провадження № 1-кс/243/1578/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Слов'янськ

Слідчий суддя Слов'янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов'янська клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001501 від 03.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Андріївка, Слов`янського району, Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

12.08.2020 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся слідчий СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області лейтенант поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001501 від 03.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, з клопотанням, узгодженим з прокурором Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_4 .

З клопотання вбачається, що на початку квітня 2014 року на території Донецької області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законом збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

З середини квітня 2014 року по початок травня 2014 року, точну дату та час під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з прямим умислом вступив до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки».

При цьому, ОСОБА_4 , вступаючи до незаконного збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», був достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу Безпеки України», «Про міліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

Діючи далі, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законом збройного формування, ОСОБА_4 , увійшов до незаконного збройного формування, під командуванням невстановленої в ході досудового розслідування особи. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_4 , дав свою добровільну згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанню його цілей і завдань.

Так, в період з середини квітня 2014 по початок травня 2014 року, точні дати встановити під час досудового розслідування не представилось можливим, ОСОБА_4 , здійснював свої умисні противоправні дії у складі непередбаченого законом збройного формування, виконував накази свого керівництва, здійснюючи дії, спрямовані на здійснення перепускного режиму та перевірку документів у осіб, які перетинали блокпост, який розташовувався біля автомобільного мосту через річку Сухий Торець, що на в`їзді до смт. Андріївка, Слов`янського р-ну, Донецької області.

Таким чином, дії ОСОБА_4 , виразились в активній участі в діяльності непередбаченого законом збройного формування, що супроводжувались вчиненням опору представникам влади.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_4 слідчим кваліфіковані за ч. 2 ст. 260 КК України та 11.08.2020 року останнього повідомлено про підозру. Затриманий в порядку ст. 208 КПК України не був.

Слідчий обґрунтовує необхідність обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного тим, що останній може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу щодо нього покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Також, підозрюваний ОСОБА_4 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки вчинив тяжкий злочин, покарання за вчинення якого передбачено законом у розмірі від 3 до 8 років позбавлення волі.

Підставами вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду є також те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного ОСОБА_4 у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання і процедура його відбування.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний, в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

В судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час судового розгляду, на обґрунтування даного клопотання слідчим, надані наступні докази.

Так, відповідно до Витягу з кримінального провадження № 0001501, згідно якого до ЄРДР 03.08.2020 року, правова кваліфікація ст. 260 ч. 2 КК України, внесені відомості, що 03.08.2020 року до ЧЧ Слов`янського ВП надійшов рапорт від о/у ВКП Волох О про те, що до нього з заявою звернувся гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначено, що останній, в 2014 році приймав участь в НЗФ ДНР.

Крім того, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 ч.2 КК України, підтверджується, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 04.08.2020 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.08.2020 року за участю свідка ОСОБА_7 та протоколом слідчого експерименту від 04.08.2020 року за участю свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.08.2020 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.08.2020 року за участю свідка ОСОБА_8 та протоколом слідчого експерименту від 04.08.2020 року за участю свідка ОСОБА_8 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 11.08.2020 року, за участю підозрюваного ОСОБА_4 , відповідно до якого останній розповів та наглядно продемонстрував про обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане слідчий суддя зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Зобов`язання брати до уваги «різновид» і «спосіб імплементації» згаданого заходу дозволяє Суду враховувати особливий контекст і обставини, притаманні іншим обмеженням, ніж класичне ув`язнення в тюремній камері. Важливим фактором, який слід брати до уваги, є контекст, в якому цей захід застосовується, оскільки в сучасному суспільстві нерідко трапляються ситуації, коли громадськість може бути покликана змиритись з обмеженнями свободи пересування або особистої свободи задля загального блага (Nada проти Швейцарії, § 226; Austin і Інші проти Сполученого Королівства. Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК.

Згідно з частиною 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який передбачено до восьми років позбавлення волі, з конфіскацією майна або без такої, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи ОСОБА_4 про який йдеться у клопотанні слідчого, може бути виконане завдання для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

При цьому слідчий суддя враховує відсутність можливості без застосування заходу забезпечення кримінального провадження встановити обставини, що мають значення в кримінальному провадженні.

При вирішені питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він підозрюється (до восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна чи без такої); вік та стан здоров`я (на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває), наявність соціальних зв`язків: працює, за місцем мешкання характеризується позитивно.

За приписами ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194цього Кодексу.

Підозрюваному,обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що вразі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 року п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У зв`язку з вищевикладеним та враховуючи дані про особу ОСОБА_4 свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування, тому слідчий суддя, з урахуванням положень частини 5 статті 176 КПК України, вважає, що є підстави для обрання запобіжного заходу виді особистого зобов`язання, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 177-179, 193-194 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001501 від 03.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 13.10.2020 року, включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

?прибувати за кожною вимогою до СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області та до Слов`янського міськрайонного суду;

?не відлучатися за межі Слов`янського району, Донецької області без дозволу слідчого, прокурора або суду,

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого проживання.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом п`яти суток з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Слов'янського міськрайонного суду ОСОБА_1