Єдиний унікальний номер 725/1230/20
Номер провадження 1-кп/725/56/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора: ОСОБА_3 ,
неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
законного представника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000050 від 18.01.2020 року по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання без визначення його виду та розміру із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батька ОСОБА_5 строком на 1 рік. Клопотання подане на підставі ст.ст.97, 105 КК України.
Законний представник та неповнолітній обвинувачений клопотання підтримали, просили задовольнити.
Прокурор не заперечувала проти задоволення заявленого клопотання.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, частково дослідивши матеріали провадження, суд приходить до наступного:
Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 373 КПК України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такий примусовий захід виховного характеру, як застереження.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 1, 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» визначено, що судам необхідно додержуватись вимог законодавства, що регулює застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, котрі вчинили злочини у віці до 18 років. В кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.
Згідно з п. 16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2017 року № 223-66/0/4-17 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду.
Системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч. ч. 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Підстав для застосування відносно неповнолітнього положень ч.1 ст.97 КК України щодо звільнення його від кримінальної відповідальності суд не вбачає, оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, яке відноситься до категорії середньої тяжкості.
З урахуванням зазначеного, суд вважає заявлене клопотання передчасним та таким, що не підлягає до задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.97, 105 КК України, ст.ст.129, 395, 498, 500, 501 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від покарання із засування примусових заходів виховного характеру відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1