УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2020 року

м. Київ
справа № 461/1104/20
провадження № 51-3471 ска 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на постанову Львівського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення,
встановив:
Постановою Львівського апеляційного суду від 10 червня 2020 року скасовано постанову Галицького районного суду міста Львова від 27 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного Кодексу України.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Галицька митниця Держмитслужби, за підписом в.о. начальника ОСОБА_5 , звернулась до Касаційного кримінального суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 10 червня 2020 року та залишити в силі постанову Галицького районного суду міста Львова від 27 лютого 2020 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини 2, 10 статті 294 КУпАП).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 цього Кодексу, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, судові рішення, постановлені у справі про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому КУпАП, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Галицької митниці Держмитслужби на постанову Львівського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвала Суду остаточна, оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3