Справа № 392/851/20
Провадження № 1-кс/392/107/20
МАЛОВИСКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Мала Виска

Слідчий суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням слідчого в кримінальному провадженні № 0000066, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України,
про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним клопотанням, у якому просила накласти арешт на земельні ділянки площею 10 га, кадастровий номер :02:000:0655 та площею 24,424 га, кадастровий номер :02:000:0656, які розташовані на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, з метою забезпечення завдання із збереження майна шляхом запобігання можливості відчужувати, розпоряджатись будь-яким чином та використовувати зазначене нерухоме майно.
Клопотання мотивовано тим, що розпорядженням голови Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 777-р від 14 вересня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо передачі в оренду ОСОБА_5 земельної ділянки, загальною площею 10 га, розташованої на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0655 здійснена 23 жовтня 2013 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 30 листопада 2010 року.
Розпорядженням голови Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 784-р від 14 вересня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо передачі в оренду ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 25,4240 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0656 здійснена 23 жовтня 2013 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 30 листопада 2010 року.
У подальшому ОСОБА_6 впродовж 2015-2018 років неодноразово зверталася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявами про укладення зазначених договорів оренди земельних ділянок, однак дані заяви були залишені без задоволення, в зв`язку з відсутністю правових підстав.
Після цього у ОСОБА_6 виник умисел на отримання права користування земельними ділянками за кадастровими номерами :02:000:0656 та :02:000:0655, які перебували у розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, шляхом обману.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, отримала завідомо підроблені договори оренди земельних ділянок, а саме договір оренди землі від 5 травня 2015 року, нібито укладений між нею та першим заступником начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області ОСОБА_7 про передачу в оренду земельної ділянки, загальною площею 25,4240 га, кадастровий номер :02:000:0656,
строком на п`ятнадцять років та договір оренди землі від 5 травня 2015 року, нібито укладений між нею та першим заступником начальника Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області ОСОБА_7 про передачу в оренду земельної ділянки, загальною площею 10 га, кадастровий номер :02:000:0655, строком на десять років.
29 серпня 2018 року з 14.26 години до 14.53 години ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області, достовірно знаючи про те, що договори оренди земельних ділянок підроблені, надала їх державному реєстратору Маловисківської міської ради Кіровоградської області для проведення державної реєстрації і шляхом обману, незаконно набула право користування земельними ділянками за кадастровим номером :02:000:0656, площею 24,424 га, нормативна грошова оцінка якої становила 503 880, 24 грн та земельною ділянкою за кадастровим номером :02:000:0655, площею 10 га, нормативна грошова оцінка якої становила 205428, 96 грн, які перебувають у розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.
Під час допиту свідок ОСОБА_7 категорично заперечив щодо виконання ним підписів у зазначених вище договорах оренди земельних ділянок та надав експериментальні зразки свого підпису для проведення почеркознавчої експертизи, але оскільки в Головному управлінні Держгеокадастру у Кіровоградській області оригінали зазначених договорів відсутні, провести експертизу не можливо.
29 травня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто у придбанні права на майно, шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах.
Постановою слідчого зазначені земельні ділянки визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.
Слідчий зазначила, що з метою забезпечення збереження речових доказів та позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування земельними ділянками, які є предметом вчинення злочину необхідно накласти арешт на зазначені земельні ділянки.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_8 надіслав до суду заперечення проти задоволення клопотання про арешт майна, посилаючись на те, що стаття 190 КК України не передбачає конфіскацію майна; на земельних ділянках здійснено посів кукурудзи, яка є власністю СФГ "Лісовий С.Л.", а не ОСОБА_6 ; досудовим розслідуванням не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про розмір спричинених збитків в сумі 709309 грн; ОСОБА_6 не володіє на праві приватної власності спірними земельними ділянками; за користування земельними ділянками сплачується орендна плата; аналогічна справа розглядалася Кропивницьким апеляційним судом, яким задоволено апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_6 (ухвала від 24.04.2019 року в справі № 392/222/19); накладення арешту на земельні ділянки державної форми власності є невиправданим та суперечить практиці ЄСПЛ.

У судовому засіданні слідчий підтримала клопотання, посилаючись на вищевикладені обставини.
Прокурор висловив думку про можливість задоволення клопотання слідчого.

Клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
З урахуванням положень статей 2, 7 КПК України при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».
Верховенство права є одним із фундаментальних принципів демократичного суспільства.
Відповідно до частини 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження.
Пунктами 2, 3 частини 2 статті 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами статті 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000066, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 грудня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України.
Постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 11 березня 2019 року земельні ділянки з кадастровим № :02:000:0655 площею 10 га та кадастровим № :02:000:0656 площею 24,424 га, розташованих на території Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с. 49).
29 травня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України.
Зі змісту клопотання слідчий просить накласти арешт на земельні ділянки з метою їх збереження, шляхом запобігання можливості відчуження, розпорядження та користування.
Аналізуючи матеріали кримінального провадження, які надані у розпорядження суду, слідчий суддя дійшов висновку про те, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт земельних ділянок, які перебувають у власності держави та позбавлення права користуватися ними.

Земельні ділянки належать до нерухомого майна.

Слідчим у клопотанні не зазначено, які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати на собі нерухоме майно, а саме земельні ділянки, та яким чином вони можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
У клопотанні слідчого не встановлено розмір будь-якої шкоди, який би підтверджував необхідність арешту майна, відсутній цивільний позов в кримінальному провадженні.
Вартість майна, на яке накладається арешт, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до частини 1 статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе
необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Санкція частини 3 статті 190 КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
Матеріалами справи підтверджується, що на теперішній час земельні ділянки перебувають в суборенді СФГ "Лісовий С.Л.", на яких мають місце посіви кукурудзи, які не належать підозрюваній ОСОБА_6 .
За користування земельними ділянками, які орендуються, держава отримує орендну плату, тому такий спосіб арешту, як заборона розпорядження та користування вказаним майном, може призвести до суттєвих збитків, як державі так і суб`єкту господарювання, що є добросовісним користувачем зазначеного нерухомого майна.
За таких обставин слідчий суддя не має законних підстав для задоволення клопотання слідчого.
Керуючись статтями 131, 170-173, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Старшому слідчому СВ Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя