Номер провадження 1-кп/495/396/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 0000051 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, працюючого за наймом, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону
Південного регіону України ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, при наступних обставинах:

Так, 27.04.2018 року обвинувачений ОСОБА_3 призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03.05.2019 року обвинуваченим ОСОБА_3 укладено з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2019 №132, обвинуваченого ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою спостерігача відділення спостереження зенітного артилерійського взводу роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 .

Згідно положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 03.05.2019 року, тобто з дня зарахування обвинуваченого ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби за контрактом.

Будучи військовослужбовцем за контрактом обвинуваченим ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Про порядок проходження військової служби обвинуваченому ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно виписки медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13458 обвинувачений ОСОБА_3 перебував на лікуванні в Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону у період з 16.09.2019 року по 27.09.2019 року, після чого був виписаний в задовільному стані та направлений до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Поряд з цим, обвинуваченим ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 30.09.2019 року близько 08 год. 30 хв. не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та був незаконно відсутній на військовій службі до 10.10.2019 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

В подальшому, відповідно виписки медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №14878 обвинуваченим ОСОБА_3 перебував на лікуванні в Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону у період з 11.10.2019 по 16.10.2019, після чого був виписаний в задовільному стані та направлений до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Проте, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді спостерігача відділення спостереження зенітно-артилерійського взводу роти охорони та оборони, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, ставши на злочинний шлях та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 17.10.2019 року близько 08 год. 30 хв. не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та ухилявся від проходження військової служби до 20.12.2019 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

20.12.2019 року обвинувачений ОСОБА_3 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 59-А, та заявив про себе.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав в повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення

Не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що дійсно він з 30.09.2019 року до 10.10.2019 року та з 17.10.2019 року до 20.12.2019 року не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Потім 20.12.2019 року він добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати його.

Оцінюючи докази у сукупності суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 407 ч. 4 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер скоєного ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, посередню характеристику, те, що він одружений, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, щиро розкаявся у скоєному.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його відношення до скоєного, а саме те, що він щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

Суд приходить до переконання, що саме таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Речові докази, цивільний позов та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази, цивільний позов та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1