій формі досі.

Після карантину вони з дітьми переїхали до її батьків за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 співробітниками поліції було встановлено заборонний припис на 14 днів, після спливу якого він знов приходив та бив її, вона викликала поліцію та знімала побої. Так, 13 липня 2020 року о 08:00 годині чоловік приїхав туди в стані алкогольного сп`яніння, не отримавши ніякого дозволу на те, щоб увійти в дім, зайшов і знов її бив, душив, ображав нецензурною лайкою, малолітній син її захищав.

Вони з обвинуваченим прожили у шлюбі 19 років, він постійно зловживав алкогольними напоями, не працював. Через це вона була вимушена поїхати працювати за кордон, щоб забезпечувати родину. Під час її відсутності він ображав дітей вдома, а її у SMS-повідомленнях. Крім того, він у телефонних дзвінках та в повідомленнях ображає та погрожує їй у грубій формі, із застосуванням нецензурної лайки також і після 15 червня 2020 року до теперішнього часу. Він також погрожує і неповнолітній донці.

Діями обвинуваченого їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 50 000 грн., які просить стягнути з обвинуваченого.

7.На думку суду, вказані показання потерпілої ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_4 про систематичні телефонуванні розмови та текстові повідомлення з погрозами та образами мають значення для цього кримінального провадження, оскільки характеризують неприязні відносини, що виникли між обвинуваченим та потерпілою перед вчиненням кримінальних правопорушень, а також свідчать про те, що правопорушення пов`язані з домашнім насильством.

8.Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
9.Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
10.А відповідно до п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя та на батьків (мати, батько) і дитину (дітей).
11.Показання ОСОБА_7 підтверджуються її заявами від 15.06.2020 р. та від 13.07.2020 р. до поліції про вчиненні відносно неї кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_4 .

12.Так, ОСОБА_7 15 червня 2020 року звернулася із заявою до поліції, якою просила вжити заходи відносно її чоловіка ОСОБА_4 , який систематично виражається на її адресу та адресу дітей нецензурною лайкою, погрожує їй фізичною розправою, а також наніс їй тілесні ушкодження (а.п. 72). Ця заява стала підставою для внесення 26.06.2020 р. відомостей до ЄРДР за №0000882 та початку досудового розслідування (а.п. 67).

13.Також 13 липня 2020 року ОСОБА_7 звернулася із заявою до поліції, якою просила вжити заходи відносно її чоловіка ОСОБА_4 , який вранці цього дня увірвався у домоволодіння, почав ображати її нецензурною лайкою на її адресу, погрожував фізичною розправою, наніс їй тілесні ушкодження в області обох рук та голови (а.п. 73). Ця заява також стала підставою для внесення 18.07.2020 р. відомостей до ЄРДР за №0000041 та початку досудового розслідування (а.п. 68).

14.В подальшому постановою від 28.07.2020 р. вказані матеріали досудових розслідувань були об`єднані в одне кримінальне провадження, та присвоєний спільний №0000882 (а.п. 69 71).

15.Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 258 від 23.07.2020р., у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: синці в проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи зліва в середній третині, на лівій боковій поверхні шиї в нижній третині, на верхній губі зліва біля зовнішнього кута роту та на внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, які відповідно до п.п. 2.3.5 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 р. №6 (далі Правила), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та вони могли бути заподіяні потерпілій ОСОБА_7 15.06.2020 р. приблизно о 10:00 годині (а.п. 74 75).

16.Відповідно ж до даних висновку судово-медичної експертизи № 259 від 23.07.2020р., у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: синці на спині справа у середній третині у проекції задньої пахової лінії, на задній поверхні правого плеча в середній третині, на задній поверхні лівого плеча в середній третині, та які відповідно до п.п. 2.3.5 та 4.6 Правил відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та вони могли бути заподіяні потерпілій ОСОБА_7 13.07.2020 р. приблизно о 08:00 годині (а.п. 76 77).

17.Вказані висновки судово-медичних експертиз повністю підтверджують показання потерпілої про кількість, локалізацію, характер та обставини завдання їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 саме 15.06.2020 р. близько 10:00 год. та 13.07.2020 р. близько 08:00 години.

18.Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_4 умисно завдав потерпілій ОСОБА_7 15.06.2020 р. та 13.07.2020 р. легкі тілесні ушкодження. І оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, що полягають у діянні фізичного насильства відносно своєї дружини, то вчинені ним кримінальні правопорушення, пов`язані з домашнім насильством. Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчинені ним кримінальних правопорушень, та, діючи згідно ст 337 КПК в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії кримінальних проступків.

19.При цьому суд відкидає посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що в скоєних ним правопорушеннях винувата сама потерпіла, яка спровокувала його на такі дії, поїхавши на роботу за кордон, залишивши його та дітей в Україні, а після повернення не бажала з ним спілкуватися та з`ясувати стосунки, оскільки зі ст. ст. 3, 28, 24, 33, 43, 51 Конституції України випливає, що потерпіла ОСОБА_7 має гарантовані права на життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, повагу до її гідності, вільно залишати територію України, на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає, а також у неї є рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, і у жодної особи, у тому числі у обвинуваченого ОСОБА_4 , не може бути привілеїв за ознакою статі, права жінки і чоловіка є рівними, а шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Саме тому завдання тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 безумовно не можуть бути обґрунтовані наведеними обвинуваченим посиланнями. Більше того, вказані обґрунтування обвинуваченого свідчать про його свідоме грубе ігнорування основоположних конституційних прав потерпілої, що підвищує суспільну небезпеку як вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, так і його особи.

Мотиви неврахування окремих доказів
20.При ухваленні вироку суд в силу ст.ст. 86, 87 КПК не може враховувати дані, що містяться на аудіозаписах телефонних розмов між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_7 та у текстових повідомленнях, написаних обвинуваченим ОСОБА_4 , які були добровільно надані потерпілою відповідно до її заяви від 11.08.2020 р. (а.п. 78 90) під час досудового розслідування та відповідно до її заяви від 09.11.2020 р. під час судового розгляду (а.п. 58 63).

21.Так, відповідно до ст. 31 Конституції України, ст. 14 КПК, кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, інших форм спілкування. Втручання у таємницю спілкування можливе лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених КПК, з метою виявлення та запобігання тяжкому чи особливо тяжкому злочину, встановлення його обставин, особи, яка вчинила злочин, якщо в інший спосіб неможливо досягти цієї мети.

22.Зі змісту ч. 2 ст. 246, ст. 258 КПК випливає, що втручання у приватне спілкування є негласною слідчою (розшуковою) дією і проводиться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких та особливо тяжких злочинів, на підставі дозволу слідчого судді.

23.Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. А відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Згідно п. 1 ч.2 ст. 87 КПК, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

24.Як було вище наведено, ОСОБА_4 вчинив кримінальні проступки, а не тяжкий та особливо тяжкий злочин, що вже само по собі унеможливлює відповідно до ч. 2 ст. 246 КПК можливість втручання у його приватне спілкування. Крім того, для вручання у його приватне спілкування у відповідності до наведених положень ст. 31 Конституцій України, ст.ст. 14, 258 КПК мав би бути отриманий дозвіл суду, якого не було отримано, а тому втручання у його приватне спілкування без дозволу суду в силу наведених положень ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 87 КПК є істотним порушенням його прав та свобод, у зв`язку з чим дані отримані в результаті цього в силу ст. 86, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК є недопустимими доказами, а тому не можуть бути використані судом.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
25. Обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає. Хоча обвинувачений ОСОБА_4 і зазначив, що частково визнає вину у вчиненні кримінальних правопорушень, але він щиро не розкаявся в їх вчиненні та не сприяв їх розкриттю, зазначивши, що в цих правопорушеннях винувата сама потерпіла, яка спровокувала його на такі дії. Як суд вище зазначив у п. 19 вироку ці посилання обвинуваченого ОСОБА_4 свідчать про його свідоме грубе ігнорування основоположних конституційних прав потерпілої.

26.До обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Суд не може врахувати як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , вчинення злочину повторно, про що зазначено в обвинувальному акті, оскільки, хоча ОСОБА_4 і вчинив повторно кримінальне правопорушення, але кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК відповідно до ст. 12 КК віднесено до категорії кримінальних проступків, а не до злочинів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 67 КК до обставин, що обтяжують покарання, віднесено вчинення повторно саме злочину, а не кримінального правопорушення, що відповідно до ч. 3 ст. 67 КК виключає можливість враховувати цю обставину, що обтяжує покарання, при вчиненні повторного кримінального проступку.

Крім того, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не зазначено про наявність інших обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 та ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором.

В силу ч. 1 ст. 337 КПК, будучи обмеженим судовим розглядом лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, та позбавленим права виходити за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, якщо це погіршує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , які в обвинувальному акті не зазначені та які прокурором не доказувалися під час судового розгляду, а також проти яких сторона захисту не наводила свої аргументи, оскільки це погіршить становище обвинуваченого. Саме тому суд також не враховує як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, на що послався прокурор лише у судових дебатах. Врахування цієї обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, яка не була зазначена в обвинувальному акті, у зв`язку з чим сторона захисту не наводила свої аргументи проти неї під час судового розгляду, також призведе до порушення принципів рівності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Мотиви призначення покарання
27.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. ст. 65 67 КК враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

28.Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив два умисні кримінальні проступки.

29.Згідно медичним довідкам, ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога (а.п. 93) та лікаря-психіатра (а.п. 94) не перебуває, визнаний інвалідом третьої групи (а.п. 102).

30.За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, оскільки як з характеристики, наданої стороною обвинувачення (а.п. 95), так і стороною захисту (а.п.101) не вбачаються данні негативного характеру. Крім того, сторона захисту надала характеристику від тієї ж сільської ради, що і сторона обвинувачення, але за змістом відмінну від тієї, що надала сторона обвинувачення, і при цьому сторона обвинувачення не спростувала дані, що містяться у характеристиці, наданої стороною захисту.

31.З урахуванням вказаних обставин, а також даних про особу ОСОБА_4 , зокрема, те, що він є інвалідом третьої групи, його характеристику з місця проживання, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, натомість наявність обставини, що обтяжує його покарання у виді вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, його свідоме грубе ігнорування основоположних конституційних прав потерпілої ОСОБА_7 , що підвищує суспільну небезпеку як вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, так і його особи, а також його поведінки перед та після вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі під час судового розгляду, суд у відповідності до вимог КК та передбачених ним санкцій вважає, що призначення ОСОБА_4 найменш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст.125 КК, буде недостатнім, і тому з метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень йому необхідно призначити покарання саме у виді громадських робіт у верхніх межах строку. Разом з цим, суд вважає, що в даному випадку таке покарання, як громадські роботи, буде достатнім, воно повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинені кримінальні правопорушення.

32.При цьому суд відкидає посилання захисника ОСОБА_6 про неможливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт з огляду на те, що він є інвалідом, оскільки, як було вище наведено, обвинувачений ОСОБА_4 визнаний інвалідом третьої групи, а згідно ч. 3 ст. 56 КК громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю лише першої та другої групи, та вказана норма не містить заборони призначати цей вид покарання особам, визнаним особами з інвалідністю третьої групи.

33.Разом з цим, при призначенні ОСОБА_4 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд не може застосувати відносно нього передбачені ч. 1 ст. 961 КК обмежувальні заходи, про що просив суд прокурор, оскільки за змістом вказаної норми ці обмежувальні заходи можуть бути застосовані в інтересах потерпілого лише від злочину, пов`язаного з домашнім насильством. А обвинувачений ОСОБА_4 , хоча і вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, але воно згідно ст. 12 КК відноситься до кримінальних проступків, а не до злочинів, що унеможливлює застосування положень вказаної ст. 961 КК в даному випадку.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
34.При вирішенні цивільного позову, пред`явленого потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с. 24 26) про стягнення 50 000 грн. в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, а також 3 000 грн. витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК), у відповідності до яких моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також положеннями ч. 1 ст. 1168 ЦК, згідно яким моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

35.Таким чином, із вказаної норми права випливає, що моральну шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_7 , повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_4 , який вчинив кримінальні правопорушення, в результаті яких і виникла у потерпілої моральна шкода, вина обвинуваченого повністю доведена вищенаведеними доказами, які були досліджені судом.

36.При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , суд враховує характер кримінальних правопорушень, їх кількість, глибину душевних страждань потерпілої, а також керується принципами розумності та справедливості, та вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 підлягає стягненню 40 000 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, та у душевних стражданнях, яких потерпіла зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. При цьому обвинувачений принизив гідність потерпілої в її власних очах та в очах неповнолітніх дітей, потерпіла була вимушена тривалий час хватись від чоловіка у сестри, потім шукати допомогу у будинку матері, обвинувачений порушив її конституційні права на недоторканість та безпеку, рівність у правах чоловіка та жінки, вільну її згоду на шлюб та обрання місця роботи і проживання, постійно здійснюючи її неправомірне переслідування та постійно висловлюючи на її адресу образи та погрози в грубій нецензурній формі. При цьому законна поведінка потерпілої ОСОБА_7 , направленої на вжиття заходів щодо матеріального забезпечення сім`ї, не може обґрунтовувати неправомірні дії обвинуваченого ОСОБА_4 щодо потерпілої. Крім того, виконання обвинуваченим ОСОБА_4 свого батьківського обов`язку щодо утримання своїх дітей та сплати аліментів на їх утримання (а.п. 106) також не може бути підставою для звільнення або для зменшення обсягу його цивільної відповідальності за правопорушення, які він вчинив своїми власними умисними діями. Тому суд враховує, але не приймає до уваги посилання сторони захисту у відзиві на позовну заяву. При цьому суд також враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності, а також її розмір (а.п. 105).

37.У силу ст. 124 КПК з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 також підлягають стягненню здійснені нею процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 3 000 грн, які документально підтверджені актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 06.07.2020 р. (а.с. 31) та квитанцією від 19.08.2020 р. (а.п. 28).

38.Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 всього підлягає стягненню 43 000 грн.

39.Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

40.Накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2020 р. (а.п. 91) арешт на СD-R диск з аудиозаписами телефонних розмов з ОСОБА_4 , слід залишити без змін, та в силу п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК його слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:
1.ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин.

2.Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту початку виконання ОСОБА_4 громадських робіт.

3.Накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2020 р. арешт на СD-R диск, добровільно виданий 11.08.2020р. ОСОБА_7 , з аудиозаписами телефонних розмов з ОСОБА_4 , залишити без змін, та залишити його в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

4.Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 43 000 (сорок три тисячі) гривень. В іншій частині позову відмовити.

5.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

7.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1