Справа № 344/8040/20
Провадження № 11-кп/4808/48/21
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001331 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безенчук Куйбишевської області Російської Федерації, росіянина, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, пенсіонера, інваліда ІІ групи загального захворювання, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Івано-Франківського міського суду від 26 листопада 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, вироком Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2016 року за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді шести місяців арешту, вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з часу, коли він буде фактично затриманим.

Відповідно до ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 20 травня 2020 року до 22 травня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 5557 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 30 коп. процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2020 року, після набрання вироком законної сили вирішено скасувати.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вважає що, виходячи з обставин провадження, покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є явно несправедливим. Зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 вину визнав повністю, не оспорював встановлені обставини і погодився на розгляд обвинувального акту за ст. 349 КПК України. Розмір завданої матеріальної шкоди становить 712,83 грн. Викрадене майно було повернуто обвинуваченим ще до затримання працівниками поліції. Незважаючи на відсутність претензій у потерпілого, обвинувачений у добровільному порядку відшкодував ОСОБА_9 завдану моральну шкоду. Вказує, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, повне та беззастережне визнання вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, обставин, які б обтяжували покарання, не встановив. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є пенсіонером, інвалідом ІІ групи загального захворювання та потребує періодичного лікування у спеціалізованих лікувальних закладах. На її думку, при таких обставинах обвинуваченому може бути призначено більш м`яке покарання, яке буде достатнє та необхідне для його виправлення, оскільки він цілком усвідомив суспільну небезпеку вчиненого та твердо став на шлях виправлення, просить суд з розумінням та поблажливістю поставитись до нього.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднане з проникненням у житло.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.
ОСОБА_7 , маючи незняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив новий корисливий злочин.

Так, 20 травня 2020 року в період часу з 14 год. по 18 год. у ОСОБА_7 , який проходячи повз будинок по АДРЕСА_2 , виник неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна. З цією метою ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов у під`їзд будинку по АДРЕСА_2 та, смикнувши за ручку дверей квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_9 , побачив, що двері не зачинені. В подальшому ОСОБА_7 , діючи повторно та умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків шляхом вільного доступу проник в квартиру, що по АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав ноутбук марки «NEC» моделі «I-SELECT M5410», вартість якого згідно з висновком експерта №СЕ-19/109/14/2-352ТВ/20 від 29 травня 2020 року становить 624,50 грн та матерчату сумку, вартість якої згідно з висновком експерта № СЕ-19/109/14/2-352ТВ/20 від 29 травня 2020 року становить 88,33 грн.

Після цього, ОСОБА_7 із викраденим майном покинув квартиру по АДРЕСА_4 , маючи реальну можливість ним розпорядитися на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 712,83 грн.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили змінити вирок та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі;

- прокурор вважає вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання законним та обґрунтованим, а тому просив його залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі посилається на невідповідність покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з його явною несправедливістю через суворість, тому суду апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців було належним чином враховано обставини, зазначені стороною захисту.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, його вік, стан здоров`я та майновий стан, те, що він не працює, є пенсіонером - інвалідом ІІ групи загального захворювання, неодружений, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, востаннє - вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, а також відсутність будь-яких претензій у потерпілого.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відніс повне та беззастережне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Суд першої інстанції взяв до уваги, що згідно з досудовою доповіддю є висока ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, а виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, в тому числі окремих осіб.

На думку суду апеляційної інстанції, з огляду на наведене, враховуючи думку учасників судового провадження, дані про особу винного, який хворіє, є пенсіонером - інвалідом ІІ групи загального захворювання та який критично ставиться до вчиненого, незначний розмір завданих злочином збитків, які повністю відшкодовано, а також наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для висновку про можливість призначення ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавлення волі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, думки потерпілого, інших обставин по кримінальному провадженню, призначене обвинуваченому покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України.

Саме таке покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання та є справедливим.

Більш м`яке покарання, про призначення якого просить обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4