Провадження № 11-кп/824/2425/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
21 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 04.05.2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості відповідно до ст. 89 КК України,
визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період з 24.03.2019 року по 03.05.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вказаним вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 24.03.2019 року о 00 год. 40 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 18 по вул. Лятошинського в м. Києві, під час конфлікту з дружиною, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно ззаду наніс один удар ножем, який мав при собі, в область лівої лопатки ОСОБА_10 , спричинивши їй тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням лівої легені та аорти з розвитком крововтрати, яке є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя, від якого настала смерть ОСОБА_10 .
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, змінюючи кваліфікацію злочинних дій ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на думку апелянта не дотримався вимог закону, внаслідок чого наявні невідповідність його висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та містять за своїм змістом істотні суперечності. Окрім того, вважає, що судом неправомірно не допитано в судовому засіданні свідків та потерпілої, яка жодного разу не висловлювала своєї думки щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, підстав його виникнення та щодо міри покарання зокрема. Тому, вважає, що суд, змінюючи кваліфікацію злочинних дій ОСОБА_7 , послався лише на його покази, а саме те, що він не бажав настання смерті своєї дружини та після нанесення удару ножем залишився поряд з дружиною, намагався надати їй допомогу, робив штучне дихання, однак в ході перегляду відеозапису з камер спостереження, жодних дій ОСОБА_7 щодо надання допомоги не зафіксовано.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .
Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції за результатами судового розгляду, під час якого було допитано обвинуваченого, досліджені письмові докази сторони обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку щодо винуватості ОСОБА_7 у вчинені умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Колегія суддів погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_7 саме за ч. 2 ст. 121 КК України виходячи з наступного.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, наніс дружині удар ножем в спину, від якого остання померла на місті. Також надав показання про те, що у день подій у нього був день народження. Його дружина протягом дня вжила велику кількість спритних напоїв та ввечері між ними сталася сварка, під час якої вона розбила його телефон. Коли його дружина лягла спати, він пішов до ігрових автоматів, та надів одяг, у якому був ніж, який він використовував для різних потреб у побуті. Лезо цього ножа було більше ширини долоні, та вкручувалося до рукоятки (місце з`єднання було розшатаним), та на нього надівався чохол. Його дружина, прийшла до ігрових автоматів, де вчинила сварку, прилюдно його ображала та нанесла декілька ударів по голові. Після того вони вийшли на вулицю, перешли дорогу, та весь цей шлях вона сварилася на нього. Будучи ображеним на неї, він дістав з кишені ніж, та наніс удар в спину. Оскільки вона після цього впала, він, перебуваючи у шоковому стані, машинально викинув ніж до урни, яка була поруч, та кинувся їй допомагати. Він не міг зрозуміти, що сталося, та протягом деякого часу намагався надати їй допомогу, робив штучне дихання тощо. Він не залишав місце подій, доки не приїхала поліції та швидка допомога. Також зазначив, що при приїзді поліції, розповів, що сталося, та його навіть не питали де ніж. Заперечує, що у нього був умисел убити дружину, оскілки їх родина, це єдине, що у нього було за життя. Розкаюється у вчиненому, дуже шкодує за наслідками скоєного.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України вбивство - це умисне протиправне заподіяння смерті інший людині. За змістом статті 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає , що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.
Верховний Суд України у своїх рішеннях (провадження № 5-21кс12, № 5-22кс12, № 5-8кс13, № 5-4кс15, № 5-306кс15) неодноразово висловлював правову позицію про те, що умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є злочином зі змішаною формою вини умислом (прямим/непрямим) щодо заподіяння такого ушкодження та необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний може усвідомлювати можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Розмежування цих складів злочинів здебільшого здійснюється за їх об`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.
Як встановив суд першої інстанції, обставини, за яких настала смерть потерпілої, доводяться доказами, наданими стороною обвинувачення, та які також не заперечуються та не спростовуються стороною захисту під час судового розгляду.
Так згідно даних протоколу огляду місця подій, проведеного 24.03.2019 року у період з 01 год. 45 хв. по 02 год. 40 хв. на відкритій ділянці місцевості, яка розташована поблизу буд. №18 по вул. Лятошинського в м. Києві, знаходився труп жінки, який на дотик зберігав тепло, із наявною колото-різаною раною в області в лівої задньо-бічної поверхні грудей, та пошкодженнями на кофті та куртці, у місцях, що відповідають розташуванню рани, та наявними плямами бурого кольору на кофта та куртці. Також поряд із трупом виявлено рукоятку від ножа. При обстеженні урни, яка стояла поруч, виявлено чохол від ножа білого кольору з наявними залишками речовини бурого кольору.
Згідно висновку експерта № 012-78-1237-2019 від 06.05.2019 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 було виявлено тілесне ушкодження: одне колото-різане поранення грудей - колото-різана рана (рана з рівними, не осадненими краями, відвісними гладкими стінками, «М»-подібним та гострокутними кінцями, глибина рани перевищує її довжину) зі спини зліва, на висоті 125 см від підошов, на рівні нижнього кута лопатки, в 13 см лівіше серединної лінії тіла, веретеноподібної форми з рівними, не осадненими краями з крововиливами, кінці якої орієнтовані на 11 та 5 годин умовного циферблату; з раневим каналом, що відходить від рани в направленні ззаду наперед, дещо зверху вниз та зліва направо, за ходом якого ушкоджена підшкірна клітковина, 10 ліво ребро та м`які тканини 10-го міжреберного проміжку, він проникає у ліву плевральну порожнину, де за його ходом ушкоджується ліва легеня (наскрізне її ушкодження) та аорта, довжина раневого каналу по зонду біля 17,5 см. Вищезазначене поранення грудей мало ознаки прижиттєвого, яке утворилося від дії плескатого, гострого, колото-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обух П -подібного перетину з одного боку та гостре лезо з іншого (один удар ножем), напрямок якого співпадає є напрямком раневого каналу в тілі потеплілої. Смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням лівої легені та аорти з розвитком крововтрати. Така причина смерті підтверджується наявністю ушкоджень, що викладені в описовій частині висновку, масивним крововиливом в плевральні порожнини (загалом біля 2600 см3), малокрів`ям внутрішніх органів, перерозподілом кровотоку у нирках, смугастими крововиливами під ендокардом лівого шлуночку серця. Між наявним колото-різаним пораненням грудей з ушкодженням лівої легені та аорти, з розвитком крововтрати та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Воно має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Смерть настала в межах 5-10 хвилин після спричинення колото-різаного поранення. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_3 , знайдено етиловий спирт у концентрації 2,49 проміле. Така концентрація етилового спирту в крові за життя звичайно відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.
За результатами дослідження відеозапису подій, які були зняті на камеру зовнішнього спостереження, справжність яких у відтвореному відеозаписі підтвердив обвинувачений ОСОБА_7 , судом першої інстанції встановлено, що події відбувалися на освітленій ліхтарем зовнішнього освітлення тротуарні доріжці поряд із магазином. В момент, коли ОСОБА_10 знаходилася до ОСОБА_7 , якій слідував за нею, напівоберти лівим плечем, ОСОБА_7 наносить один різкий удар предметом, схожим на ніж, правою рукою в область грудей. Миттєво після цього, ОСОБА_10 згинається, тримаючись за лівий бік, та падає на правий бік. ОСОБА_10 одягає на предмет, яким наніс удар, предмет схожий на чохол білого кольору та кидає їх в урну, що знаходиться поруч лівіше від нього. Після цього він намагається підняти ОСОБА_10 , перегортає, оглядаючи її тіло, та піднімаючи одяг, але остання виглядає зовні знепритомнілою. Коли підходять перехожі (п`ять чоловіків), які спостерігають зовні, ОСОБА_7 з ними розмовляє, сидячи біля ОСОБА_10 , яка лежить на землі. Коли особи чоловічої статі уходять, до них підходить особа жіночої статі, і ОСОБА_7 , після розмови із нею, піднімається на ноги, та нахиляючись до урни, швидко щось із неї дістає і ховає, повернувши руку до куртки, та уходить з місця подій у напрямку, який не охоплюється камерою спостереження. Повернувшись, менш як за хвилину, з вільними руками, сідає поряд із дружиною, тримає її у положенні сидячи, хлопає по обличчю, нахиляється впритул до обличчя тощо. Після того, як уходить жінка та повертаються чоловіки, та до приїзду поліції та швидкої допомоги, він тре тіло та обличчя ОСОБА_10 , намагається зробити штучне дихання та не відходить від неї. Після приїзду поліції на нього одягають кайданки.
Вищезазначені дані, здобуті судом першої інстанції під час дослідження доказів, а також показання ОСОБА_7 , який визнавав під час судового розгляду, що наніс дружині один удар ножем, суд вважає доведеним, що смерть ОСОБА_10 настала від дій ОСОБА_7 з нанесення одного удару ножем ззаду в груди ОСОБА_10 , яке призвело до утворення колото-різаного поранення грудей з ушкодженням лівої легені та аорти з розвитком крововтрати, що призвело до смерті останньої.
Щодо знаряддя злочину, то воно досудовим розслідуванням не встановлено. Згідно даних протоколу огляду міста подій, на місті злочину були знайдені рукоятка від ножа, а також в урні, що була розташована поруч, - чохол від ножа білого кольору з наявними залишками речовини бурого кольору. Між тим, зазначені предмети під час досудового розслідування не оглянуті та не визнані речовими доказами. Показання обвинуваченого, який зазначив про те, що удар наніс ножем, який мав при собі, лезо якого було більше ширини долоні, та яке вкручувалося в рукоятку, місце з`єднання якого було пошкоджено, що могло стати причиною того, що лезо відпало від рукоятки, співпадають із висновками експерта, зробленого за наслідками дослідження поранення на тілі потерпілої, довжина раневого каналу якого по зонду встановлена як 17,5 см, та властивостей предмета, яким заподіяне поранення, як таке, що відповідає одному удару ножа.
Щодо поранення, то воно, як було встановлено, завдано в результаті одного удару ножем. Відеозапис подій, надає можливість дійти до висновку, що удар наносився різко ззаду, та прийшовся у груди потерпілої на рівні здійсненого ОСОБА_7 замаху рукою, у якій був ніж.
Суд першої інстанції, досліджуючи доводи сторони захисту, щодо відсутності в діях ОСОБА_7 умислу на заподіяння смерті дружини, і, вирішуючи питання про зміст і спрямованості умислу ОСОБА_7 , виходив із сукупності всіх встановлених обставин злочину, зокрема: способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранення, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого і потерпілої, що передувала події, та дійшов до наступного висновку.
Так згідно показань обвинуваченого, він наніс один удар ножем, який мав при собі, перебуваючи у стані хвилювання та збудження, після словесних образ з боку дружини, яка висловлювала їх прилюдно, та перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння. Такі твердження ОСОБА_7 стороною обвинувачення не спростовані. Можливі свідки злочину, а саме ті, що були у ігрових автоматах, та перехожі, що рухалися біля місця злочину, не встановлювалися, та їх свідчення не здобувалися. В судовому засіданні свідки сторони обвинувачення не допитувалися, оскільки їх явка не була забезпечена прокурором, проти чого останній в судовому засіданні також не заперечував. Тому суд першої інстанції прийняв такі показання обвинуваченого, як правдиві.
Показання ОСОБА_7 про те, що він не бажав настання смерті своєї дружини від його дій з нанесення удару ножем в груди, суд першої інстанції визнав правдивими та такими, що не спростовані стороною обвинувачення. Окрім того, суд першої інстанції прийняв до уваги данні відеозапису, з яких убачається, що ОСОБА_7 після нанесення одного удару самостійно припинив злочинні дії та залишився поряд із дружиною, та намагався надавати їй допомогу, робив штучне дихання тощо, що також свідчить про те, що його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, свідчить про те, що він не мав умислу на вбивство. При цьому суд першої інстанції також урахував перебіг подій, що передували вчиненню самого злочину, зокрема, виниклий між обвинуваченим та потерпілою конфлікт, перебування потерпілої у алкогольному сп`янінні.
Аналізуючи наведене суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_7 не передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння з нанесення удару ножем, хоча повинен та міг передбачити, що воно могло призвести до смерті, оскільки наносив його у груди, де розташовані життєво важливі органи, тобто заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що призвело до смерті потерпілої, внаслідок злочинної недбалості.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство дружини.
Докази, надані стороною обвинувачення, у своїй сукупності не призводять до безсумнівного висновку про те, що умисел ОСОБА_7 був спрямований на заподіяння смерті потерпілій.
За таких обставин суд першої інстанції вважав, що обвинувачений повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки - тяжке тілесне ушкодження, в наслідок якого настала смерть потерпілої.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, суд першої інстанції, керуючись вимогами цих положень обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України - умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть ОСОБА_10 .
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином; дані про його особу, згідно яких він на момент затримання не працював, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, зокрема, у виді позбавлення волі. Між тим, враховуючи наявність пом`якшуючих обставив, відсутність таких, що її обтяжують, негативне ставлення обвинуваченого до вчиненого, що пов`язано із тим, що його дії призвели до смерті власної дружини, його немолодий вік, суд першої інстанції вважав, що зазначене у сукупності дає суду підстави для визначення строку покарання 7 років позбавлення волі - у межах нижньої границі санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції ухвалив незаконний вирок у зв`язку з невідповідністю висновку суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не були допитані свідки, які не могли з`явитися в судове засідання з об`єктивних підстав, а саме дотримання вимог постанови КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 є надуманими, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції викликав в судове засідання свідків обвинувачення (а.с. 45, 47, 49, 50, 51, 69), які в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд першої інстанції зобов`язав прокурора у даному кримінальному забезпечити їх присутність під час судового розгляду, що не було виконано прокурором, починаючи з судового засідання, яке було призначено на 05.08.2019 року (а.с. 59), та наступні, останнє судове засідання 30.04.2020 року (а.с. 190-193), в якому прокурор не заперечував щодо закінчення розгляду справи без допиту свідків обвинувачення. Крім того, матеріали справи не містять даних, що свідки обвинувачення не могли з`явитися в судове засідання з об`єктивних підстав, а саме дотримання вимог постанови КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. Клопотання про привід свідків обвинувачення учасники судового провадження не заявляли,
Посилання прокурора на ту обставину, що в судових дебатах потерпіла ОСОБА_11 присутня не була та не висловлювала свою думку щодо призначення покарання обвинуваченому, чим було порушено її право, є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 КПК України потерпілий має право висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_11 , яка є дочкою обвинуваченого ОСОБА_7 повідомлялася судом першої інстанції про судове засідання (ас. 188), але її неявка та не висловлювння думки щодо призначення покарання обвинуваченому, не можуть свідчити про порушене її право та про незаконність судового рішення.
Що стосується результатів дослідження відеозапису подій, які були зняті на камеру зовнішнього спостереження, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 намагається зробити штучне дихання ОСОБА_10 та не відходить від неї, а не робить штучне дихання ОСОБА_10 , як зазначає апелянт.
Отже, доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для його зміни чи скасування не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 04.05.2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий Судді: