Справа № 734/3592/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/247/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № №0000252 від 12.04.2014 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_10 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України, та призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з нього на користь ОСОБА_8 12765,04 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 375570 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином та 111301 грн. 60 коп. процесуальних витрат на правову допомогу, на користь ОСОБА_11 375570 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином. В задоволенні решти позовних вимог потерпілих відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 4089,12 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.09.2014 об 11 год. 50 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем KIA PRIDE GLXI реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Київ Чернігів - Нові Яриловичі» зі сторони м. Києва в напрямку м. Чернігова, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.3. та виїхав на смугу зустрічного руху, де біля будинку № 9 по вул. Магістрацькій в с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області здійснив зіткнення з автомобілем DAIMLER CHRYSLER реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля KIA PRIDE GLXI реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 загинули на місці події.

ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійних ран та саден на голові, переломів верхньої та нижньої щелеп, внутрішньочерепної травми, масивних забоїв медіо-базальних структур головного мозку з крововиливами в м`які мозкові оболонки, саден на передній поверхні шиї, лівій руці, правому колінному суглобі та правій гомілці, забійної рани в області лівої гомілки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю останнього.

ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден та крововиливів в області голови, саден по зовнішній поверхні правої руки, тильних поверхнях кисті та передніх поверхнях гомілок, забійної рани області правого колінного суглобу, закритої травми грудної клітки та живота, переломів І-ІІ ребер зліва по середньо-ключичній лінії, розриву серцевої сорочки та серця з крововиливами в плевральні порожнини, розтрощення печінки з крововиливом в черевну порожнину, закритого перелому правої стегнової кістки в нижній третині, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю останнього.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), розділ 34 п.1.3 (горизонтальна розмітка має таке значення - 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, лінії 1.1. та 1.3 перетинати забороняється) Правил дорожнього руху України, що є причиною та умовою виникнення дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений просив скасувати вказаний вирок суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Також просив дослідити докази у кримінальному провадженні, вказані в апеляційній скарзі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначив, що в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, вирок суду є невмотивований та ґрунтується на доказах, які є недопустимими.

Зокрема, судово-медична експертиза, на яку суд посилається як на доказ його вини, проведена на підставі медичних документів, які не відкриті в порядку ст. 290 КПК України, що визнано прокурором в судовому засіданні. Крім того, такі медичні документи отримані з порушенням вимог ст. ст. 99, 237 КПК України. З вказаних підстав є недопустимим висновок судово-медичної експертизи. Зазначає, що окрім іншого, дані висновки складено з порушенням вимог ст. ст. 101 КПК України, так як в ньому відсутнє обґрунтування, а його зміст не відповідає вимогам ст. 102 КПК України; фах експертів не підтверджено, а висновки не ґрунтуються на медичній методиці, в них не зазначено механізму пошкодження шлунку при посиланні на травматичність.

Разом з тим, судом безпідставно та без будь-яких мотивів не взято до уваги висновки медичних експертиз №11 та №201, які виправдовують його у вчиненні злочину, оскільки вони містять дані про те, що на момент ДТП у нього була виразкова хвороба шлунку, в зв`язку з чим він втратив свідомість, що і стало причиною події.

Вказує, що тимчасово вилучене авто під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди незаконно утримувалося, без будь-яких процесуальних підстав, що тягне за собою недопустимість його як доказу у справі.

Огляд транспортного засобу під час ОМП проведено з порушенням вимог ст. 237 КПК України, оскільки не було ухвали слідчого судді на його проведення, тому є недопустимим доказом. Висновки автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану авто є похідними від даного доказу, тому також є недопустимими.

На думку апелянта, суд 1 інстанції безпідставно не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які виправдовують його у вчиненні кримінального правопорушення, та висновки в цій частині належним чином не мотивував.

Розмір моральної шкоди є необґрунтованим та недоведеним, так як експертним дослідженням виявилося неможливим встановити моральні страждання потерпілій.

Витрати на правову допомогу не підтверджені належними документами відповідно до чинного законодавства.

Також судом при призначенні покарання не враховано пом`якшуючі обставини, а саме: втрату пам`яті, отримання тілесних ушкодження та статус інваліда, наявність хронічного захворювання, позитивні характеристики за місцем роботи, наявність міцних соціальних зв`язків, також те, що до кримінальної відповідальності не притягувався, злочин вчинив з необережності, також не враховано висновок органу пробації та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Представник потерпілих та потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Проте, такі його твердження суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та показав, що не знає як це вийшло, він нічого не пам`ятає. Про те, що він отримав травми в ДТП, дізнався десь через місяць. Після ДТП проходив лікування на виразку. За станом здоров`я спиртні напої не вживає. Той факт, що висновки експертизи встановили, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, пояснити не може. Окрім іншого, така довідка видана через 9 місяців після ДТП. З приводу скоєного дуже шкодує, просить вибачення у родичів загиблих.

Аналогічні пояснення були надані обвинуваченим і в суді апеляційної інстанції.

Однак вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Зокрема, факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12.09.2014 року в населеному пункті на автодорозі Київ-Чернігів-Н.-Яриловичі, біля будинку № 9 по вул. Магістральна в с. Кіпті за участю автомобілів «KIA PRIDE GLXI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , підтверджується протоколом огляду місця події, схемою ДТП та протоколом огляду транспортних засобів (том 2 а.п. 14-36).

Твердження апелянта про те, що огляд та перевірка технічного стану транспортних засобів, здійсненого під час огляду місця події проведено з порушеннями вимог ст. 237 КПК України, що тягне визнання доказу недопустимим, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказана слідча дія проводилась з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, як того вимагає ч. 1 ст. 237 КПК України.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. Після огляду предмет визнається

речовим доказом і долучається до кримінального провадження мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі. Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вилучений, окрім іншого, транспортний засіб „КІА PRIDE GLXI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , постановою слідчого від 12.09.2014 року визнаний в якості речового доказу (том. 2 а.п. 37).

З вказаних вище підстав колегія суддів вважає доводи у апеляційній скарзі обвинуваченого про недопустимість вище вказаних процесуальних документів такими, що спростовуються вимогами кримінального процесуального закону та матеріалами кримінального провадження. В даному випадку висновки судових експертиз, які проведені на підставі вихідних даних, вказаних в зазначених протоколах слідчих дій, також є допустимими доказами.

Висновками судово-медичних експертиз №72 та №70 від 06.10.2014 року встановлено локалізацію, характер, тяжкість і властивості тілесних ушкоджень, порядок їх утворення у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , зміст яких вказує, що такі ушкодження локалізуються переважно при травмуванні пасажира заднього сидіння ( ОСОБА_14 ). та переднього сидіння ( ОСОБА_13 ) легкового автомобіля при зіткненні з перешкодою, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю (том 2 а.п. 44-48).

Динаміка розвитку дорожньо-транспортної пригоди встановлена при проведенні судової автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи №441 від 15.10.2014 року та судово-автотехнічної експертизи №542 від 11.11.2014 року, які, окрім іншого, встановили, що в умовах місця події викладених в постанові водій автомобіля «КІА» повинен був діяти у відповідності до вимог дорожньої розмітки 1.3, п.10.1 Правил дорожнього руху. В умовах місця події викладених в постанові за показами свідка ОСОБА_19 в діях водія автомобіля «КІА» вбачається невідповідність вимогам дорожньої розмітки 1.3, п.10.1 Правил дорожнього руху. В умовах місця події викладених в постанові за показами свідка ОСОБА_19 , як необхідною умовою виникнення події даної дорожньо-транспортної пригоди, так і причиною її виникнення, є дії водія автомобіля «КІА» щодо зміни напрямку руху, в яких вбачається невідповідність вимогам дорожньої розмітки 1.3, п. 10.1 Правил дорожнього руху (том 2 а.п. 72-82, 90-94).

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , працівники поліції, суду 1 інстанції повідомили, що через 5 хвилин вони були на місці ДТП після того як вона сталася. ОСОБА_6 на місці події не було, його забрала карета швидкої допомоги. Водій фури сказав, що легковий автомобіль їхав у напрямку м. Чернігів і виїхав йому на зустрічну лоб у лоб. Версія була, що зіткнення відбулося внаслідок втоми водія легкового автомобіля. Водій фури також повідомив, що водій легкового авто різко звернув і виїхав на зустрічну смугу руху, він не встиг загальмувати. До закінчення оформлення ДТП, транспортні засоби не переставлялися. Розташування транспортних засобів, вказаних на схемі ДТП, відповідає дійсності.

Як вбачається із показань обвинуваченого, наданих в суді першої інстанції, самого моменту дорожньо-транспортної пригоди він не пам`ятає, так як втратив свідомість через виразкову хворобу шлунку.

Судом першої інстанції належним чином перевірена версія сторони захисту щодо обставин, які передували настанню дорожньо-транспортної події, так і після неї (причиною даної події була виразкова хвороба шлунку), та обґрунтовано покладено в основу вироку висновки комісійної судово-медичної та додаткової комісійної судово-медичної експертиз № 55/16 від 12.09.2016 року та № 157/17 від 23.05.2017 року, показання судово-медичного експертів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений наполягає на тому, що надані стороною обвинувачення докази не доводять його винуватість та вважає за необхідне взяти до уваги висновки судово-медичних експертиз № 11 від 29.02.2015 року та №201 від 28.08.2015 року, які виправдовують його у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначені експертні висновки та висновки №55/16 від 12.09.2016 року та №157/17 від 23.04.2017 року були досліджені в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №11 від 19.02.2015 року та додаткової судово-медичної експертизи №201 від 28.08.2015 р), окрім іншого, встановлено, що відповідно до даних наданої медичної документації у ОСОБА_6 мались тілесні ушкодження у вигляді полі травми, а саме: Закрита черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку тяжкого ступеня, субдуральною гематомою над лівою лобною часткою головного мозку та субарахноідальним крововимівом, забійно-рваними ранами голови. Закрита травма грудної клітки з переломами 2-8 ребер справа. Закрита травма живота з розривом тонкої кишки то гематомами брижі тонкої та товстої кишки; Травма кісток тазу та кісток нижніх кінцівок - закритий перелом задньо-верхнього краю правої кульшової западини з вивихом стегна дозаду, відкритий перелом міжмищелкового підвищення правої великогомілкової кістки, перелом правої пателиці зі зміщенням уламків, внутрішньосуглобове ушкодження зв`язковоого апарату правого колінного суглобу з вивихом гомілки дозаду, закритий перелом трьохгранної кістки зі зміщенням уламків, вивих півмісяцевої кістки лівої кисті. Весь описаний вище комплекс тілесних ушкоджень утворився внаслідок дії тупих предметів за механізмами удару та струсу, зумовлений комплексом однієї травми в умовох дорожньо-транспотної пригоди, і за ступенем тяжкості, в сукупності, за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. За умови наявності в нього на момент ДТП перфорованої виразки шлунка, експерта комісія не виключає, що у даному випадку у ОСОБА_6 могли виникнути прояви (симптоми) у виді надзвичайно різкого болю в ділянці живота, який за силою порівнюється з ударом ножем або хлистом. Відповідно результатів ендоскопічного дослідження, що маються в матеріалах наданого кримінального провадження, ОСОБА_6 08.04.1997 року був встановлений діагноз «Язва двенадцатиперстной кишки. Эрозивный бульбит. Поверхностный гастрит. Рубцовая деформация луковицы двенадцатиперстной кишки». Одним з ускладнень виразкового ураження шлунку та дванадцятипалої кишки може бути як перфорація виразки так і шлункова кровотеча, під час яких можлива раптова втрата свідомості Враховуючи те, що перша стадія перебігу перфоративної виразки шлунку супроводжується наявністю надзвичайно різкого болю в ділянці живота, який за силою порівнюється з ударом ножем або хлистом, та носить назву «абдомінального шоку» можливість того, що в момент настання цього розриву ОСОБА_6 , втратив свідомість не виключається. За наявними судово-медичними даними не можливо конкретно встановити коли саме (до, в момент, або після дорожньо-транспортної пригоди) виник розрив виразки препілоричного відділу шлунку, тобто в тому числі не виключається можливість виникнення такого розриву і після моменту настання дорожньо-транспортної пригоди. В наданих медичних документах відсутні будь-які дані, які б могли вказувати на те, що ОСОБА_6 безпосередньо перед настанням дорожньо-транспортної пригоди втратив свідомість, тобто дані за те, що він однозначно втратив свідомість відсутні (том 3 а.п. 98-101, 105-109).

04.02.2016 року з метою усунення недоліків та неповноти висновків експерта, слідчим було призначено комісійну судово-медичну експертизу №55/16 від 12.09.2016 року, якою встановлено, що згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого №5350-305-771 Козелецької ЦРЛ ОСОБА_6 був госпіталізований до реанімаційного відділення 12.09.2014 р. о 13-15., куди був доставлений після ДТП. Хворий обстежений рентгенологічно. Проведені травматологічні операції. У хворого стали наростати болі в животі, слабкість. Після огляду хірургом виникла підозра за ушкодження внутрішніх органів черевної порожнини 12.09.14 р. проведена операція: "Верхнесрединная лапаротомия. Ушивание перфорации язвы желудка. Ушивание травматической перфорации тонкой кишки. Дренирование брюшной полости. Диагноз: Язвенная болезнь желудка. Язва пилорического отдела желудка, осложнена перфорацией. Травматическая перфорация тонкой кишки. Разлитой перитонит... При ревизии выявлено перфоративное отверстие на передней стенке препилорического отдела желудка 1 см в диаметре с мягкими краями, гематомы в сальнике поперечно-ободочной кишки, брыжейке сигмовидной кишки, надрывы висцеральной брюшины, брыжейки тонкой кишки, перфоративное отверстие в 1 см. от святки Трейца на стенке тонкой кишки до 1 см. В брюшной полости до 1 литра жидкости коричневого цвета (примеси желчи, крови). Другой патологии не выявлено". В наданій меддокументації відсутні данні за те, що ОСОБА_6 до вказаних подій страждав на виразкову хворобу шлунку. Враховуючи дані опису змін в ділянці шлунку та тонкого кишечника в протоколі операції, їх характер, комісія вважає, що у ОСОБА_6 мала місце закрита травма органів черевної порожнини з ушкодженнями стінки шлунка та тонкого кишечника, яка ускладнилася розлитим перитонітом. Дані які б свідчили за гостру або хронічну виразкову хворобу шлунка у ОСОБА_6 відсутні (том 2 а.п. 112-124).

Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 157/17 від 23.05.2017 року, враховуючи дані опису змін в ділянці шлунку та тонкого кишечника в протоколі операції, а саме: перфоративное отверстие на передней стенке препилорического отдела желудка 1см. в диаметре с мягкими краями, гематомы в сальнике поперечно-ободочной кишки, брыжейке сигмовидной кишки, надрывы висцеральной брюшины, брыжейки тонкой кишки, перфоративное отверстие в 1см. от связки Трейца на стенке тонкой кишки до 1см. В брюшной полости до 1л., комісія вважає, що у ОСОБА_22 мала місце закрита травма органів черевної порожнини з ушкодженням стінки шлунка та тонкого кишечника, яка ускладнилася розлитим перитонітом та могла утворитись під час ДТП 12.09.2014року. Дані, які б свідчили за гостру або хронічну виразкову хворобу шлунка у ОСОБА_6 в наданій медичній документації відсутні (том 2 а.п. 128-176).

Допитані судом 1 інстанції експерти ОСОБА_20 та ОСОБА_21 підтвердили вище вказані висновки та показали, що виявленні у обвинуваченого ушкодження не відповідають хронічній виразці шлунку і всі ушкодження могли утворитись під час ДТП. Згідно даних медичної документації говорити про виразку шлунку немає підстав. Окрім іншого, ОСОБА_21 повідомив, що в 1997 році у ОСОБА_6 виявили виразку 12 палої кишки, але це зовсім інший орган. Єдине джерело, що то була виразка, це був хірург, він описав дефект, але таких дефектів було багато і на тонкій кишці. Наявні медичні документи, в тому числі і протокол операції, не підтверджують у обвинуваченого виразку шлунку. Даний розрив міг відбутися під час ДТП (удар), все залежить від направленості, сили удару, інтенсивності. Експерти, що проводили разом з ним експертне дослідження є експертами фахівцями вищого рівня, вони можуть оцінити чи це є виразка чи дефект.

Надані висновки експертиз проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. В ході дослідження дані відповіді на всі поставлені на вирішення експертиз питання. Жодних суперечностей між висновками і показаннями експертів встановлено не було, а тому у колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків не виникає.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам у суду не було, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами кримінального провадження, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку, з наведенням переконливих мотивів, чому взяті до уваги одні докази та відхилені інші.

Дані експертизи були проведені експертами виходячи із прав та обов`язків, наданих їм статтями 69, 70 КПК України. Висновки експертів відповідають вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України. Ґрунтуються на відомостях, які експерти сприймали безпосередньо, на підставі дослідження матеріалів кримінального провадження. У висновках зазначено коли, де, ким та на якій підставі проведені експертизи, місце і час проведення експертизи. Експерти попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків. Експертизи проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. В ході дослідження дані відповіді на всі поставлені на вирішення експертиз питання. Жодних суперечностей між висновками і показаннями експертів встановлено не було, а тому у колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків не виникає.

Крім того, зі змісту ст. 94 КПК України, на переконання колегії суддів, вказані висновки експертиз не мали наперед встановленої сили, а оцінювалися судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тому посилання на них як на беззаперечне підтвердження вини обвинуваченого у вироку є допустимим та не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги обвинуваченого про проведення даних судових експертиз на підставі медичних документів, які не відкриті стороні захисту виходячи з наступного.

Згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.10.2017 року вказані висновки судових експертиз були відкриті стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. При цьому ні обвинувачений, ні його захисник жодних зауважень не мали та клопотань про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт, не заявляли.

Тобто, з огляду на відсутність такого клопотання, з урахуванням ст.22 КПК України, сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Таким чином, свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст.290 КПК України доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта.

Таку правову позицію висловила об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі №754/14281/17.

З огляду на викладене доводи обвинуваченого про недопустимість як доказів висновків комісійних судово-медичних експертиз щодо ОСОБА_6 , через невідкриття на стадії виконання ст. 290 КПК України медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними. Крім того, вказані медичні документи були досліджені в судовому засіданні суду 1 інстанції. Порушень порядку отримання наданих експерту для дослідження медичних документів не встановлено.

Враховуючи висновки комісійних судово-медичних експертиз №55 та №157, суд 1 інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 в частині захворювання ОСОБА_6 на виразкову хворобу шлунку в момент та після дорожньо-транспортної пригоди, а так само втрати ним свідомості, з даним висновком погоджується і колегія суддів, тому твердження апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині не є слушними.

Суд 1 інстанції, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення як щодо оцінки доказів, так і юридичної кваліфікації дій обвинуваченого.

На підставі всього вищевикладеного, колегія суддів вважає, що будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин та непричетності ОСОБА_6 до даного кримінального правопорушення відсутні, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Апеляційні доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання є безпідставними, оскільки призначене йому покарання відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сімї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, висновки органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький, його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, у тому числі й ті, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, а також дані про його особу, його відношення до скоєного, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений санкцією ч.3 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами, водночас з урахуванням конкретних обставин справи, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його пом`якшення.

Апеляційний суд вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільних позовів.

Так, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер та обсяг заподіяних потерпілим моральних страждань раптовою смертю близьких осіб, довічну тривалість страждань для потерпілих, тяжкість завданої травми втратою близьких осіб, принципи розумності та справедливості, і визначив розмір морального відшкодування в сумі 375570 грн. як компенсації за порушення установленого для потерпілих способу життя, із чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Враховуючи вимоги ст. ст. 118, 124 КПК України, суд 1 інстанції обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 документально підтверджені процесуальні витрати.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2019 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4