ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3428/20 Справа № 204/3903/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Азербайджану, громадянину України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 382 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на цілодобовий домашній арешт та продовжено йому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 грудня 2020 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 одночасно обвинувачується у вчиненні трьох тяжких кримінальних правопорушень, одне з яких вчинено із застосуванням насильства, інше проти громадського порядку та моральності із застосуванням зброї.
При цьому, суд зазначив, що у разі доведеності вини ОСОБА_9 , передбачено покарання загалом до восьми років позбавлення волі. Районний суд вказав, що визначені раніше ризики того, що обвинувачений з метою уникнення кримінального покарання може переховуватись від суду та перешкоджати провадженню іншим чином, зокрема чинити тиск на потерпілих та свідків з метою зміни їх показів на свою користь не змінились та продовжують існувати.
Суд першої інстанції вказав, що є недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_9 , який не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не унеможливить існування визначених судом ризиків, у зв`язку з чим, клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 на цілодобовий домашній арешт, задоволенню не підлягає.
При цьому, суд не погодився з твердженням прокурора щодо недотримання розумних строків судового розгляду, у зв`язку з чим обвинувачений тримається під вартою протягом 6 місяців. Суд зазначив, що вживаються всі передбачені Законом заходи щодо дотримання розумних строків.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати, задовольнити клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 , з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на домашній арешт, з покладенням низки обов`язків на обвинуваченого.
В якості доводів поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала місцевого суду не відповідає повноті судового розгляду, а висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Ризики вважає недоведеними.
На думку захисника тяжкість висунутого обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтовуванням продовження строку тримання під вартою. Посилається при цьому на практику ЄСПЛ.
Також, на думку адвоката, місцевий суд порушив положення КПК України, в частині того, що продовжив строк тримання під вартою, в той час як клопотання сторони захисту було лише про зміну запобіжного заходу.
Вказує, що при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції фактично порушив право на захист обвинуваченого, шляхом не надання можливості стороні захисту та прокурору висловити думку стосовно продовженого запобіжного заходу.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду, в якій просить скасувати ухвалу через допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з перебуванням під вартою, звільнивши його з під варти із зали суду.
Вважає, що суд першої інстанції порушив принцип неупередженості та об`єктивності, та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу. В той же час, відносно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Зазначає, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31.08.2020 року змінено ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2020 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та було вказано про застосування відносно останніх застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, але районний суд , на його думку, не звернув на вказане уваги.
Крім того, захисник посилається на невідповідність змісту ухвали вимогам кримінального процесуального закону.
На думку захисника, обвинувачений ОСОБА_9 в межах даного провадження є не обвинуваченим, а потерпілим, та звертався до поліцейських за допомогою. Зазначає, що будь-яких даних у обвинувальному акті відносно інших осіб конфлікту, тілесних ушкоджень не зазначено. Обвинувачення вважає, безпідставним та неконкретним.
Недоведеним вважає захисник ризики можливих спроб ОСОБА_9 переховуватися від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Що стосується наявності ризику можливих спроб обвинуваченим продовжити злочинну діяльність, на думку сторони захисту є необґрунтованим, остільки не може ґрунтуватися лише на тому, що відносно ОСОБА_9 перебувають обвинувальні акти у судах першої інстанції, адже обвинувальних вироків щодо нього не було.
Також, відсутні докази, за твердженням адвоката, стосовно наявного ризику можливих спроб впливати на свідків та потерпілих у цьому провадженні. Посилається, що потерпілий ОСОБА_16 та свідок ОСОБА_17 , не вказують на те, що на них здійснював вплив ОСОБА_9 .
Поряд з цим наголошується в апеляції на порушення права на захист в місцевому суді, остільки ОСОБА_9 неодноразово не доставлявся в апеляційний суд та безпідставно знаходиться в колонії, замість СІЗО.
Посилається на погіршення стану здоров`я обвинуваченого.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді захисники та обвинувачений підтримали вимоги апеляційних скарг та просили апеляційні скарги задовольнити, змінити запобіжний захід на домашній арешт чи з можливістю внесення застави.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників в інтересах обвинуваченого та просив рішення суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши наявні матеріали, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження 20 жовтня 2020 року прокурором заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу пересування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .
Однак, згідно резолютивної частини ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про заміну запобіжного заходу та продовжено відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не навівши для цього підстав в мотивувальній частині рішення суду.
Таким чином, є слушними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_9 про те, що місцевий суд порушив положення КПК України, в частині того, що продовжив строк тримання під вартою, в той час як клопотання сторони захисту було лише про зміну запобіжного заходу.
Крім того, при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції фактично порушив право на захист обвинуваченого, шляхом не надання можливості стороні захисту та прокурору висловити думку стосовно продовження запобіжного заходу, в той час коли прокурор заявив клопотання про зміну запобіжного заходу.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року, в частині продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , у зв`язку з істотним порушенням норм КПК України.
Розглядаючи клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому ст. 184 КПК України, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи про зміну способу їх виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 200 КПК України в клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.
У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч. 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції повинні перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, а тому, колегія суддів з огляду на доводи в апеляційних скаргах адвокатів, стадії кримінального провадження, в якому обвинуваченому ОСОБА_9 вже висунуто обвинувачення та триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності та доведеності ризиків.
Перевіряючи клопотання прокурора на предмет наявності та доведеності ризиків, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
Що стосується ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то на думку апеляційного суду, враховуючи стадію кримінального провадження, даний ризик зменшився.

Щодо ризику, пердбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити наступне.

До ОСОБА_9 , попередньо було застосовано найменш обтяжливий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, зокрема щодо прибуття за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду, не залишати місце постійного проживання цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора, або суду, починаючи з часу закінчення стаціонарного лікування.

Натомість, в подальшому колегією суддів Дніпровського апеляційного суду було встановлено порушення ОСОБА_9 , покладених на нього процесуальних прав, зокрема, неодноразових неявок до судових засідань, що і стало наслідком зміни 08.04.2020 року запобіжного заходу на тримання останніх під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Отже, поряд із тяжкістю інкримінованних ОСОБА_9 (ч.2 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 382 КК), кримінальних правопорушень, очікуваним покаранням та відомостями щодо особи обвинуваченого, який вже порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, судова колегія вважає ризик переховування підтвердженим.

В той же час колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення від 26.06.1991 року у справі Летельє до Франції).
Сукупність конкретних обставин інкримінованих тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 296 ч. 4, 382 ч. 3 КК України, даних про особу обвинуваченого, у сукупності із існуючим ризиком переховування та стадією кримінального провадження, приводить апеляційний суд до переконання, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу пересування, зазначений в клопотанні прокурора, відносно ОСОБА_9 , не забезпечить його належної поведінки.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги висновок колегії Запорізького апеляційного суду, висловлений в ухвалі від 31 серпня 2020 року, щодо можливості визначення ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки відсутні передбачені пунктами 1-4 ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, які унеможливлювали б визначення ОСОБА_9 , розмір застави у кримінальному провадженні при обранні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, достатнім запобіжним заходом для запобігання можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та/або суду є тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175 760 гривень, який відповідає вимогам ч. 3 ст. 182 КПК України та перебуває у межах кратності, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК (від 20 до 80 прожиткових мінімумів доходів громадян).
Також при цьому колегія суддів враховує і дані про особу обвинуваченого, який за місце мешкання характеризується позитивно, має родину, соціальні зв`язки.
Таким чином, апеляційній скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а вказана ухвала суду скасуванню в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу пересування обвинуваченого ОСОБА_9 , - скасувати щодо продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .
В цій частині постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу пересування, щодо ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою до 17 грудня 2020 року включно.
Визначити ОСОБА_9 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 175 760 гривень (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят гривень), які можуть бути внесені обвинуваченим або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.
Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному судом розмірі протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При внесенні суми застави у визначеному судом розмірі, обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.
У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_9 , покласти наступні обов`язки:
1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
3) прибувати за кожною вимогою до слідчого, який здійснює кримінальне провадження, прокурора та суду;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, документи що дають право на виїзд з України, та в`їзд в Україну.
З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3