ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2223/20 Справа № 171/1602/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000433 19 травня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольська Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь КП Криворізька міська клінічна лікарня №2 КМР на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 5 787,47 грн.
Залишено до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 17 год. вечора до 09 год. ранку.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у спричиненні в м. Зеленодольську Дніпропетровської області умисного тяжкого тілесного ушкодження за наступних обставин.
18 травня 2019 року приблизно о 20 год. ОСОБА_7 , перебуваючи біля кафе «Меркурій» розташованого по пров. Молодіжному у м. Зеленодольську Апостолівського району Дніпропетровської області, під час сварки з ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя ОСОБА_9 , який в цей час сидів на порозі запасного входу до приміщення вказаного кафе, після чого ОСОБА_7 , захопивши рукою зі сторони спини шию ОСОБА_9 , став утримувати його, внаслідок чого разом впали на бетоне покриття дороги, при цьому ОСОБА_9 вдарився головою об нього. Після того, як ОСОБА_9 підвівся, ОСОБА_7 наніс кулаками правої та лівої рук приблизно 5-6 ударів в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 з правої та лівої сторони, внаслідок чого останній впав, вдарившись головою об бетонне покриття дороги.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня, небезпечних для життя в момент заподіяння, оцінюються у сукупності і розділенню кожного окремо по ступеню тяжкості не підлягають.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Обґрунтовуючи свої вимоги обвинувачений зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують йому покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, а також те, що раніше не судимий, вчинив один епізод злочинної діяльності, вчинений злочин не є тяжким, молодий вік. Звертає увагу, що відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив її залишити без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_9 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок суворості та можливість його звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченої також не наведено.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, провину визнає, у вчиненому розкаявся, не працює, не має міцних соціальних звязків, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що він раніше не судимий, щиро кається, вину визнав в повній мірі, вчинив один епізод злочинної діяльності, а також відсутні обставини, що обтяжують покарання, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Посилання обвинуваченого на його молодий вік та те, що він добровільно відшкодував потерпілому витрати на лікування, мають місце, проте не знижують ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину та не є достатніми підставами для звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Всупереч доводам обвинуваченого вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останнього, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі останній.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4