КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференгзу`язку з Чернігівським районним судом Чернігівської області матеріали контрольного судового провадження у кримінальному провадженні № 0000463 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_10
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_11
перекладача
ОСОБА_12 С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 - кожному - запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто, до 10 листопада 2020 року включно, але не більше дня завершення судового провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_8 та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи визначити розмір застави у мінімальному розмірі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 посилається на те, що Чернігівським районним судом Чернігівської області вирішення питання щодо продовження ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбулось упереджено та всупереч порядку, визначеному процесуальним Законом, що підтверджується однотипним змістом оскаржуваної ухвали змісту попередніх таких ухвал.
Апелянт зазначає про те, що наявність ризиків, вказаних в ухвалі суду, місцевим судом взагалі не досліджувались та не були оцінені. Хоча у ході допиту потерпілих та дослідження судом наданих прокурором письмових доказів, начебто, винуватості його підзахисного встановлено очевидну недопустимість таких доказів та які спростовують висунуте ОСОБА_15 обвинувачення як в організації розбійного нападу, так і співучасть у вчиненні саме вказаного злочину. Натомість, суд, ухвалюючи оскаржуване рішення щодо наявності у ОСОБА_11 ризиків, які на думку суду не зменшилися, обмежився лише посиланням про їх врахування судом під час попереднього обрання та продовження ОСОБА_15 запобіжного заходу.
Також захисник ОСОБА_9 акцентує увагу на тому, що при врахуванні тяжкості кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_16 , суд в черговий раз неправильно зазначив як таке, що посягає на життя та здоров`я людей, оскільки злочин, передбачений ст. 187 КК України, відповідно до розділу VI цього Кодексу, віднесено до злочинів проти власності. Відповідно, його основним об`єктом є право власності на майно, а життя та здоров`я людини є додатковим об`єктом.
Крім того, на переконання апелянта, судом при ухваленні оскаржуваного рішення також не дотримано вимоги ч. 1 ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.
В той же час, яку наголошує захисник, прокурор у судовому засіданні не надав жодного доказу, які б доводили неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, а лише обмежився тим, що зазначив наявність одних й тих самих ризиків і підстав, які зазначав при застосуванні до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальшому продовженні його строку під час досудового розслідування. При цьому сторона захисту наголошувала, що це суперечить Конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини, що також лишилось поза увагою суду.
У свою чергу, стороною захисту наведено переконливі доводи відсутності ризику переховування ОСОБА_11 від суду, а також самим же судом встановлено наявність у ОСОБА_11 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, його сімейний стан. Адже сама по собі наявність у ОСОБА_8 громадянства Грузії не свідчить про його намір не виконувати процесуальні обов`язки та переховуватись від суду, а також не підтверджується об`єктивними даними. Також у ОСОБА_11 відсутня можливість безперешкодного виїзду на територію Грузії, оскільки термін дії його паспорту для виїзду за кордон закінчився ще у грудні 2017 року. Крім того ОСОБА_16 пояснив, що він тривалий час проживає на території України на підстав виданої у встановленому законодавством порядку посвідки на таке проживання, бажає отримати громадянство України, має сім`ю та на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, тому переховуватись від суду та виїздити за межі України наміру не має.
Окрім того, щодо наявності у ОСОБА_11 ризику незаконного впливу на свідків і потерпілих, то, як зазначає захисник, суд взагалі не навів жодних мотивів на його підтвердження.
Апелянт переконаний, що перебування ОСОБА_11 не в умовах ізоляції ніяким чином не підтверджує наявність зазначеного ризику, оскільки, при бажанні, такий вплив можливо здійснити, навіть, перебуваючи під вартою, зокрема, через інших осіб чи в інший спосіб. Але за весь час досудового розслідування, яке тривало більше 6 місяців, а також за час судового розгляду, такі дії ОСОБА_17 не вчинялись, відповідно, і в подальшому не будуть вчинятись. Крім того, з огляду на поведінку потерпілих в судовому засіданні, яких вже й допитано, їх психоемоційний стан, то такий вплив виключається сам по собі, а єдиний свідок обвинувачення, якого також допитано в суді, фактично не впливає на обсяг доказів винуватості ОСОБА_18 .
Крім того захисник наголошує на тому, що судом грубо порушено вимоги ст. 197 КПК України щодо строку дії ухвали про продовження строку тримання ОСОБА_11 під вартою. Встановивши строку дії оскаржуваної ухвали до 15 вересня 2020 року включно, суд тим самим вийшов за встановлені кримінальним процесуальним законом межі шістдесяти днів. З урахуванням приписів ч. 5 ст. 115 Кримінального процесуального кодексу України, шістдесят днів спливає 14 вересня 2020 року.
Щодо не визначення ОСОБА_15 застави, апелянт звертає увага на те, що суд грубо порушив вимоги ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, адже вказаними нормами на суд покладено обов`язок визначати заставу у разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а право не визначати надається суду лише у разі вчинення особою злочину проти життя та здоров`я або із застосуванням насильства чи погрозою застосування насильства. Тоді, як з огляду на висунуте ОСОБА_15 неконкретне обвинувачення та досліджені у суді докази, його підзахисний подібних дій не вчиняв.
Також судом, всупереч вимогам ст.ст. 197, 199 КПК України, взагалі не наведено мотивів про те, чому заявлені і встановлені ризики не зменшились, а також винятковість підстав застосування найсуворішого запобіжного заходу понад обмеження максимального строку його застосування. В оскаржуваній ухвалі суд навіть не послався на вказану норму процесуального права, що підлягає обов`язковому застосуванню у такому випадку.

Іншими учасниками судового розгляду ухвала суду від 11 вересня 2020 року не оскаржувалась.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, потерпілу та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів контрольного судового провадження на розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження № 0000463 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України.

Згідно з матеріалами провадження 11 вересня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів (ас. 8-11).
Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що 18 вересня 2019 року, знаходячись у м. Чернігові, точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_19 , діючи з корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, повідомив ОСОБА_20 та ОСОБА_7 достеменно відому йому інформацію про те, що у жителів по АДРЕСА_1 ОСОБА_21 та ОСОБА_22 є велика сума грошових коштів та запропонував здійснити розбійний напад, залучивши таким чином останніх до вчинення злочину.
Після цього ОСОБА_19 , з метою організації та сприяння скоєнню останніми нападу, відвіз на автомобілі ОСОБА_23 та ОСОБА_7 до с. Волосківці Менського району Чернігівської області, де вказав їм на будинок ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , чим визначив об`єкт злочинного посягання.
У подальшому, 18 вересня 2019 близько 20.20 год. ОСОБА_20 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та у співучасті з ОСОБА_19 , який виступив організатором вчинення злочину, із корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, прибули до господарства за адресою АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_21 . Шляхом відкриття незамкнених дверей проникли в житловий будинок та здійснили напад на ОСОБА_21 та його дружину ОСОБА_22 . Під час нападу, погрожуючи ножем, застосувавши аерозоль із сльозогінною речовиною, нанесли близько чотирьох ударів руками в ділянку обличчя та голови, одного удару дерев`яною битою в ділянку лівої руки та два удари по лівій нозі ОСОБА_21 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді різаних ран 4-го, 5-го пальців лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та саден верхньої та нижньої губи справа, підшкірного крововиливу лівого коліна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, чи стійкої втрати працездатності.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, зв`язали скотчем руки та ноги господаря будинку ОСОБА_21 ,використовуючи ніж, застосували погрози фізичною розправою, які потерпілі, враховуючи ситуацію, що виникла, сприйняли як реальні погрози, небезпечні для життя та здоров`я, та відкрито заволоділи грошовими коштами у сумі 19600 Доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти становить -185 384,59 грн., та мобільним телефоном марки «PIUAWEI Р smart», моделі «FIG ~ LX 1», вартість якого станом на 18 вересня 2019 року становила 2936, 25 гри.
19 вересня 2019 року ОСОБА_16 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
20 вересня 2019 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. В цей же день ухвалою Менського районного суду Чернігівської області до підозрюваного ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому ухвалами суду був продовжений.
На даний час ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України.
Як зазначено у клопотанні прокурора, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_19 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, а тому враховуючи тяжкість та невідворотність покарання, з метою його уникнення, останній може переховуватись від суду, так як не працює і не має міцних соціальних зв`язків на території України і може вільно змінити місце проживання.
Ризик, передбачений п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, - незаконний вилив на потерпілого, свідка та інших обвинувачених обґрунтовується тим, що ОСОБА_19 знайомий з ОСОБА_21 і знає місце проживання потерпілих, а тому з метою уникнення покарання, перебуваючи на волі, матиме реальну можливість шляхом погроз, вмовлянь чи переконання впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених з, метою зміни їх свідчень.
Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, - іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню обґрунтовується тим, що ОСОБА_19 повністю не визнає своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, а тому з метою уникнення покарання, перебуваючи на волі, може створювати штучні докази та підбурювати осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій. |
Ризик, передбачений и. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_19 не має постійного стабільного джерела доходів в Україні для забезпеченням нормальної життєдіяльності і тому може вчинити інші кримінальні правопорушення, а саме злочини проти власності з метою заволодіння чужим майном.
Як зазначає прокурор, інший (більш м`який) запобіжний захід застосувати неможливо, оскільки, враховуючи вище викладене, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту не забезпечить виконання покладених па обвинуваченого обов`язків, а запобіжний захід у вигляді особистої поруки обрати неможливо, так як в матеріалах кримінального проваджений відсутні будь-які відомості про осіб, які заслуговують на довіру.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Так, згідно з перебігом судового засідання, зафіксованому на технічному носії інформації, у судовому засіданні просив продовжити обвинуваченим, у т.ч. і ОСОБА_15 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком не менше 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які обґрунтував відповідно до поданих клопотань.

Представник потерпілих підтримав клопотання прокурора у повному обсязі.
Захисники та обвинувачені, у тому числі обвинувачений ОСОБА_16 та захисник ОСОБА_24 , з участю якого обвинувачений ОСОБА_16 погодився та який залучений судом відповідно до вимог КПК України у зв`язку з поданою заявою захисника ОСОБА_9 про неможливість явки в судове засідання, які заперечували проти продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказавши про відсутність ризиків, на які посилається прокурор.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги захисника про те, що вирішення питання щодо продовження ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбулось упереджено та всупереч порядку, визначеному процесуальним Законом.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 - кожному - запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто, до 10 листопада 2020 року включно, але не більше дня завершення судового провадження.
Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема, те, що обвинуваченим інкриміновано вчинення злочину, який відноситься до особливо тяжкого злочину згідно з положеннями ст. 12 КК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, в їх сукупності свідчать про наявність ризиків, які зумовлюють можливість переховуванню від суду, ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, що у свою чергу буде перешкоджати у розгляді даного кримінального провадження по суті. Стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про істотне зменшення на цей час зазначених ризиків з урахуванням суспільного інтересу, який в даному випадку є переважним.

Суд зазначив, що, враховуючи вагомість вищезазначених ризиків, зазначені захисниками та обвинуваченими обставини не є достатніми та вагомими підставами для зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_25 , а тому дійшов висновку про те, що відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_25 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Також судом першої інстанції врахована позиція Київського апеляційного суду, який в останніх рішеннях від 30 червня 2019 року за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_15 строку дії запобіжного заходу, дійшов висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_15 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість та характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, характеристику осіб обвинувачених, суд першої інстанції дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому відносно обвинувачених , у тому числі й ОСОБА_11 , продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом не прийнято до уваги посилання захисника ОСОБА_24 на відсутність письмового перекладу клопотання, оскільки обвинувачені були забезпеченні перекладачем.

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України, а також обставини справи та вагомість вищенаведених ризиків, суд дійшов висновку про неможливість визначення розміру застави при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки всі обвинувачені обвинувачуються у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім... як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

З матеріалів контрольного провадження встановлено, що на даний час відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до 15 років.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_15 під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення ОСОБА_11 та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, а, відтак, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину є безпідставними.

Виходячи з характеру висунутого обвинувачення та тяжкості покарання, яке може бути призначене обвинуваченому в разі доведеності його вини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду.
При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_16 , хоча і має міцні соціальні зв`язки, на чому акцентував увагу захисник, проте є громадянином іншої держави. Зазначені обставини також свідчать про реальність наявного ризику переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що надані матеріали провадження свідчать про те, що обвинувачений не працює, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, що зумовлює ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, наявні у матеріалах контрольного судового провадження, на переконання колегії суддів, свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про наявність, у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обґрунтованих ризиків, які зумовлюють можливість обвинуваченого переховуватись від суду, що у свою чергу буде перешкоджати у розгляді даного кримінального провадження по суті, ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність при вирішення питання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що обвинуваченому при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не було вирішено питання щодо можливості обрання ОСОБА_15 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, при тому, що суд зобов`язаний був вирішити вказане питання, є безпідставними.
Так відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України при вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Зі змісту обвинувачення ОСОБА_11 встановлено, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України.
При цьому, хоча й кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_16 , відповідно до розділу VI цього Кодексу віднесено до злочинів проти власності, про що зазначає захисник в апеляційній скарзі, проте, спосіб вчинення посягання на майно - саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. За таких обставин суд першої інстанції, враховуючи вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини справи та вагомість наявних ризиків, дійшов правильного висновку про неможливість визначення розміру застави при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі захисник посилається на те, що, встановивши строк дії оскаржуваної ухвали до 15 вересня 2020 року включно, суд тим самим вийшов за встановлені кримінальним процесуальним законом межі шістдесяти днів, оскільки з урахуванням приписів ч. 5 ст. 115 КПК України шістдесят днів спливає 14 вересня 2020 року. Однак колегію суддів апеляційного суду розглядається апеляційна скарга захисника на ухвалу місцевого суду від 11 вересня 2020 року, у зв`язку з чим вказані доводи апеляційної скарги не є предметом апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків, у зв`язку з чим колегію суддів підстави для скасування ухвали місцевого суду не встановленіі, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_26 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 10 листопада 2020 року включно, але не більше дня завершення судового провадження, - залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3