Справа № 158/2278/20
Провадження № 1-кс/0158/638/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , володільця майна - ОСОБА_3 , представника володільця майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000591 від 12.09.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -, -

В С Т А Н О В И В

15 вересня 2020 року до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, а саме: автомобіля марки "VOLKSWAGEN CADDY", державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , синього кольору, який належить ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яким керував ОСОБА_3 ; технічний паспорт автомобіля серії НОМЕР_3 ; страховий поліс серії АР № 4591996, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000591 від 12.09.2020 року.

Клопотання мотивовано тим, що 12.09.2020 року близько 09 год., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "VOLKSWAGEN CADDY" державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-14, у напрямку смт. Маневичі, Волинської області, на 38-му кілометрі, виконуючи маневр обгону, виїхавши на смугу зустрічного руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ-21011", державний номерний знак « НОМЕР_4 », що рухався в попутному напрямку та здійснював поворот ліворуч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримати механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «ВАЗ-21011», державний номерний знак « НОМЕР_4 » ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та госпіталізований до ЛМКЛ.

Цього ж числа, слідчим СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 на вищевказаній ділянці дороги, проведено огляд місця події, в ході якого, зокрема, вилучено автомобіль марки "VOLKSWAGEN CADDY", державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , синього кольору; технічний паспорт автомобіля серії СХХ № 739626; страховий поліс серії АР № 4591996.

За вказаним фактом СВ Ківерцівського ВП розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000591 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Підставою для накладення арешту є те, що вищевказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, зберегло на собі сліди та може містити на особі інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а тому, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, просить накласти арешт на вищевказане майно.

Слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечили. Посилаючись на те, що батько ОСОБА_3 ОСОБА_7 є особою з інвалідністю другої групи по зору, а тому вказаний автомобіль необхідний для пересування; у даному кримінальному провадженні проведені усі необхідні слідчі дії, просять в задоволені клопотання відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000591, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.4).

Органами досудового розслідування встановлено, що 12.09.2020 року близько 09 год., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем "VOLKSWAGEN CADDY" державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-14, у напрямку смт. Маневичі, Волинської області, на 38-му кілометрі, виконуючи маневр обгону, виїхавши на смугу зустрічного руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ-21011", державний номерний знак « НОМЕР_4 », що рухався в попутному напрямку та здійснював поворот ліворуч. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримати механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «ВАЗ-21011», державний номерний знак « НОМЕР_4 » ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та госпіталізований до ЛМКЛ.

Цього ж числа, слідчим СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 на вищевказаній ділянці дороги, проведено огляд місця події, в ході якого, зокрема, вилучено автомобіль марки "VOLKSWAGEN CADDY", державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , синього кольору; технічний паспорт автомобіля серії СХХ № 739626; страховий поліс серії АР № 4591996.

Згідно постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 13.09.2020 року, вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частина 1 статті 173 КПК України вказує, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що слідчим не доведено належним чином необхідність накладення арешту на вилучене майно, що дає слідчому судді підстави відмовити у задоволенні такого клопотання.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000591 від 12.09.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1