Справа № 141/822/19
Провадження №11-кп/801/1306/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000198, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Вінницької області Оратівського району с. Скоморошки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, а утриманні має двох неповнолітніх дітей,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

у клопотанні захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням відповідного пристрою контролю відмовлено, продовжено строк дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави на 60 днів до 29.11.2020 р. 17:25 год.
Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

У ході судового провадження прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ще на 60 днів, оскільки 10.10.2020 р. строк тримання його під вартою закінчується, а обставини, що були підставою його взяття під варту продовжують існувати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив. Подав клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 в якому просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням відповідного пристрою контролю.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 та заявив клопотання щодо зміни йому запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт з носінням відповідного пристрою контролю.
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів задоволено.
У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту з носінням відповідного пристрою контролю відмовлено.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу відносно нього у виді домашнього арешту з носінням відповідного пристрою контролю відмовлено.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою без визначення застави продовжено на 60 днів, - до 29.11.2020 р. 17:25 год.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати відносно ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням відповідного засобу контролю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, постановлене з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Судом не досліджено та не враховано представлені стороною захисту докази про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Тетіїв Київської області, не врахував прийняту судом заяву потерпілої ОСОБА_10 про її примирення з обвинуваченим, відшкодування їй збитків, відсутність претензій до нього та прохання не позбавляти його волі. Не врахував також заяву представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 щодо підтримки клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_7 міри запобіжного заходу. Не з`ясував наявність обставин, які дають підстави для застосування до обвинуваченого при довготривалому розгляді вказаного кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Не перевірено та не досліджено в суді попередні ухвали суду щодо обрання та продовження ОСОБА_7 тримання під вартою, наявні на той час ризики, які на даний час суттєво змінились.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі і також просив її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотань захисника та обвинуваченого щодо зміни останньому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із носінням відповідного пристрою контролю та продовження ОСОБА_7 строку дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 днів до 29.11.2020 р. 17:25 год. суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.08.2020 р. обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, 10.10.2020 р. строк тримання ОСОБА_7 під вартою закінчується, однак обставини, що стали підставою взяття його під варту, продовжують існувати: йому поставлено за вину скоєння тяжкого злочину стосовно ст.12 КК України, підстав брати до уваги посилання обвинуваченого, що він протягом тривалого часу проживав в незареєстрованому шлюбі разом з цивільною дружиною та її двома неповнолітніми дітьми, наявність у нього хворого батька немає, оскільки ці обставини не утримали ОСОБА_7 від вчинення тяжкого злочину, в якому він обвинувачується, та не зможуть у достатній мірі забезпечити виконання процесуальних обов`язків і зменшити відповідні ризики в майбутньому.
Суд першої інстанції враховуючи те, що судом не завершено судовий розгляд кримінального провадження прийшов до висновку, що строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою необхідно продовжити ще на 60 діб без визначення застави, за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Так, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника щодо скасування обвинуваченому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, умисного тяжкого злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема місця реєстрації та постійного місця проживання обвинуваченого у м. Тетіїв Київської області, наявність дружини та двох неповнолітніх дітей, батька пенсійного віку, який являється інвалідом другої групи, та який потребує стороннього догляду, примирення з потерпілою та відшкодування їй шкоди, про що зазначає його захисник в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Також доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що суд не обґрунтував свої висновки щодо незастосування відносно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не ґрунтуються на матеріалах провадження та змісту ухвали суду. Судом наведені достатні мотиви для відмови у обранні останньому цілодобового домашнього арешту. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого.
Зі змісту ухвали суду слідує, що по суті всі підстави, на які посилається апелянт для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , вже були предметом перевірки апеляційним судом. Також згода сторони захисту на залишення обвинуваченому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності обґрунтованих підстав для визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 вчинене із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_12 , що повністю узгоджується з вимогами п.1 ч.4 ст.183 КПК України, яким передбачено право суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
Також порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладені в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002485 від 15.11.2019, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4