Справа № 487/4746/20
Провадження № 1-кс/487/5188/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.08.2020 року місто Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 27.04.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000390 за ч. 3 ст. 408 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 ,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 звернувся до Заводського районного суму міста Миколаєва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. У зв`язку із повідомленням ОСОБА_4 про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду; знищити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, потребується застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Оцінюючи в сукупності викладені ризики, факти та характеристику підозрюваного, об`єктивно інші менш суворі запобіжні заходи у вигляді цілодобового домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання або особистої поруки не зможуть запобігти зазначеним ризикам з боку ОСОБА_4 , а тому відповідно до ст. 194 КПК України йому необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підтримав, наполягав на його задоволенні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зазначені у клопотанні. Також, прокурор вважав, що наявні усі підстави вважати, що застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не досягне своєї мети по забезпеченню виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам.
Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчим суддею встановлено, що Третім слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000390 від 27.04.2020, за підозрою ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та 05.04.2017 відправлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження служби 15.08.2017 року солдат ОСОБА_6 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу в особі командира військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.08.2017 року № 166 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.10.2017 року № 93-РС ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-зенітника зенітного взводу 3 зенітної ракетної батареї 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.05.2018 року №110 ОСОБА_4 22.05.2018 року вибув до військової частини до окремого розпорядження.
Наказом командира військової частини від 02.10.2018 №204 ОСОБА_4 03.10.2018 року направлено до пункту постійної дислокації, військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2019 року №222 ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-зенітника зенітного взводу 4 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 .
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 05.04.2017, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 останній розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби у вказаній військовій частині.

Згідно вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу на посаді стрільця-зенітника зенітного взводу 4 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Проте, ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин:

Проте, 19.03.2020 року о 00 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , всупереч вищезазначених вимог закону, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи службу на посаді стрільця-зенітника зенітного взводу 4 зенітної ракетної батареї 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану 19.03.2020 о 08 годині 00 хвилин самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза межами військової частини, проводячи свій вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби -

18.08.2020 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_4 , це, зокрема, дані: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 від 08.04.2020 року; наказу від 15.07.2017 року командира військової частини НОМЕР_2 ; контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, укладеного 15.08.2017 року з ОСОБА_4 строком на 3 роки; наказів по проходженню військової служби та проведення службового розслідування; наказу командира військової частини НОМЕР_2 №231 від 23.10.2018 року; наказу командира військової частини НОМЕР_2 №60 від 23.03.2020 року; акту про результати службового розслідування від 01.04.2020 року; протоколів допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 .
Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно ч. 3 ст. 408 КК України передбачена відповідальність за дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.
Отже, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки він, будучи засудженим за вироком від 23.01.2020 року Комінтернівського районного суду Одеської області за ч. 4 ст. 407 КК України до трьох років позбавлення волі із випробувальним терміном 1 рік, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КПК України.
За змістом частин 1 та 2 ст. 194 КПК України обов`язок доведення наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання покладається саме на прокурора.
Інші ризики, зазначені слідчим у клопотанні, під час судового розгляду прокурором підтримані та доведені не були.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення; в разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні йому загрожує покарання до десяти років позбавлення волі; вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку за станом здоров`я ніде не перебуває; характер соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 (не одружений, дітей не має) в місці його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; наявність у ОСОБА_4 судимостей, а саме: засудження ОСОБА_4 вироком від 23.01.2020 року Комінтернівського районного суду Одеської області за ч. 4 ст. 407 КК України до трьох років позбавлення волі із випробувальним терміном 1 рік; відсутність у ОСОБА_4 повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст. 194 КПК України цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Таким чином, з огляду на конкретні, наведені вище, обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що прокурор не довів недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт, а тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло в певний період доби, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам в межах строку досудового слідства з урахуванням дати повідомлення ОСОБА_4 про підозру 18.08.2020 року.
При цьому згідно ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
Необхідність покладення на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засідання зазначені та доведені не були.
Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 95, 176-178, 181, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати строком до 18 жовтня 2020 року до підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло, а саме: фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22:00 години до 06:00 години.
Зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
Роз`яснити та попередити ОСОБА_4 що за невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на підозрюваного може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду; а також може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід
Роз`яснити, що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді діє до 18.10.2020 року (включно).
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 21.08.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1