Справа № 758/2000/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2487/2020 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1, ч.2 ст.152 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2020 року продовжено дію запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, до 29 травня 2020 року включно. Відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого про застосування іншого запобіжного заходу.
Таке рішення суд мотивував тим, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може уникати суду та перебувати тривалий час в розшуку, так яке раніше судимий за вчинення особливо тяжких злочинів за які відбував реальний максимальний термін покарання. Також ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу, що може змусити його вчиняти нові корисливі злочини, або аналогічні інкримінованим злочини. Окрім того обвинувачений може чинити тиск на потерпілу, з метою зміни нею показів, для уникнення кримінальної відповідальності, а тому, на підставі наведеного суд прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 . Працював на двох роботах, та має окрему кімнату для проживання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається із апеляційної скарги обвинуваченим порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була винесена 31 березня 2020 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 29 травня 2020 року. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 фактично втратила чинність.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться ОСОБА_7 у вину та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілу, з метою зміни нею показів для уникнення кримінальної відповідальності, та може перешкоджати іншим чином судовому провадженню; враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав таким, що не зменшився від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На противагу доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме про те, що він має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на двох роботах, та має окрему кімнату для проживання, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші передбачені ч.1 ст.178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого у зв`язку з неможливістю скасування ухвали Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1, ч.2 ст.152 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4