Провадження № 1-кп/727/108/20
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого, судді - ОСОБА_1

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

учасників судового кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_4

- захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого

- обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці кримінальне провадження за №0002024 від 10.09.2019р. відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівці, проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно непрацюючого, не одруженого, раніше судимого на підставі вироків, зокрема:

від 22.11.2010р. Садгірським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.

від 01.03.2011р Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185, 43 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

від 16.09.2015р. Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

від 16.12.2016р. Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

від 22.12.2018р. Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 , 09 вересня 2019 року біля 19 години, знаходячись по вулиці Матросова, 2 в м. Чернівці, переслідуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ 2105» державний номерний знак НОМЕР_1 та відкривши дверцята автомобіля, викрав з сумочки, що знаходилась на передньому пасажирському сидінні даного автомобіля грошові кошти в сумі 1320 грн. та документи на вказаний автомобіль і паспорт громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_7 . В той час, протиправні дії ОСОБА_6 були помічені власником автомобіля, потерпілим ОСОБА_7 , який повертаючись до власного автомобіля, спостерігаючи як останній перебуває в автомобілі, біля його сумки, голосно став кричати ОСОБА_6 , вимагаючи припинити злочинні дії, однак ОСОБА_6 усвідомлюючи факт його викриття потерпілим, бажаючи довести їх до кінця, утримуючи викрадене майно біля себе, для уникнення відповідальності, почав втікати з місця події з викраденим, спричинивши протиправними своїми діями, матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 1320 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не визнав своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України; вважав, що вчинив крадіжку майна потерпілого. Суду в порядку вимог ст. 351 КПК України надав покази про те, що дійсно він 09 вересня 2019 року в нічний період часу, знаходився на вулиці Матросова, 2 в м. Чернівці, де проходячи повз вулиці, помітив автомобіль, що був при паркований і дверцята якого були при відчинені, які він повністю відхилив та вліз всередину авто, де на переднім сидінні пасажирським лежала сумка, із якої діставав целофановий пакет і в той час почув крик; чоловік незнайомий йому кричав…що ти робиш, зупинись. Він із пакетом в руці виліз з машини, чоловік підбігав до нього і голосно продовжував кричати зупинитися. Він почав швидким кроком йти вверх по вулиці; подивився в пакет, там були документи, які він викинув і грошей не було в пакеті; він звернув вулицею і побіг. Просив його дії перекваліфікувати на ст. 185 ч.2 КК України суворо не карати. В наданих суду показаннях не заперечував, що в повному обсязі відшкодував потерпілому матеріальну шкоду. Пояснити, чому він це зробив, і при цьому не визнає вини в пред`явленому обвинуваченні, не зміг.

Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 під присягою, в залі суд пояснив, що 09 вересня 2019 року о 19 год. приїхав на своєму автомобілі марки «ВАЗ 2105» на вул. Матросова та на перехресті з вул. Нагірною в м. Чернівці припаркував його біля будинку №2 по вул. Матросова оскільки не зміг їхати далі, потрібно було залити воду. Саме з цією ціллю він вийшовши з машини та пішов набрати води до наближеної криниці, що була розташована неподалік, зачинивши дверцята авто, але не на ключ. Зазначив, що в автомобілі залишив був на місці пасажирського сидіння клітчату сумку з речами та свою сумку чорного кольору, у якій знаходились особисті речі, документи на автомобіль, паспорт громадянина України та грошові кошти в сумі більше тисячі гривен. Пройшовши пару метрів від автомобіля, він озирнувся та побачив відчиненими дверцята з боку водія його автомобіля; йому це підозрілим, оскільки добре пам`ятав, що їх зачиняв. Вирішив повернутися до автомобіля та коли ближче підходив, побачив, що в авто знаходиться невідомий йому чоловік і щось там шукає. Він йому кричав що він там робить та зупинитися, але чоловік виліз з авто та почав тікати в сторону вулиці Нагірної вверх, при цьому в його руках був поліетиленовий пакет у якому були його документами та гроші. Він став наздоганяти та добігши до будинку № 27 по вул. Пирогова в м. Чернівці, побачив свої документи на дорозі, він їх зібрав та повернувся до свого автомобіля та викликав працівників поліції.

На запитання пояснив, що було в нього викрадено грошових коштів в сумі 1320 грн. Обвинуваченого ОСОБА_6 він запам`ятав по рисах обличчям та за зовнішністю і в подальшому упізнав при слідчій дії. В залі суду також з впевненістю в особі ОСОБА_6 впізнав ту особу, яка з його автомобіля викрала документи і гроші. Пояснив, що завдані збитки в сумі 1320 грн. йому були відшкодовані; просив суд покарати обвинуваченого відповідно до закону. Пояснив, що в нього немає підстав оговорювати обвинуваченого ОСОБА_6 , з останнім до дня подій не був знайомий, у неприязних відносинах не перебував.
Свідок ОСОБА_8 під присягою, в судовому засіданні зазначила, що підстав оговорювати обвинуваченого ОСОБА_6 не має. Пояснила, що 09.09.2019р., під вечір, точної години не пам`ятала, вона поверталась з роботи до своєї невістки по вул. Пирогова в м. Чернівці. Коли йшла, помітила, що повз неї швидко пройшов чоловік. Чи був це обвинувачений пояснити не змогла, оскільки пройшло багато часу і пояснила, що в неї погана зорова пам`ять. В подальшому, пояснила, що до неї підійшли працівники поліції та запитували про чоловіка, повідомили, що він вчинив злочин.

На підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 91 КПК України, органом досудового розслідування були здобуті, а прокурором у судовому засіданні в основу обвинувачення покладені та судом досліджені, письмові докази, що підтверджують інкриміноване правопорушення обвинуваченому ОСОБА_6 а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.09.2019 о 19 год. 20 хв. громадянина ОСОБА_7 з короткого змісту якого вбачається, що просить прийняти міри відносно невідомої особи, яка 09.09.2020 приблизно о 19 год. шляхом вільного доступу з незачиненого транспортного засобу "ВАЗ 2105", який був припаркований по вул. Матросова, 2 в м. Чернівці відкрито викрав документи та грошові кошти в сумі 1320 грн. (а.с. 7);

- протокол огляду місця події від 09.09.2019р. (розпочатий о 19 год. 25 хв.), з якого вбачається, що предметом огляду являється транспортний засіб, марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2 білого кольору, що був припаркований на проїжджій частині дороги навпроти будинку №2 по вул. Матросова, м. Чернівці. При огляді кузова наявні пошкодження, подряпини. В салоні вказаного автомобіля, наявні особисті речі потерпілого, з фото таблицею 15 (пятнадцяти) ілюстраціями зовнішнього та внутрішнього виду автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2 . З застосуванням собаки (а.с. 8 17);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.09.2019р., який був проведений за участі потерпілого ОСОБА_7 , у присутності понятих. Потерпілому були пред`явлені фотознімки із зображенням чотирьох осіб для впізнання особи, яка відкрито заволоділа майном ОСОБА_7 . Потерпілий заявив, що впізнає особу, яка зображена на фото №4 ( ОСОБА_6 ) за загальними рисами обличчя та зовнішністю (а.с.22);
- протокол проведення слідчого експерименту від 27.09.2019р., із застосуванням технічних засобів фіксації (відеозапису) за участю потерпілого ОСОБА_7 , який надав дозвіл на проведення зазначеної слідчої дії (а.с. 53 57).
В судовому засіданні на відеозаписі, доданому до протоколу, обставини вказаної слідчої дії у присутності учасників процесу, були переглянуті та які, в повній мірі є співмірним з показаннями потерпілого, наданими безпосередньо в судовому засіданні, узгоджуються і з іншими доказами вище дослідженими.
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03. 2019р. (а.с. 29). Згідно даного протоколу ОСОБА_8 на фото 4 впізнала чоловіка який швидким кроком пройшов повз неї по вул.. Пирогова м. Чернівці. Будучи допитаною, безпосередньо в судовому засіданні, свідок ОСОБА_8
- висновок експерта № 1131-К від 24.09. 2019 року (судової дактилоскопічної експертизи (а.с. 40-43) з фото таблицею (а.с. 44-50);
- з дослідженої в судовому засіданні розписки (а.с. 85) вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 отримав кошти в сумі 1320 грн. в якості відшкодування завданих йому матеріальних збитків, в повному обсязі (а.с. 85); Оцінюючи здобуті в кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та отримані у порядку, встановленому КПК України. Зазначені докази не викликають сумнівів у своїй достовірності, оскільки містять інформацію, що відповідає дійсності. В своїй сукупності докази є достатніми та взаємопов`язаними між собою.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 - грабежу (відкритого викрадення чужого майна), повторно.

Не визнання вини вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , суд визнає, як спосіб захисту щодо уникнення ним покарання.

Суд вірно кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України.

Стороною захисту кваліфікація дій обвинуваченого оспорюється. Так, захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в суд подано клопотання про визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими і не належними. Вважав, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України. Клопотання в судовому засіданні було підтримано обвинуваченим. Окрім того, на вказане клопотання, прокурором подано заперечення, підтримане потерпілим.

Суд, вивчивши доводи клопотання, доводи заперечення, заслухавши позицію учасників процесу, зважає на наступне.

Так, Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засіданні або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст.94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. (висновок ВС в постанові від 08.11.2019 року справа №461/9370/15- провадження № 51-745км17

Отже, що стосується доводів захисника в інтересах обвинуваченого про фальсифікацію доказу кримінального провадження, зокрема протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_8 , у якому мається виправлення дати подій 09.09. 2019 року, суд ці доводи відхиляє, оскільки в судовому засіданні, будучи допитаною, свідок ОСОБА_8 чітко в показах вказала, що на день допиту в суді впізнати особу, яка проходила повз неї 09.09. 2019 року не може, у зв`язку із спливом річного терміну, зазначивши при цьому, що станом на вказану дату пам`ятала краще; не заперечувала свого підпису в протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками.

Протокол пред`явлення особи для впізнання з участю свідка ОСОБА_8 проведений був 10.03. 2019 року, за участю понятих та підписано усіма учасниками слідчої дії; при цьому, суд звертає увагу, що ніхто з учасників слідчої дії, які були ознайомлені з протоколом, зауважень і клопотань не висловлювали.
Суд, щодо заявлених обставин клопотання про визнання недопустимим як доказ протоколів допиту в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відхиляє доводи сторони захисту, з огляду на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Згідно ч.4 ст.95 КПК України - суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання… Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, як пояснила в судовому засіданні під присягою, ОСОБА_8 , вона особисто бачила чоловіка, який швидко пройшов попри неї на вул.. Пирогова в м. Чернівці, однак, за браком тривалості часу і відсутності зорової пам`яті в неї, вона впізнати його не може. Зазначила в показах, що підстав обмовляти обвинуваченого вона не має, його не знає і в родинних відносинах з ОСОБА_6 не перебуває.

Свідок ОСОБА_10 , яка неодноразово в судове засідання викликалася, повторно не з`явилася, прокурор від допиту даного свідка в суді відмовилася, у зв`язку з чим, безпосередньо свідок в судовому засіданні не була допитана.

В силу наведених вище вимог закону, суд не досліджував протоколи допиту вказаних свідків в судовому засіданні, як на це вказує захисник, виключив їх з числа доказів.

Згідно зі ст.23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених зазначеним кодексом.

Не знаходять свого підтвердження і доводи сторони захисту про визнання недопустимим протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 27.09.2019р., з відеозаписами до нього, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання.

Протокол слідчого експерименту (диск з відеозаписами) містить чіткі відомості щодо подій, які мали місце 09.09.2019року та стороною захисту не наведені протиріччя, які б могли давати підстави для сумніву показів наданих безпосередньо суду, під присягою, потерпілим ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог частини першої статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

На підставі викладеного та системного тлумачення зазначених норм права, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, суд приходить до висновку про відсутність істотного порушення прав та свобод ОСОБА_6 , а відтак і відсутність підстав вважати недопустимими вищенаведені, безпосередньо досліджені судом докази відомості про обставини подій, що мали місце 09.09. 2019 року під час проведення 27.09.2019 року слідчого експерименту за участю потерпілого. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 27.09.2019 року.

Таким чином, керуючись ст.ст.84, 86, 87, 89 КПК України, суд вважає, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими слід відмовити.

Диспозицією статті 185 КК України визначено, що відповідальність за вказаною статтею настає за таємне викрадення чужого майна.

Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб.

На відміну від вказаної вище норми стаття 186 КК України передбачає відповідальність за відкрите викрадення чужого майна. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж, вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим і, незважаючи на це, продовжені з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. (Висновок ВС в постанові №725/2266/18).

Судом чітко в судовому засіданні установлено, що ОСОБА_6 розумів, що під час вчинення крадіжки з автомобіля, переднього пасажирського місця із сумки грошових коштів і документів, що містилися в кульку, був викритий власником авто, тобто потерпілим ОСОБА_12 , який йому неодноразово кричав, що він робить і зупинитися, на що обвинувачений не реагував і вилізши з машини, став тікати з місця вчинення злочину. При цьому, обвинувачений усвідомлював, що його злочинні дії вже були викриті.

У суду немає підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні які є логічні, послідовні і такі що узгоджуються з показами свідка та іншими письмовими безпосередньо дослідженими доказами по справі. Даних про те, що він оговорює обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року п.4 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо)

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів, як вказано у рішенні Европейського Суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року та враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року).

Таким чином, суд вірно дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, вчинений повторно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання (п.1 ч.1 ст. 66 КК України), суд визнає добровільне відшкодування завданого матеріального збитку потерпілому, згідно розписки останнього;

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний злочин, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким. Даний злочин вчинено з корисливих мотивів та внаслідок його вчинення заподіяна майнова шкода потерпілому, яка ОСОБА_6 в добровільному порядку під час досудового розслідування відшкодована та дане в судовому засіданні було визнано як обвинуваченим, так і потерпілим.

Обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразового був засуджений за злочини проти власності, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку. ОСОБА_6 не має сім`ї, не працював до затримання, перебуває на обліку в Чернівецькому наркологічному диспансері та не перебуває на обліку в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні (а.с.88-101). Судом при призначенні покарання обвинуваченому враховується незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 за медичними даними і встановленим йому діагнозом ОКНП Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі Снідом від 19.08. 2020 року № 401 та від 31.07. 2020 року № 03.213. За місцем утримання в ДУ Чернівецький слідчий ізолятор характеризується позитивно.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши усі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлену судом обставину, яка пом`якшуює покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції частини 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинувачений вчинив тяжке кримінальне правопорушення; зважаючи на його особу, характеризуючи дані та з огляду на неодноразові вчинення ОСОБА_6 злочинів проти власності, що свідчить про відсутність усвідомлення негативності вчинених ним суспільно небезпечних діянь та не бажання стати на шлях виправлення, суд не знаходить достатніх підстав вважати, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції його від суспільства, тому вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 заявлено не було.

Речових доказів в кримінальному провадженні немає.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, згідно з вимогами частини 2 статті 124 КПК України.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироку законної сили слід залишити без змін.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 роки позбавлення волі;

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 30 вересня 2019 року (з часу затримання, в порядку ст. 208 КПК України а.с. 82).

Міру запобіжного заходу, застосовану судом до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою залишити обрану до вступу вироку в закону силу.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерти в розмірі 628 грн. 04 коп.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Чернівці до Чернівецького апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, а обвиунваченим в той же термін, з моменту вручення йому копії вироку. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1