Дата документу 26.08.2020 Справа № 311/3532/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 311/3532/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1480/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Василівського районного суду Запорізької області,

розглянула 26 серпня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 23 липня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 23 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 20 вересня 2020 року. Суд дійшов висновку, що продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за скоєне правопорушення, незаконно впливати на свідків та запобіганню вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а тому вважав обґрунтованим клопотання прокурора та доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці 20 вересня 2020 року включно.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує, що 23.07.2020 року судовий розгляд кримінального провадження оголошено закінченим і сторони перейшли до судових дебатів. Посилаючись на рішення Європейського Суду зазначив, що всі ухвали суду про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 містять загальні формулювання і повторювальні фрази без будь-яких доказів. Звертає увагу, що ні прокурор ні суд не навели жодних доказів про наявність ризиків і про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Сторона захисту зазначає про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 , останній ухилятися чи переховуватися від суду не бажає, закордонного паспорту не має, відомостей про будь-які порушення з його боку відсутні, матір обвинуваченого виявила бажання надати свій будинок для виконання цілодобового домашнього арешту. Просить ухвалу суду від 23.07.2020 року скасувати, ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою просить змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження вбачається, що 23 липня 2020 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує, в разі засудження вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешту чи особисте зобов`язання.

Відсутність постійного джерела доходів, наявних відомостей щодо вживання алкоголю,неодноразових судимостей за умисні тяжкі злочини, раніше застосування відносно до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від покарання та подальше скоєння ним нових злочинів, суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризики переховування обвинуваченого та вчинення інших кримінальних правопорушень і вказує на неможливість зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на менш суворий.

При цьому, апеляційний суд вважає ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на свідків зі сторони обвинувачення, з огляду на допит вказаних осіб та перехід до стадії судових дебатів, є недоведеним.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

При цьому ризики щодо переховування та вчинення інших кримінальних правопорушень, які навіть зі спливом часу не зменшилися, надавали суду першої інстанції достатніх підстав для висновку про доцільність продовження строку дії раніше обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Судова колегія не знаходить вагомих та беззаперечних даних на користь вимог сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 23 липня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК Українизалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4