Справа № 761/5957/17
Провадження №1-кп/761/329/2020
В И Р О К
іменем України

20 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, судове засідання у кримінальному провадженні № 0015289, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 листопада 2016 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Шамраївка Сквирського району Київської області, громадянки України, українки, із вищою освітою, незаміжньої, маючої на утриманні сина, який є інвалідом 1 групи, працюючої помічником вихователя Санаторної школи інтернат № 20 м. Києва, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

29 листопада 2016 року, близько 18 години 50 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , у комунальній квартирі, АДРЕСА_3 , а саме в приміщенні кухні, між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 виник побутовий конфлікт, який переріс у сварку. В перебігу сварки у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , 29 листопада 2016 року, близько 18 годин 50 хвилин, знаходячись у кухні комунальної квартири АДРЕСА_4 , діючи умисно та розуміючи протиправний характер своїх дій, правою рукою вдарила ОСОБА_12 в обличчя, а саме в область правого ока та губ. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2956 від 30 листопада 2016 року, потерпілій ОСОБА_12 було спричинено тілесне ушкодження, а саме садно на слизовій оболонці нижньої губи справа, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитана у судовому засіданні 09 липня 2020 року ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнала, та надала показання, згідно яких 28 листопада 2016 року вона перебувала у лікарні зі своїм сином та отримала дзвінок від доньки ОСОБА_14 , яка повідомила, що між нею та її сусідкою ОСОБА_12 відбувся конфлікт. Так, приїхавши на наступний день приблизно о 19 годині 00 хвилин до свого помешкання за адресою: АДРЕСА_5 , у коридорі квартири побачила на кухні ОСОБА_12 , яка готувала макарони, та запитала у неї, що вчора відбулось між її донькою та нею. В цей момент на кухні комунальної квартири також знаходилась її донька ОСОБА_15 . На що ОСОБА_12 почала виражатися нецензурною лайкою та, тримаючи в руках друшляк з макаронами, почала наближатися до її доньки. Побоюючись, що ОСОБА_12 може спричинити якісь ушкодження донці, вона вибила його з її рук. Будь яких тілесних ушкоджень вона не наносила потерпілій та навіть не торкалась її обличчя. Після їх словесної сварки вийшла з кімнати сусідка ОСОБА_16 та почала її заспокоювати.

Не зважаючи на позицію обвинуваченої, яка заперечувала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, суд, провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані стороною обвинувачення, приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яка підтверджується наступними доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_12 , будучи допитаною в судовому засіданні 10 липня 2017 року, надала показання, згідно яких вона разом з обвинуваченою ОСОБА_6 проживають у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_5 . В ході їхнього спільного проживання виник конфлікт на побутовому підґрунті. Так, в кінці листопада 2016 року вона відкрила їхню спільну комірку, щоб взяти продукти та переставила розкладушку ОСОБА_6 . На наступний день, 29 листопада 2016 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, коли вона перебувала на кухні та готувала макарони, прийшла ОСОБА_6 разом зі своєю донькою ОСОБА_17 та вони разом почали її ображати, висловлюватися брутальною лайкою на її адресу. ОСОБА_12 стояла біля плити та тримала в руках пательню, коли до неї підійшла ОСОБА_6 та рукою нанесла їй удар в обличчя, потім вона хотіла вдарити її ще раз, але зачепила пательню, яку вона тримала в руках. ОСОБА_12 відхилилася дещо, тому вміст пательні на неї не попав, а висипався на підлогу. Вказані обставини бачила сусідка ОСОБА_18 , яка в момент нанесення удару ОСОБА_6 стояла в коридорі.

Вказані показання потерпілої ОСОБА_12 суд покладає в основу даного вироку, оскільки вони відповідають фактичним обставинам, встановленим судом та підтверджуються іншими дослідженими доказами, наданими стороною обвинувачення та показаннями свідків.
Так, свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним в судовому засіданні 10 липня 2017 року, надав показання згідно яких він повідомив, що близько 19 години 00 хвилин 29 листопада 2016 року його дружина ОСОБА_12 готувала вечерю на кухні комунальної квартири АДРЕСА_4 , де вони проживають. Почувши галас з кухні, він вийшов з кімнати та побачив, що на обличчі його дружини кров, а інші сусіди заспокоювали обвинувачену ОСОБА_6 . При цьому, свідок не бачив, як саме остання наносила удари ОСОБА_12 , однак до того як вона йшла на кухню на ній не було будь-яких ушкоджень.
Свідок ОСОБА_20 , будучи допитаною в судовому засіданні 14 вересня 2017 року, надала показання, згідно яких вона є донькою обвинуваченої ОСОБА_6 та проживає разом зі своєю матір`ю в комунальній квартирі АДРЕСА_4 . Так, на передодні конфлікту, який стався між її матір`ю та ОСОБА_12 , вона також посварилася з останньою через те, що вони використовують одну спільну комірку де стоїть їх розкладушка, яку постійно переставляє ОСОБА_12 29 листопада 2016 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин вона вийшла на кухню разом зі своєю матір`ю, щоб поговорити з ОСОБА_12 . В ході їхнього спілкування виник конфлікт та ОСОБА_12 почала замахуватися на неї пательнею, яку тримала в руках, а ОСОБА_6 , захищаючи її, підійшла та вибила пательню з рук ОСОБА_12 . Після цього вони відразу відійшли, а на кухню прийшли інші сусіди в тому числі і чоловік потерпілої. При цьому свідок стверджує, що по обличчю, чи по якихось частинах тіла ОСОБА_6 не наносила удари ОСОБА_12 .
Показання свідка ОСОБА_20 , в частині того, що ОСОБА_6 не наносила удар ОСОБА_12 в обличчя, суд оцінює критично та не покладає в обґрунтування даного вироку, оскільки на думку суду свідок таким чином намагається захистити свою матір ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_21 , будучи допитаною в судовому засіданні 03 квітня 2018 року, надала показання згідно яких вона разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_20 та ОСОБА_12 проживає в комунальній квартирі АДРЕСА_4 . В кінці листопада 2016 року вона знаходилась у своїй кімнаті та почула крики з кухні. Вийшовши в коридор покурити, побачила як обвинувачена та ОСОБА_12 сварились між собою та ОСОБА_6 підняла руку на ОСОБА_12 , яка в цей момент в руках тримала пательню та побачила як пательня полетіла вгору, з неї висипався вміст. Повертаючись до кімнати, вона побачила на обличчі у потерпілої ОСОБА_12 кров. Сам момент нанесення удару ОСОБА_6 ОСОБА_12 вона не бачила, однак бачила як вона замахувалась в сторону останньої та як вибила з її рук пательню. В подальшому вона була запрошена працівниками поліції для проведення слідчого експерименту.
Показання свідків у своїй сукупності підтверджують наявність неприязних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 та вказують, що 29 листопада 2016 року між останніми стався конфлікт, який призвів до того, що ОСОБА_6 , застосувавши грубу силу, нанесла ОСОБА_12 удар в область обличчя, за наслідками чого та отримала легке тілесне ушкодження.
Крім того, судом досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення, якими повністю підтверджується вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а саме:

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 листопада 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_12 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомила Шевченківське УП ГУ НП у м. Києві про те, що 29 листопада 2016 року о 19 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 нанесла їй тілесне ушкодження в область голови, обличчя;

висновок експерта № 2956 від 30 листопада 2016 року, відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи, у ОСОБА_12 , 1945 року народження, при обстеженні виявлене ушкодження: садно на слизовій оболонці нижньої губи справа. Характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось від дії тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати терміну вказаному у постанові, тобто 29 листопада 2016 року та не було небезпечним для життя та відноситься до легких тілесних ушкоджень;
протокол слідчого експерименту від 22 грудня 2016 року, проведеного в період часу з 19 год. 43 хв. до 19 год. 48 хв. за участю потерпілої ОСОБА_12 у кухонному приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 . В ході проведення вказаного слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що 29 листопада 2016 року вона перебувала на кухні, готувала вечерю, до неї зайшла ОСОБА_6 зі своєю дочкою ОСОБА_22 . Останні почали вживати щодо неї нецензурну лайку, потім ОСОБА_6 вдарила правою рукою ОСОБА_12 в праву чистину обличчя та зачепила і розбила їй губу. Щоб пательня не впала на неї, вона різким рухом відвела її в сторону та випустила з руки;
речовий доказ, а саме сд-диск на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту від 22 грудня 2016 року, який був безпосередньо переглянутий в судовому засіданні.
Таким чином, проаналізувавши докази, надані стороною обвинувачення, допитавши учасників кримінального провадження, свідків обставин вчинення кримінального правопорушення, проаналізувавши версію обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона не на носила удари потерплій, а лише відвела її руку, щоб ОСОБА_12 не спричинила тілесні ушкодження її доньці ОСОБА_23 , суд прийшов до переконання, що така версія спростовується сукупністю показань, наданих усіма учасниками вказаної події та іншими зазначеними у вироку доказами.
При цьому, зазначені докази, у своєму взаємозв`язку створюють чітке розуміння, що ОСОБА_6 своєю правою рукою вдарила ОСОБА_12 в область обличчя умисно на ґрунті неприязних відносин, які склалися у неї з потерпілою в ході їх побутового конфлікту, який передував настанню подій, що відбувалися 29 листопада 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Також за клопотанням сторони захисту було долучено наступні письмові докази:
копії клопотань адвоката ОСОБА_13 про проведення слідчих, процесуальних дій у кримінальному провадженні № 015289 від 30 листопада 2016 року;
копії виписок з медичних карток НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ОСОБА_24 ;
копія посвідчення учасника бойових дій виданого на ім`я ОСОБА_24 ;
копія довідки про безпосередню участь особи в АТО від 02 червня 2015 року;
характеристика обвинуваченої ОСОБА_6 з місця роботи;
флеш носій із 4-ма відеофайлами, які були переглянуті в судовому засіданні;
копія довідки МСЕК від 03 липня 2017 року про встановлення групи інвалідності ОСОБА_24 .
Надані захисником докази не спростовують твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачена ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, а флеш-носії з відеозаписами суд визнає недопустимим доказом у відповідності до ст. 87 КПК України та виключає його з числа доказів.
Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку та виключає з числа доказів наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 30 листопада 2016 року за № 0015289 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесено відомості за підозрою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; постанову про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 30 листопада 2016 року; постанову про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 30 листопада 2016 року; постанову слідчого Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_25 від 30 листопада 2016 року про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_12 ; повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 24 грудня 2016 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, протокол роз`яснення ОСОБА_6 права на захист; постанову слідчого від 28 грудня 2016 року про залучення захисника, оскільки вказані матеріали не містять дані, що встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а частина з них лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та уповноваженими належним чином особами.

Дані протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_21 та іншої особи ОСОБА_26 із застосуванням технічних засобів від 23 грудня 2016 року проведеного в період часу з 09 год. 43 хв. до 09 год. 46 хв. в кабінеті № 8 за адресою: м. Київ. вул. О. Теліги, 43-А та відеозапис даного експерименту на СД диску, проведеного з грубим порушенням процедури, визначеної вимогами ст. 240 КПК України, суд виключає з числа доказів, оскільки вказана дія фактично є допитом свідка в приміщенні Територіального відділку Шевченківського ГУ НП в м. Києві та взагалі не містить необхідних ознак слідчого експерименту і не слугує цілям та завданням даної слідчої дії.

Таким чином, суд дослідивши, оцінивши та проаналізувавши отримані, досліджені і перевірені в судовому засіданні докази в рамках даного судового провадження, прийшов до переконання, що вина ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії кримінальних проступків є доведеною поза розумним сумнівом. На думку суду, по справі зібрано достатню кількість доказів на підтвердження такої вини, та суд вбачає в діях ОСОБА_6 наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

При цьому, позицію обвинуваченої ОСОБА_6 щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд вважає цілком зрозумілою, оскільки обвинувачена, намагаючись переконати суд, що вона захищала доньку від неправомірних дій ОСОБА_12 , таким чином здійснює свій захист та бажає уникнути відповідальності за вчинення умисного кримінального правопорушення.
Виходячи з отриманих судом показань обвинуваченої, аналізуючи їх в сукупності з іншими описаними вище допустимими та належними доказами, обстановкою та обставинами, за яких відбувалась подія, враховуючи, що а ні обвинуваченій ОСОБА_6 , а ні її донці ОСОБА_23 , потерпілою ОСОБА_12 не було спричинено будь якого тілесного ушкодження, суд дійшов переконливого висновку про те, що ОСОБА_6 умисно в ході сварки між нею та потерпілою ОСОБА_12 нанесла останній легке тілесне ушкодження в область обличчя.
У зв`язку з викладеним вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 , своїми умисними протиправними діями, вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинення нею кримінального проступку, характеризуючі дані про її особу, стан здоров`я, вік обвинуваченої, сімейний стан, наявність на утриманні дитини інваліда 1 групи, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, думку потерпілої.

Особі, яка вчинила кримінально каране діяння, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Так, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, раніше не судима.

Згідно ст. 66, 67 КК України, обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення наведені вище, дані про особу обвинуваченого, її ставлення до вчиненого, думку потерпілої ОСОБА_12 , яка просила суд покарати обвинувачену за вчинене, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу.

Таке покарання стосовно ОСОБА_6 є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку.

В той же час, як встановлено в перебігу судового розгляду ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України 29 листопада 2016 року.

Таким чином, на час постановлення вироку у провадженні, минуло більше двох років з дня вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, однак вона свою вину у вчиненні кримінально караного діяння не визнала і про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності клопотань не заявляла, зважаючи на що, суд на підставі ч.5 ст. 74 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання у відповідності до положень ст. 49 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт на майно обвинуваченої не накладався.

Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речові докази: сд-диски на яких зафіксовано проведення слідчих експериментів залишити для подальшого зберігання при матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч.2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського
районного суду м. Києва ОСОБА_1