ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи № 658/3761/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/910/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 121, ч.1 ст.310 КК України

У Х В А Л А
іменем України

20 жовтня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001459 за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 червня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, громадянина України, адреса реєстраційного обліку та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі,

визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст.310 КК України.

Запобіжний захід не застосовувався.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 25 липня 2018 року приблизно о 18.30 год., перебуваючи на подвір`ї за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, наніс ОСОБА_9 один удар кухонними ножем у передню поверхню грудної клітини з лівого боку, чим завдав тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у виді проникаючого колото-різаного пошкодження (поранення) грудної клітини зліва з пошкодженням грудної артерії, що призвело до розвитку лівостороннього гемотораксу.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він на присадибній ділянці за місцем свого проживання (за адресою: АДРЕСА_1 ), в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», не маючи спеціального дозволу, без мети збуту, в період з середини квітня 2018 року доглядав шляхом поливу за раніше здійсненим посівом 12 кущів конопель, які 25 липня 2018 року приблизно о 23.25 год. під час огляду місця події були виявлені та вилучені працівниками поліції.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи вирок в частині визнання невинуватим ОСОБА_8 за ч.1 ст.310 КК України, вважає вирок в частині його засудження за ч.1 ст.121 КК України незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів указує, що поза увагою суду залишено показання обвинуваченого та потерпілого, які вказували, що конфліктів між ними не виникало, ОСОБА_8 тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_9 не заподіював. Жодним із свідків не було підтверджено причетність обвинуваченого до вчинення злочину відносно ОСОБА_9 .. Усупереч вимог закону судом не було розглянуто клопотання сторони захисту про недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 25.07.2018 року, оскільки під час вказаної слідчої дії ОСОБА_8 фактично зізнався у вчиненні злочину, однак не перебував в статусі підозрюваного, лише 26.07.2018 року він був затриманий в присутності захисника. Під час вказаної слідчої дії обвинуваченому не були роз`яснені його права, а отже він надавав пояснення в якості свідка, який надалі був підозрюваним у кримінальному провадженні, що згідно вимог ст.87 КПК України свідчить про недопустимість як доказу - протоколу огляду місця події. Іншими доказами доведено лише факт наявності тілесного ушкодження у потерпілого, однак не доведено причетність ОСОБА_8 до вчинення вказаного злочину. Також судом без уваги залишено клопотання сторони захисту про проведення дактилоскопічної експертизи ножа з метою виявлення на ньому слідів пальців рук особи, яка його тримала. Захисник вказує, що судом поверхнево розглянуто вказану справу, дано неправильну оцінку наявним в матеріалах провадження доказам.
Просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки не встановлено достатніх доказів для доведеності його вини;

- прокурор вважає вирок суду щодо ОСОБА_8 незаконним з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що вирок не відповідає вимогам ст.ст.370, 411 КПК України. Не погоджується з висновками суду в частині недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України. Свої доводи мотивує тим, що під час огляду місця події на території домоволодіння обвинуваченого було виявлено 12 окультурених рослин роду коноплі, свідки вказаної слідчої дії, були допитані в суді першої інстанції та вказали, що працівниками поліції було виявлено близько 10 кущів коноплі та від 10 до 12 кущів, на дослідження експерту було надано 12 рослин коноплі, що підтверджено висновком експертизи від 1131-НР. Тому є необґрунтованим висновок суду про те, що на території домоволодіння обвинуваченого було виявлено лише 7 рослин коду коноплі, який не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, апелянт указує, що стороною захисту було заявлено клопотання про недопустимість письмового доказу протоколу огляду місця події від 25.07.2018 року, однак таке клопотання залишено без уваги.
Просить повторно дослідити всі докази у кримінальному провадженні, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.310 КК України призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили скасувати вирок та закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.121 КК України, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, просив скасувати вирок та ухвалити щодо ОСОБА_8 новий вирок, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурором заявлено клопотання про повторне дослідження всіх доказів у межах висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.1 ст.310 КК України, яким, на його думку, судом першої інстанції не дано належної оцінки.

Також під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_7 заявлено клопотання про повторний допит потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень.
Враховуючи, що сторонами не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторін, відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора та клопотання захисника вбачається, що їхні доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні.

Відповідно до положень статті 404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовим висновком у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19).

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ґрунтується на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину достовірно випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку мають бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які підтверджують висновки суду.

Згідно зі ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться п.п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93; № 12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008р. - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішенні конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгулі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993р., № 12 від 03.12.1997р., № 6 від 30.05.2008р., - у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Як убачається зі змісту вироку, дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, судналежним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення у їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо встановлених обставин кримінального провадження, належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обмежився лише перерахування доказів обвинувачення, допустив неповноту судового розгляду, не надав жодної оцінки позиції захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 25.07.2018 року, що є недопустимим.

Висновок про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, ґрунтується на даних протоколу огляду місця події та відеозапису цієї слідчої дії, під час якого на території домоволодіння обвинуваченого було виявлено та вилучено кущі рослин роду коноплі у кількості 7 кущів, що вказує про наявність в діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення, а не злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України.

При цьому жодної оцінки іншим доказам, зокрема, показанням свідків, висновку експертизи, якими підтверджено наявність рослин коноплі у кількості не 7 штук, а 12 кущів, судом не надано, протиріччя між цими доказами не усунуто, що ставить під сумнів висновок суду про невинність виправданого, що є недопустимим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.310 КК України, та показав, що 25.07.2018 року вживав разом з потерпілим ОСОБА_9 та кількома іншими особами алкогольні напої. Не бачив, хто саме заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, подію пам`ятає лише з моменту того, коли тілесні ушкодження вже були заподіяні.

По суті обвинувачення за ч.1 ст.310 КК України ОСОБА_8 показав, що він рослини коноплі не сіяв та за ними не доглядав. За своїм подвір`ям він не доглядає, оскільки зловживає алкогольними напоями, до його домоволодіння заходять різні особи, які перебувають у його будинку, а тому хтось із них міг насіяти та доглядати рослини коноплі.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення суд належним чином не перевірив та не навів у вироку переконливих доказів на їх спростування.

Дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та про недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст. 370, 374, 410, 411 КПК України, що є підставою для скасування судового рішення.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами підтверджуються або спростовуються.

Так, по суті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, суд навів у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував свою причетність до вчиненого злочину, показання потерпілого ОСОБА_9 , який також заперечував причетність ОСОБА_8 до заподіяння йому тілесних ушкоджень, та наголошував, що тілесне ушкодження йому було заподіяно кимось з інших осіб, які разом з ним та обвинуваченим вживали спиртні напої, а ОСОБА_8 надав йому допомогу.

Крім цього, суд в основу обвинувального вироку послався на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про обставини проведення огляду місця події, оскільки вони приймали участь як поняті під час вказаної слідчої дії. Вони показали, що на території домоволодіння обвинуваченого було виявлено плями крові, таз із закривавленими речами, стіл, на якому знаходився ніж зі слідами крові. Крім того, свідки показали, що ОСОБА_8 розповів, що він під час сварки наніс удар ножем потерпілому.

Свідок ОСОБА_12 показала, що до неї звернувся ОСОБА_8 з проханням викликати швидку допомогу, біля будинку допомагав потерпілому стояти.

Також у вироку суд послався на дані протоколу огляду місця події від 25.07.2018 року з відеофіксацію слідчої дії, відповідно до якого на території будинку ОСОБА_8 було виявлено сліди, схожі на кров, фрагменти паралону та килиму зі слідами, схожими на кров, одяг обвинуваченого, наявний на ньому, був забруднений слідами, схожими на кров. ОСОБА_8 розповів про обставини заподіяння ним ножем тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 ..

Згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесне ушкодження, виявлене у ОСОБА_9 , є проникаючим колото-різаним ушкодження грудної клітини, утворилося внаслідок колючо-ріжучої дії колючо-ріжучого предмета, та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи, на речових доказах, зокрема, на фрагментах паралону, полового покриття, клинку ножах та шортах ОСОБА_8 знайдено кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 ..

Зазначені вище докази суд не проаналізував та не дав їм відповідної оцінки на спростування позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 про невинуватість ОСОБА_8 у висунутому обвинуваченні.

Не звернувши уваги на те, що вказані вище показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про причетність ОСОБА_8 до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 про непричетність обвинуваченого до цього злочину, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який, на думку колегії суддів, є сумнівним та передчасним.

Так, у мотивувальній частині вироку суд не надав жодної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які не підтверджують винність ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину.

Показанням свідка ОСОБА_12 не надано жодної оцінки стосовно того, які саме події вказаним свідком підтверджено та чи узгоджуються її показання з іншими доказами у кримінальному провадженні.

В основу доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції покладено лише показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та дані протоколу огляду місця події, проте інші докази судом не було визнано неналежними та недопустимими, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував обставини вчинення злочину ОСОБА_8 , що свідчить про вибірковість оцінки доказів судом першої інстанції та неповноту судового розгляду.

Надаючи перевагу показанням вказаних вище свідків про те, що під час огляду місця події ОСОБА_8 розповів про вчинення ним злочину, суд не звернув уваги на те, шо вони не були очевидцями події та не надав належної оцінки показанням самого обвинуваченого, який безпосередньо в судовому засіданні ці обставини не підтвердив.

Викладене свідчить про те, що суд побудував свої висновки на суперечливих доказах, яким не дав однозначної оцінки в їх сукупності та взаємозв`язку, чим допустив порушення вимог ст.94, 370 КПК України.
Крім того, під час перевірки матеріалів провадження судом апеляційної інстанції встановлено, що всупереч вимог ст.410 КПК України суд першої інстанції залишив недослідженими обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.
Так, в судовому засіданні від 24.09.2019 року під час дослідження судом першої інстанції протоколів слідчих дій, захисником ОСОБА_7 було заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом - протоколу огляду місця події від 25.07.2018 року та похідних від нього доказів, оскільки під час проведення вказаної слідчої дії було порушено право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист.
Так, під час проведення огляду місця події ОСОБА_8 був допитаний працівниками поліції щодо обставин вчинення ним злочину, але він на той момент не був затриманий, не мав статусу підозрюваного, йому не були роз`яснені його права, що, на думку сторони захисту, суперечить вимогам ст.87 КПК України.
Однак, з урахуванням цієї позиції сторони захисту, питання щодо недопустимості зібраних у справі доказів, судом не було вирішено та не знайшло свого вирішення у вироку на підтвердження чи спростовання позиції сторони захисту про недопустимість доказів, що свідчить про неповноту судового розгляду.
Про наявність такого порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування було слушно звернуто увагу сторонами під час судового розгляду, про що правильно вказують апелянти.
Водночас, доводи захисника про те, що поза увагою судом було залишено клопотання сторони захисту про проведення дактилоскопічної експертизи ножа, яким було заподіяно тілесне ушкодження потерпілому, не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів справи.
Оскільки в основу обвинувачення судом першої інстанції покладено саме письмовий доказ протокол огляду місця події, якому не надано оцінки щодо належності та допустимості, а інші докази є похідними від нього, судом зроблено передчасний висновок про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що суперечить вимогам ст.370 КПК України.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження також встановлено, що висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, зроблено без оцінки та аналізу доказів, які викладено у вироку, до уваги прийнято лише результати перегляду відеозапису проведення слідчої дії огляду місця події, проте висновок про неналежність або недопустимість інших доказів судом не зроблено.
Згідно із вимогами ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Так, під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що в судовому засіданні 15.01.2019 року свідок ОСОБА_11 повідомив, що під час проведення огляду місця події на території подвір`я обвинуваченого ОСОБА_8 було виявлено у грунті, після чого вилучено із нього близько 10-12 рослин роду коноплі, свідок ОСОБА_10 повідомила, що було виявлено та вилучено близько 10 рослин коноплі.
Під час перегляду відеозапису проведення огляду місця події встановлено, що працівниками поліції виявлено та вилучено із ґрунту 12 рослин роду коноплі, кожна з яких має кореневу систему. Відеозапис має належну якість, що жодним чином не ускладнює підрахунок виявлених рослин.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що на місці події було виявлено та вилучено 7 кущів конопель і така кількість свідчить про наявність у діях обвинуваченого складу адміністративного правопорушення, не відповідає дійсності.
Крім того, судом не надано жодної оцінки як поясненням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , так і письмовому доказу висновку експертизи від 28.08.2018 року №1131-НР, відповідно до якої експерту на дослідження надано 12 сухих рослин зеленого кольору, які є рослинами роду коноплі (а.к.п.83-87), що вказує на те, що судом не прийнято до уваги докази, які мають значення для справи.
Отже, при наявності суперечливих фактичних даних щодо обставин вчинених злочинів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд їх не усунув і не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставив під сумнів висновок винність обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України та недоведеність вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України,що є недопустимим.

Тобто, висновки суду щодо оцінки доказів та встановлених обставин, містять істотні суперечності, а також не містять точних і категоричних суджень, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу встановлених обставин кримінального провадження, належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначається в апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту.

При цьому висновок суду щодо оцінки відеозапису огляду місця події в частині вирішення питання про доведеність або недоведеність обвинувачення за ч.1 ст.310 КК України, є неправильним.

Вказуючи у вироку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, доведена в повному обсязі, суд першої інстанції жодним чином не проаналізував та не зазначив, яким чином та на підставі яких доказів вона доведена, що суперечить вимогам ст.94 КПК України та ставить під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення, і свідчить про неповноту судового розгляду.

Ці ж порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції допущено в частині ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.310 КК України.

З висновками суду, наведеними у вироку, погодитись не можна, оскільки вони зроблені без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, які вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, які вплинули на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що правильно зазначено в апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту.

З огляду на це, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, є передчасними та ґрунтується на припущеннях, що є порушенням вимог ст.370, ч.3 ст.374 КПК України.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_8 ..

Згідно із ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи те,що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушив загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України, а саме: законність; змагальність сторін та свобода в подані ними своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості, вирок суду щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, ч.1 ст. 412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України, які виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, як про це ставить питання прокурор в апеляційній скарзі.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, повно та всебічно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, які мають істотне значення для висновків суду, ретельно перевірити докази та дати їм належну оцінку з урахуванням позиції сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
З огляду на викладене вище, апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід задовольнити частково.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3