ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/702/20 Справа № 706/187/19 Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження № 0000463 за апеляційною скаргою прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кирничне Білогорського району, АР Крим, українець, громадянин України, неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 16016 грн.

Скасовано арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Христинівського районного суду Черкаської області від 12.10.2018 в межах кримінального провадження № 0000463 від 09.10.2018.

Знято арешти з автомобіля «Peugeot 605», р.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Москвич 412», р.н. НОМЕР_2 .

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Христинівського районного суду Черкаської області від 10.08.2020 ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 09.10.2018 року, близько 18 години 18 хвилин, керуючи автомобілем «Peugeot 605», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Христинівка - Верхнячка» зі сторони с. Верхнячка у напрямку м. Христинівка Черкаської області, перебуваючи відповідно до висновку медичного огляду Христинівської ЦРЛ № 930 від 09.10.2018 та акту хіміко-токсикологічних досліджень № 1292 від 12.10.2018 в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (надалі ПДР України), був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, під час виконання маневру обгін не дотримався безпечного інтервалу з автомобілем «Москвич 412», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному з ним напрямку, внаслідок чого допустив з ним зіткнення.

Унаслідок вказаної дорожньою-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Peugeot 605» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку експерта №05-7-02/395 від 12.11.2018 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки і забоєм-розмізченням головного мозку, закритої травми органів грудної та черевної порожнини з забоєм легень, крововиливами в діафрагму, розмізчення правої долі печінки, закритим переломом нижньої третини правого плеча й закритим переломом правого стегна на межі середньої та нижньої третини з травматичним шоком, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в Христинівській центральній районній лікарні.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Peugeot 605» ОСОБА_7 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 13.1 та 13.3 ПДР України, знаходяться у причинному зв`язку з виникнення вказаної дорожньо - транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , просив його скасувати в зв`язку з невідповідністю покарання тяжкості злочину, особі засудженого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обгрунтування своїх посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що кримінальне правопорушення вчинено за обтяжуючої покарання обставини як перебування в стані алкогольного сп`яніння, а також характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а саме смерть молодої особи, наслідки, які є незворотними та невиправними.

Крім того ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, і хоча, згідно вимог КК України, він є несудимим, ця обставина негативно характеризує особу засудженого.

Судом не в повній мірі враховані положення ст.ст. 3,27 Конституції України про те, що людина, її життя, здоров`я і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, однак до апеляційного суду не прибули та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що в розумінні ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає проведенню розгляду за їх відсутності.

В телефонній розмові, потерпілі не наполягали на призначенні ОСОБА_7 більш суворого покарання ніж призначено судом першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити; думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом та ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, є необґрунтованими.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України ) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_14 кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, вчиненого з необережності та настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілої ОСОБА_11 , дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2,3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, в мінімальному його розмірі у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, суд першої інстанції недостатньо врахував те, що ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також невідворотні наслідки, які настали від його дій, у виді смерті потерпілої є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані районним судом при призначенні покарання обвинуваченому, а інших підстав для погіршення становища обвинуваченого під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено та прокурором не наведено.

Тому, колегія суддів вважає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, виходячи з принципів законності справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, а також позиції потерпілих щодо відповідності призначеного покарання, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості, недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання.

Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування вироку суду, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :