ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши в приміщенні Київського районного суду м. Харкова в залі судового засідання кримінальну справу по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.10.2019 року за № 0004514 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, раніше судимого, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 03.10.2019 року, приблизно о 13-30 годині знаходився поблизу зупинки транспорту «Парк Молодіжний», яка розташована поблизу будинку за адресою:м. Харків, вул. Пушкінська,100. Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_4 помітив раніше йому незнайому ОСОБА_6 , яка проходила повз нього у напрямку метро Пушкінська по вулиці Пушкінська, а на шиї у неї знаходився золотий ланцюжок з ладанкою, і в цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення зазначеного ланцюжка з ладанкою. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 спочатку пройшов повз потерпілої, а потім, підбігши ззаду до неї, зненацька для останньої, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів відкрито, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, лівою рукою одним рухом зірвав з шиї належної потерпілій ОСОБА_6 золотий ланцюжок з ладанкою, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3437/19 від 17.10.2019 на суму 5384,07 грн. Після цього, ОСОБА_4 , намагаючись втекти з викраденим з місця вчинення злочину, не зміг розпорядитись викраденим майном, у зв`язку з тим, що був затриманий сторонніми особами, на заклики потерпілої ОСОБА_6 . В результаті вказаного ОСОБА_4 міг спричинити потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 5384, 07 грн.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення-злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК країни, тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України визнав частково та пояснив, що він не згоден з кваліфікацією його дій за повторністю. Пояснив в суді, що фактично згоден з тим, що йому інкриміновано, оскільки дійсно він здійснив закінчений замах на відкрите викрадення майна потерпілої (золотого ланцюжка з ладанкою) 03.10.2019 року о 13-30 годині в м. Харкові на вул. Пушкінській при обставинах, які викладені в обвинувальному акті, і тікав від потерпілої, і його лише потім наздогнали хлопці та затримали і викликали поліцію. Зазначає, що він не згоден з кваліфікацією за повторністю і на запитання щодо судимостей скористався вимогами ст. 63 Конституції України. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 визнає частково, вказуючи, що згоден з розміром майнової шкоди в сумі 1965,80 грн., та визнає позовні вимоги щодо моральної шкоди частково в сумі 3000 грн.

Зважаючи на часткове визнання своєї провини обвинуваченим, суд, дослідивши показання останнього, вислухавши показання потерпілої і дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину доведена повністю і підтверджується наступними доказами.

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні, яка пояснила, що вона 03.10.2019 року, о 13-30 проходила біля Парку Молодіжний, поблизу будинку №100 по вул. Пушкінська в м. Харкові. Назустріч неї пройшов незнайомий чоловік, як потім з*ясувалося це був обвинувачений ОСОБА_4 , з яким вона зустрілася поглядом. Пройшовши далі, біля зупинки, він до неї наблизився та схвативши рукою золотий ланцюжок з ладанкою з її шиї, зірвав його та побіг. Вона побігла за ним, намагаючись наздогнати та кричала йому зупинитись та до оточуючих просила на допомогу. Перехожі, які це все бачили та чули, наздогнали ОСОБА_7 та зупинили. Той все на місці заперечував і вони викликали поліцію. Потім, вже вночі в поліції їй віддали ланцюжок пошкоджений з ладаною, ланцюжок не підлягає відновленню.

Вона пред*явила цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування майнової шкоди в розмірі 1965,80 грн., оскільки ланцюжок пошкоджений і відновленню не підлягає і дана сума шкоди є сумою для обміну пошкодженого ланцюжка на ланцюжок такої ж ваги. Також, просить стягнути на її користь моральну шкоди, яку оцінює у розмірі 8000 грн. у зв*язку з душевними стражданнями та переживаннями, що виникли в неї у зв*язку з фактом вчинення злочину відносно неї та порушенням її нормального життєвого устрою, яке стало його наслідком.

Провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому також підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні, достовірність яких не викликає у суду сумнівів, а саме:

- витягом з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0004514 від 03.10.2019 року з вказівкою про те, що 03.10.2019 о 13-30 год. особа, що в подальшому була встановлена як ОСОБА_4 знаходячись на адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, поблизу зупинки транспорту «Парк Молодіжний» відкрито, шляхом ривку, із застосуванням фізичного насильства, намагалась заволодіти золотим ланцюжком та ладанкою, що належить ОСОБА_6 , але з причин які не залежали від його волі не зміг довести свій злочинний намір до кінця, т.я. був затриманий. (а.с. 95).

- заявою потерпілої ОСОБА_6 про те, що просить прийняти заходи до невідомого громадянина, який 03.10.2019 року о 13-30 на вул. Пушкінська, 100 в м. Харкові, біля зупинки транспорту, відкрито заволодів золотим ланцюжком та золотою ладанкою, що належить їй, спричинивши шкоду в розмірі приблизно 7000 грн. (а.с. 96).

- даними в протоколі огляду місця події від 03.10.2019 року з фото таблицею за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, вул. Студентська, вул. Лермонтовська та де був виявлений чоловік, який представився як ОСОБА_8 . (а.с. 97-103).

- даними в протоколі пред*явлення особи для впізнання від 03.10.2019 року з фото таблицею, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала особу, причетну до вчинення злочину відносно неї. (а.с. 104-107).

- даними в протоколах пред*явлення особи для впізнання від 03.10.2019 року з фото таблицею, в ході яких свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 впізнали особу, причетну до вчинення злочину 03.10.2019р. (а.с. 104-107).

- розпискою ОСОБА_4 від 03.10.2019 року слідчому Київського ВП про те, що він добровільно в порядку вимог ст. 208 КПК України видав золотий ланцюжок з ладанкою, якими 03.10.2019 року незаконно заволодів. (а.с. 135).

- даними у висновку експерта за результатами проведення судово - товарознавчої експертизи №3437/19 від 17.10.2019 року про те, що загальна ринкова вартість об*єктів дослідження (золотого ланцюжка з золотою ладанкою) станом на 03.10.2019 року становила 5384,07 грн., за умови, що станом на вказану дату об*єкти мали якісні споживчі характеристики. (а.с. 143-147).

- заявою потерпілої від 24.10.2019 року про отримання на зберігання золотого ланцюжка з золотою ладанкою. (а.с. 148).

- даними в протоколі огляду місця події від 23.10.2019 року щодо визначення золотих виробів, з залученням спеціаліста. (а.с. 149-154).

- протоколом пред*явлення речей для впізнання від 24.10.2019 року з фототаблицею, в ході якого потерпіла впізнала свій ланцюжок з ладанкою, який в неї був відкрито викрадений при подіях 03.10.2019 року. (а.с. 154-157).

- даними в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.10.2019 року з фото таблицею, в ході якого ОСОБА_4 розказав та показав обставини подій 03.10.2019 року. (а.с. 159-165).

Оцінюючи у сукупності всі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, встановленим, що своїми діями, які виразились у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України.

Провина обвинуваченого доказана повністю дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, підтверджується показаннями як обвинуваченого, так і потерпілої, свідків, іншими письмовими доказами, що свідчить про доведеність його провини у даному правопорушенні за ч.2 ст.15, за ч.2 ст. 186 КК України.

Таким чином, дослідивши всі докази у їх сукупності та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку про провину обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.15, за ч.2 ст. 186 КК України та суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Посилання сторони захисту на відсутність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України,, а саме за повторністю, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наданими стороною обвинувачення доказами.

Так, згідно довідки УІАЗ при МВС України в Харківській області (а.с. 121) та відомостями, отриманими з Департаменту інформатизації МВС України (а.с. 169), Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Луганській області (а.с. 171) за персонально-довідковим обліком Єдиної інформаційної системи МВС України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений 19.07.2004 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч.3 ст. 185, ст.15, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 28.09.2004 року. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.07.2006 року звільнений умовно-достроково з Божковської виправної колонії Полтавської області (№16); 23.07.2010 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 19.07.2011 року, 26.08.2011 року ОСОБА_4 прибув до Суходільської виправної колонії Луганської області для відбування покарання (№36).. Дані про звільнення відсутні.

Згідно вимог ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

При цьому суд враховує, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв*язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків, і що правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість враховується при кваліфікації повторного злочину чи при призначенні за нього покарання, а також в інших випадках, передбачених КК України та Законами України.

Як вказано в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» під час розгляду справ про повторні злочини, в яких порушується питання про наявність чи відсутність судимості, і справ про їх зняття суди мають керуватися вимогами ст. 55 КК України (1960р.) чи ст.ст. 88-91,108 КК України (2001 р.), а також ст. 414 КПК України, якою регламентовано порядок розгляду судом клопотань про зняття судимості.

В обґрунтування зазначеного, суд враховує, що до суду представлені докази того, що ОСОБА_4 раніше судимий 19.07.2004 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч.3 ст. 185, ст.15, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі та 23.07.2010 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Доказів на підтвердження того, що судимості зняті суду не надано.

Посилання захисту на те, що стороною обвинувачення не надано до суду вироку суду від 23.07.2010 року і це є підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 186 КК України суд вважає безпідставними, оскільки у наведених нормативних актах та висновках касаційної інстанції надана оцінка щодо вирішення питання про необхідність призначення покарання за сукупністю вироків, за відсутністю даних про їх відбуття та відсутності вироку, яким було засуджено та призначено відповідне покарання.

В даному провадженні у суду відсутні сумніви щодо наданих даних про судимість ОСОБА_4 за наявністю даних за персонально-довідковим обліком Єдиної інформаційної системи МВС України з зазначенням дати вироку, суду, який його виніс, статей, за якими засуджено, призначене покарання, дати набрання вироком законної сили, датою початку відбування покарання за цим вироком, місцем відбування покарання, і всі ці дані не спростовані будь-якими іншими доказами.

Також, до суду не були представлені і дані про зняття судимості за вироком суду від 23.07.2010 року відносно ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, суд погоджується з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України відносно ОСОБА_4 , відхиливши доводи захисту з даного питання.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, єдиний епізод вчиненого, пом*якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, його поведінку під час розгляду справи, часткове визнання позовних вимог, наявність судимостей, матеріальний та сімейний стан.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий за корисливі злочини: засуджений 19.07.2004 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч.3 ст. 185, ст. 15, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 28.09.2004 року. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.07.2006 року звільнений умовно-достроково з Божковської виправної колонії Полтавської області (№16); засуджений 23.07.2010 року Ленінським районним судом м. Луганська за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 19.07.2011 року. Дані про зняття судимості відсутні.

Згідно представлених даних, ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, офіційних джерел доходу не має, зареєстрований згідно паспортних даних в м. Луганськ, що є непідконтрольною територією Україні, проживав з його слів в м. Києві, Полтаві, Харкові. Даних про взяття на облік як тимчасово переміщена особа суду не представлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини, за яких він вчинений, особу винного, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, наявність обставин, що пом*якшують покарання, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції, встановленої ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі, з врахуванням вимог ст. 68 КК України.
Підстав для визначення іншої міри покарання або застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, враховуючи особу обвинуваченого та обставини злочину. Підстав для призначення штрафу, як просить захист суд також не вбачає, виходячи з санкції даної статті, за якою засуджується та враховуючі невідповідність можливого покарання особі обвинуваченого, який ніде не працює та неплатоспроможний.
При цьому, суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Витрати по справі відсутні.
З приводу цивільного позову суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як вбачається з матеріалів справи, потерпілою заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в розмірі 1965,80 грн. для обміну пошкодженого ланцюжка та моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 8000 грн. Обвинувачений ОСОБА_4 визнав майнову шкоду в розмірі 1965,80 грн. та частково погодився на відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Згідно вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи доведеність позовних вимог про завдання майнової шкоди потерпілій у розмірі 1965,80 грн. та визнання даних вимог обвинуваченим цивільним відповідачем, суд стягує дану суму майнової шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 .
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди ", обов`язковому зсуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана та вина останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд оцінює розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з ОСОБА_4 цивільного відповідача на користь позивача потерпілої ОСОБА_6 у розмірі 5000 грн. і дану суму шкоди суд вважає обґрунтованою, доведеною, розумною, виходячи з даних про осіб як потерпілої, так і обвинуваченого, обставин, при яких сталися події вчинення злочину обвинуваченим, даних щодо стану здоров*я потерпілої та порушення нею нормального життєвого устрою, розгубленості після даних подій, що сталися.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню саме на суму 5000 грн., і дана сума моральної шкоди є адекватною та співрозмірною, виходячи з обставин подій.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

Ухвалив :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 залишити попередній - утримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі до вступу вироку по даній справі у законну силу, продовживши його дію, але не більш ніж на 60 днів, тобто - до 09 жовтня 2020 року.
Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_4 , тобто з 03.10.2019 року, зарахувавши час перебування під вартою в час відбуття покарання.

Речові докази, передані на зберігання потерпілій залишити у користуванні та власності потерпілої.

Речові докази (годинник механічний «Слава», мобільний телефон, зажим для грошей, 2 банківські картки, книжкові картки), які є власністю обвинуваченого - повернути ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 у відшкодування майнових збитків суму в розмірі 1965,80 грн., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму у розмірі 5000 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1