Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/419/2020 Справа № 641/890/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова,
громадянки України, з неповною вищою освітою, не працюючої,
не одруженої, маючої малолітніх дітей ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої
та проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

31.12.2019 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , діючи з раптово виниклим умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи, з корисливих мотивів, переконавшись що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон торгової марки «Samsung» «A-107F/DS 2/32Gb», в корпусі синього кольору imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_7 та вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи 2704,00 грн., який знаходився у тумбочці у приміщенні спальної кімнати.
Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникла та розпорядилась викраденим майном на свій розсуд, чим спричинила ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2704,00 грн.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчинені злочину визнала повністю, у скоєному розкаялася, та пояснила, що 30.12.2019 року вона зустрілася з раніше знацомим їй ОСОБА_7 , який попросив позичити йому грошові кошти у розмірі 20 грн, які вона передала останньому. В той же день через сімейну сварку, коли чоловік не впустив її до квартири, вона знову зустрілася з ОСОБА_7 та разом з ним пішла до приятеля останнього ОСОБА_8 , який проживав на вул. Молочній в м.Харкові. Вранці 31.12.2019 року вона помітила пропажу грошових коштів у розмірі близько 1200 грн. та повідомила про це ОСОБА_7 , так як вважала, що саме він взяв кошти. На що ОСОБА_7 сказав що він не брав належні їй кошти, однак віддасть гроші до 18 год. Близько 18 год. 31.12.2019 року вона знайшла ОСОБА_7 в квартирі за адресою АДРЕСА_3 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та спав на дивані та не помітив її присутності в приміщенні, де таємно викрала мобільний телефон ОСОБА_7 торгової марки «Samsung», якимйв подальшому 7 чи 8 січня 2020 року продала на ринку біля станції метро «Героїв праці» та розпорядилась коштами на свій розсуд. Пояснила, що усвідомлювала протиправність своїх дій. Витрати на проведення експертиз не оспорювала.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_7 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності.
Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину в інкримінованому їйзлочину, її показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченій та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені та вони вважать недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 за № 2617-VIII, цей Закон набирає чинності з 1 липня 2020 року, та у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.
Статтею 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Враховуючи, що внесені до частини 1 статті 185 КК України зміни, які набули чинності з 01.07.2020, пом`якшують кримінальну відповідальність ОСОБА_4 , її дії та мають кваліфікуватися як кримінальне правопорушення проступок.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку та кваліфікує її дії за ч.1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає її щире каяття.
Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, вона має постійне місце проживання не одружена, має двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер», раніше не судима.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого праовпорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді штрафу у розмірі 1000 грн., суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України.
Визначаючи розмір покарання у вигляді штрафу, суд враховує положення ч. 3 ст. 5 КК України, відповідно до яких закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а також те, що кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив 03.08.2019 року, тобто до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", яким посилено санкцію ч. 1 ст. 185 КК України в частині розміру штрафу.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 2 ст. 4 КК України, суд визначає суму штрафу з розміру, визначеного у санкції ч. 1 ст. 185 КК України в редакції станом на час вчинення діяння.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави судові витрати по кримінальному провадженню, а саме: витрати на проведення експертизи № 6/69СЕ-20 від 20.01.2020 року у розмірі 471,03 грн.
Керуючись ст. ст. 5, 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання вигляді штрафу у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 ( вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 471 (чотириста сімдесят одна) грн. 03 коп.
Скасувати арешт накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.01.2020 року на сім картку мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , які вилучено у ОСОБА_4 .
Речовий доказ сім картку мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , яка була передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 згідно розписки від 27.01.2020 року вважати повернутим останньому.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1