Справа № 346/3143/20
Провадження № 11-кп/4808/26/21
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000463 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, з середньою освітою, неодруженого, працюючого по трудовому договору у підприємця ОСОБА_8 у м. Коломиї, раніше несудимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком - два роки.

Згідно з ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 відповідні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави 5720,75 грн за проведення експертиз у кримінальному провадженні.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким: вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки; згідно з ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки. В іншій частині вирок просить залишити без змін.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилаючись на зміст ст. 370 КПК України, ст. ст. 75, 77 КК України вказує, що за змістом ст. 77 КК України на підставі ст. 75 КК України суд вправі звільнити обвинуваченого від відбування тільки основного покарання. Зазначає, що суд, застосовуючи ст. 75 КК України, ухвалив звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, не уточнивши, що тільки від основного. Зауважує, що таке рішення після вступу вироку у законну силу тягне за собою звільнення ОСОБА_7 від відбування як основного, так і додаткового покарання.

Судом першої інстанції встановлено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні ним як особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження, а потерпілій ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

28 травня 2020 року приблизно о 21 год. 20 хв. в темну пору доби, керуючи транспортним засобом марки «BMW 320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по мокрому асфальту прямою ділянкою дороги по вул. Петлюри в м. Коломия у напрямку с. П`ядики Коломийського району, в порушення п. п. 1.2 Правил дорожнього руху України, який регламентує, що в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів, п. 1.5, який вказує, що дії учасників руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. п. 2.3 «б», «д» та 10.1, 12.1 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем марки «Deo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_13 , в салоні якого як пасажир перебувала ОСОБА_14 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що видно із висновку судово-медичної експертизи № 130 від 22 липня 2020 року, ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи та лицевого черепа, забоєм головного мозку легкого ступеня, підапоневротичною гематомою лівої скроневої ділянки, синцями обличчя, крововиливом під кон`юнктиву лівого ока, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, а ОСОБА_14 , на що вказує висновок експерта за № 129 від 18 липня 2020 року, тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого плечового суглобу з ушкодженням обертаючої манжетки та надостного м`язу, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення, та закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани лобної та тім`яної ділянок, підапоневротичної гематоми лобної ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та синців обох повік очей, крововиливи під кон`юнктиву обох очей, саден обличчя та в ділянці лівого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю та про відкладення розгляду не надходило.

Оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України не встановлено перешкод для проведення розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути її за відсутності потерпілих.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, прокурором не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор погоджується з призначеними ОСОБА_7 видами та розмірами основного та додаткового покарання, також з застосуванням до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, проте зауважує, що суд першої інстанції, застосовуючи ст. 75 КК України, ухвалив звільнити обвинуваченого від відбування покарання, не уточнивши, що він звільняється від відбування тільки основного покарання, що після вступу вироку в законну силу, незаконно потягне за собою звільнення його від відбування як основного, так і додаткового покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 370 КПК України в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, виходячи з норм цієї статті особу може бути звільнено від відбування призначеного покарання саме у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років, відповідно, положення цієї статті про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням не поширюються на додаткові покарання, в тому числі на позбавлення права займатися певною діяльністю.

Також згідно з ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 21 грудня 1990 року № 11 з наступними змінами «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків» звернув увагу судів на те, що вирок суду є найважливішим актом правосуддя, повинен бути законним і обґрунтованим, складеним юридично грамотно, з коротким, чітким і зрозумілим формулюванням висновків, щоб при його виконанні не виникало питань і сумнівів, що потребують уточнення.

З метою недопущення вказаних недоліків при призначенні покарання Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційному класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку (абз. 5 п. 9).

Таким чином, у разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із застосуванням додаткових покарань (крім конфіскації майна) суд у резолютивній частині вироку повинен чітко вказати, що таке звільнення стосується тільки основного покарання, а додаткове має обов`язково виконуватися.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, застосувавши звільнення від покарання і до додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, враховуючи приписи ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що питання часу, з якого необхідно обчислювати іспитовий строк, має важливе значення для правильного виконання рішення суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги приписи ч. 1 ст. 165 КВК України , згідно з якими іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Суд апеляційної інстанції вважає, що під вироком суду законодавець в даному випадку мав на увазі обвинувальний вирок суду, яким особу звільнено від відбування покарання з випробуванням.
Оскільки вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що іспитовий строк необхідно обчислювати з 15 жовтня 2020 року.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374, 404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного обвинуваченому покарання з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням скасувати.

Постановити відносно ОСОБА_7 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_7 обчислювати з 15 жовтня 2020 року.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4