печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

власника майна ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0005544, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді від 03.05.2018 на майно, вилучене 11.04.2018 під час проведення обшуку індивідуального сейфу № НОМЕР_1 сектору С в приміщенні ПуАТ «КБ «Акордбанк», розташованого за адресою м. Київ, вул. Стеценка, 6, а саме: грошових коштів у сумі 136 700 доларів США та 155 Євро.

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначає, що в рамках кримінального провадження № 0005544 проведено обшук в приміщенні ПуАТ «КБ «Акордбанк», під час якого з індивідуального сейфу № НОМЕР_2 , який використовувався ОСОБА_3 для зберігання власних заощаджень та прикрас, вилучені грошові кошти у сумі 136 700 доларів США та 155 Євро. Кримінальне провадження триває більше 4 років, жодній особі, в тому числі і ОСОБА_3 , повідомлення про підозру не складено. Вилучені грошові кошти не відповідають критеріям ст. 98 КПК України. Вказує, що за час досудового розслідування слідчим не встановлено спричинених ОСОБА_3 збитків в провадженні. Накладення арешту позбавляє заявника користуватись та розпоряджатись власним майном. На підставі викладеного, заявник вважала наявними підстави для скасування арешту.

У судовому засіданні власник майна вимоги клопотання підтримала повністю, просила задовольнити. Вказала, що арештовані грошові кошти є її власними заощадженнями, які вона набувала, працюючи та заощаджуючи протягом всього життя. Крім того, мала декілька депозитних рахунків в іноземній валюті та отримувала відсотки з вказаних депозитів. Вона ніколи не придбавала нерухомості, автомобілів, не робила інших значних витрат, що, на думку заявника, міг і мав би перевірити слідчий протягом досудового розслідування. Заявник зазначала, що майже три роки позбавлена можливості розпоряджатися власними грошовими коштами, проте вона одна виховувала сина, якого і надалі хотіла би матеріально підтримувати, також має батька похилого віку, який до того ж є інвалідом 2 групи і також потребує піклування та фінансової допомоги.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що арешт накладено обґрунтовано, досудове розслідування триває, підстави для накладення арешту не відпали. Так, обґрунтовуючи своє заперечення, прокурор вказав, що наразі існують підстави для даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки саме в департаменті, який очолювала ОСОБА_3 , зберігалися зниклі договори. Крім того, в судовому засіданні на уточнююче питання слідчого судді прокурор зазначив, що на даній стадії провадження метою арешту є збереження речових доказів та, ймовірно, відшкодування в подальшому спричинених кримінальним правопорушенням збитків. Також повідомив, що індивідуально визначених ознак речового доказу арештовані грошові кошти не мають, можливо вони здобуті злочинним шляхом. До того ж прокурор просив врахувати, що рішення слідчого судді про накладення арешту залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя надходить наступних висновків.

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005544 від 29.04.2016 за фактом втрати оригіналів договорів поруки № № 357, 358, 361, 362, 363, 364, що знаходились на зберіганні у директора Департаменту з обслуговування системних клієнтів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 191 (чинна до 01.07.2020) КК України.

В рамках кримінального провадження № 0005544 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2018 по справі № 757/18203/18-к накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», що за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, буд. 6, зокрема на грошові кошти в сумі 136 700 доларів США; 155 Євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому є підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ухвалою колегію суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 03.07.2018 рішення слідчого судді щодо накладення арешту на вилучене майно залишено без змін.

Власник майна ОСОБА_3 заперечила свою причетність до будь-якої протиправної діяльності та на підтвердження походження та володіння грошовими коштами надала відомості з Пенсійного фонду України, згідно яких дохід ОСОБА_3 за період з 1998 по 2018 рік постійно працювала та отримувала дохід, а також квитанції що підтверджують розміщення ОСОБА_3 грошових коштів у іноземній валюті на депозитних рахунках.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Статтею 7 КПК України розумність строків визначено розумність строків загальною засадою і національного кримінального процесуального законодавства, а зміст цієї засади розкрито ст. 28 КПК України, відповідно до частини 1 якої під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Вирішуючи вказане клопотання, слідчий суддя враховує, що арешт на майно ОСОБА_3 накладено 03.05.2018, відповідне судове рішення переглянуто судом апеляційної інстанції 03.07.2018.

Отже, з часу накладення арешту пройшло понад 2 роки 7 місяців.

За цей час жодній особі в провадженні, в тому числі ОСОБА_3 , не повідомлено про підозру, не здобуто додаткових доказів (порівняно зі стадією накладення арешту), які б підтверджували неправомірність набуття ОСОБА_3 арештованих грошових коштів. Безпосередньо в судовому засіданні прокурор зазначив, що самі по собі арештовані грошові кошти слідів кримінального правопорушення не містять.

З урахуванням наведених представником власника майна доводів, тривалості проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні з 29.04.2016, приймаючи до уваги, що з часу накладення арешту 03.05.2018, ОСОБА_3 повідомлення про підозру не складено, доказів її причетності до кримінального правопорушення прокурором не надано, відсутністю даних про те, що вилучене майно безпосередньо містить сліди кримінального правопорушення та є предметом експертного дослідження, вважаю що подальший арешт майна не можна вважати законним, пропорційним між обмеженням права власності особи та потребами досудового розслідування, а також необхідним з метою виконання завдань кримінального провадження.

Будь-яких даних, що скасування арешту може будь-яким чином зашкодити досудовому розслідуванню, не встановлено.

За таких обставин вважаю, що на даний час необхідність в арешті майна ОСОБА_3 не доведена, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2018 по справі №757/18203/18-к на майно, вилучене 11.04.2018 під час проведення обшуку індивідуального сейфу № НОМЕР_1 сектору С в приміщенні ПуАТ «КБ «Акордбанк», розташованого за адресою м. Київ, вул. Стеценка, 6, а саме:

- грошові кошти в сумі 136 700 доларів США; 155 Євро.

Повернути ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Московським РУГУ МВСУ в м. Києві 17.01.1997, місце проживання АДРЕСА_1 ) грошові кошти в сумі 136 700 доларів США; 155 Євро.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1