Справа № 296/8686/20
УХВАЛА

Іменем України

30 жовтня 2020 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_3 про самовідвід у справі №296/8686/20 за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність прокуратури Житомирської області про зобов`язання виконати дії,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_3 заявлений самовідвід у справі №296/8686/20 за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність прокуратури Житомирської області про зобов`язання виконати дії.

Заявлений самовідвід мотивований тим, що ОСОБА_4 неодноразово зверталась до суду з позовами до суддів Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про порушення її конституційних прав на справедливий суд та стягнення моральної шкоди, а саме у справах №№295/9675/19, 295/9374/19, 295/9376/19, 295/9571/19. Вищевказані справи перебували на розгляді у судді ОСОБА_3 . Слідчий суддя ОСОБА_3 посилається на те, що подальший розгляд скарги ОСОБА_4 поставить під сумнів принцип неупередженого розгляду справи безстороннім і незалежним судом.

Вирішуючи питання на предмет задовлення заяви слідчого суддя суд враховує наступне.

Так, відповідно до ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Суддя місцевого суду здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом (ст. 23 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, джерелом якої є відповідні рішення, що будуть наведені далі, гарантоване статтею 6 § 1 право на справедливий судовий розгляд вимагає, аби будь - яка справа розглядалась встановленим законом «незалежним і безстороннім судом». Між поняттями незалежності і об`єктивної безсторонності існує тісний зв`язок. Тому питання їх дотримання Суд часто розглядає сукупно (Findlay проти Сполученого Королівства, § 73).

Стаття 6 § 1 вимагає, аби кожен суд, до якого вона застосовується, був «безстороннім». Зазвичай безсторонність визначається як відсутність упередження або наперед складеної думки і може оцінюватись у різний спосіб ( Kyprianou проти Кіпру [ВП], § 118; Micallef проти Мальти [ВП], § 93 ).

У рамках суб`єктивного підходу Суд завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне ( Kyprianou проти Кіпру [ВП], § 119; Hauschildt проти Данії, § 47).

Для того, щоб вирішити, чи у даній справі є правомірні підстави сумніватись в неупередженості судді, слід взяти до уваги думку скаржника, якій, проте, не можна надавати вирішальної ролі. Визначальною є потреба встановити, чи його оцінка може вважатись об`єктивно виправданою (Ferrantelli і Santangelo проти Італії, § 58; Padovani проти Італії, § 27).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі № 5 - 15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року у справі № 5 - 15п12 ).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, визначені ст. 75 КПК України, згідно з якою слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що подання заяви про відвід повинно містити обставини, які б поза розумним сумнівом могли б свідчити про наявність підстав для відводу судді, однак слідчим суддею такі підстави у заяві не наведено.

Враховуючи, те що підстав для відводу судді, передбачених ст. 75 КПК України у заяві про самовідвід не наведено, таких підстав не встановлено і під час розгляду заяви судді про самовідвід, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні такої заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 82 КПК України, 283, 285 КпАП України, з урахуванням ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду справи №296/8686/20 за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність прокуратури Житомирської області про зобов`язання виконати дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1