ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/4666/20
Провадження № 1-в/210/312/20

"03" вересня 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника КВК №80 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у ДУ «Криворізька виправна колонія №80» за вироком Нікопольського міського районного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 9 років,

про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст.81 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Криворізькій виправній колонії Дніпропетровської області № 80, про можливість умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили суд задовольнити клопотання засудженого, так як останній своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Представник КВК-80 в судовому засіданні підтримав думку прокурора.

Суд, вислухавши, прокурора, представника колонії, засудженого та його захисника, дослідивши клопотання, дослідивши особову справу засудженого, його індивідуальну програму, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин (п.3 ч.3 ст. 81 КК України).

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Передумовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно з ч.1 ст. 81 КК України є фактичне відбування особою певного строку покарання.

Разом з тим, підставами для такого звільнення є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо застосування умовно-дострокового звільнення, та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, суд враховує дані про його поведінку і ставленні до праці за весь час відбування покарання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Нікопольського міського районного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.115 КК України,тобто за умисний особливо тяжкий злочин.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що прибувши до КВК № 80 ОСОБА_4 мав п`ять заохочень: зняття раніше накладеного стягнення від 22.11.2017 року за сумлінне ставлення до праці на виробництві установи, зняття раніше накладеного стягнення від 04.04.2018 року за сумлінне ставлення до праці на виробництві установи, зняття раніше накладеного стягнення від 23.01.2019 року за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, подяку від 18.04.2019 року за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, та подяку від 14.07.2020 року за сумлінне ставлення до праці, однак підлягав стягненню 28 разів, а саме: догана від 20.05.2015 року за порушення розпорядку дня, 10 діб ДІЗО від 15.07.2015 року за заборонені предмети, догану від 18.07.2015 року за відмову від докладу та прибирання, догану від 22.07.2015 року за відмову від докладу та прибирання, сувору догану від 31.07.2015 року за відмову виходити з камери, догану від 12.08.2015 року за порушення форми одягу, догану від 18.09.2015 року самовільно покинув стрій, догану від 17.12.2015 року за порушення розпорядку дня, попередження від 18.04.2016 року за порушення розпорядку дня, 7 діб ДІЗО від 20.07.2016 року за вживання спиртних напоїв, догану від 29.07.2016 року за відмову від докладу та прибирання, догану 16.08.2016 року за порушення розпорядку дня, сувору догану від 18.08.2016 року за порушення розпорядку дня, 5 діб ДІЗО від 28.09.2016 року за вилучений мобільний телефон, догану від 06.10.2016 року за відмову від докладу та прибирання, сувору догану від 06.10.2016 року за заточену саморобну пластину, сувору догану від 19.12.2016 року за зберігання заборонених предметів, догану від 11.01.2017 року за порушення локалізації, сувору догану від 28.03.2017 року за гральні карти, попередження від 21.04.2017 року за порушення режиму утримання, догану від 24.05.2017 року за порушення локалізації, 8 діб ДІЗО від 11.07.2017 року за вилучену брагу, догану від 26.07.2017 року за нездійснення доповіді в ДІЗО, догану від 01.11.2017 року за порушення розпорядку дня, 13 діб ДІЗО від 11.06.2018 року за вживання спиртних напоїв, попередження від 23.06.2018 року за порушення розпорядку дня, та попередження від 15.08.2018 року за порушення локалізації.

Станом на момент звернення до суду із клопотанням про застосування ст. 81 КК України, стягнення погашені. Але даний факт не може свідчити, що засуджений довів своє виправлення, оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Крім того, згідно витягу з протоколу № 1 засіданням адміністративної комісії ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» від 07.02.2019 року відмовлено ОСОБА_4 в застосуванні до нього ст. 81 КК України, у зв`язку із наявністю діючих стягнень.
Дані факти не можуть свідчити, що ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, засудженим, та представником адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_4 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Також суд враховує, що п. 17 ППВСУ від 26 квітня 2002 р. зазначено, що судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання здійснює великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, під час судового засідання у справах цієї категорії суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, у тому числі й ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_4 , який своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, суд не знаходить підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537 ч. 1 п. 2, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст.81 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено 03 вересня 2020 року.

Суддя: ОСОБА_1