ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2273/20 Справа № 201/2056/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року клопотання прокурора ОСОБА_9 було задоволено та застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, до 14 серпня 2020 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такі ризики, як можливі спроби обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані в суді, не зменшилися на час розгляду клопотання і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох до шести років, при цьому, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.
Також суд, оцінивши обґрунтування прокурора на підтвердження наявності ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 вчинити інше кримінальне правопорушення, прийшов до переконання, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такий ризик існує, про що свідчить той факт, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і обвинувальний акт стосовно останнього направлений до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року скасувати. Постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що попередня ухвала суду про продовження строку тримання під вартою була постановлена 23 квітня 2020 року із вказаним строком закінчення 20 червня 2020 року. Прокурором ОСОБА_9 подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 у судовому засіданні 16 червня 2020 року. На думку апелянта, прокурором порушений термін подання відповідного клопотання на 1 день, що є грубим порушенням процесуального закону.
Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що взагалі не доведено ризик переховування від суду та не надано доказів про наявність у підозрюваного негативної репутації, а тому відсутність таких даних суд повинен був рахувати на користь особи.
Вказує на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 22 квітня 2020 року є абсолютною копією клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 16 червня 2020 року, оскільки виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою, не вказаний. Таким чином, на думку апелянта, прокурором фактично не доведено необхідність продовження застосування саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а тому зважаючи на це є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановленої на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000024 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2020 року призначено підготовче судове засідання за вказаним обвинувальним актом на 16 червня 2020 року.
Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2020 року ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, до 03 березня 2020 року.
Згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, до 30 квітня 2020 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів до 20 червня 2020 року.
Прокурором в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції від 16 червня 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду та впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії ці ризики не зменшились.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року). Крім того, враховує апеляційний суд і відомості про особу ОСОБА_8 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.
Також колегія суддів зважає на початкову стадію судового провадження, оскільки 16 червня 2020 року була проведена лише підготовча частина судового розгляду. Свідки у кримінальному провадженні ще не допитані, у зв`язку з чим об`єктивно існує ризик можливого впливу на них.
Також апеляційний суд цілком погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що ризик можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_8 вчинити інше кримінальне правопорушення дійсно існує, про що свідчить той факт, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і обвинувальний акт стосовно нього направлений до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.
Таким чином, висновки суду, що встановленні при обранні запобіжного заходу ризики, не зменшились і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність клопотання прокурора вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, оскільки в ньому взагалі не зазначені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також відсутні обставини, які свідчать, що попередні ризики не зменшились, що, на думку захисника, залишилось поза увагою суду першої інстанції, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Крім того, досить обґрунтовано суд першої інстанції зазначив у відповідь на доводи сторони захисту в частині того, що порушення прокурором передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України п`ятиденного строку для подання клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 1 день є підставою для відмови у задоволенні такого клопотання, визнавши їх хибними та такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону і суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08 квітня 2020 року (справа № 263/15845/2019, провадження №51-6165км19), оскільки передбачений наведеною вище статтею п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч. 5 ст. 199 КПК України не пов`язує обов`язок слідчого судді, суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням.
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувану ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року апеляційний суд враховує також усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, тому звертає увагу на рух кримінального провадження, періодичність призначення судових засідань та не вважає, що загальний строк тримання ОСОБА_8 під вартою є надмірним, з огляду на складність кримінального провадження та кількість процесуальних дій, які необхідно провести.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4