Ухвала
Іменем України
7 грудня 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-5864 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 1 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0005442 щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кіровоград, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік, і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Стягнуто із ОСОБА_5 , а у випадку недостатності коштів у неповнолітнього, з його законного представника ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_4 1644,40 гривень матеріальної шкоди, 2000 гривень моральної шкоди та 6000 гривень витрат на правову допомогу.
В решті заявлених вимог відмовлено.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 1 вересня 2020 року цей вирок залишено без зміни.
За вироком суду, неповнолітній ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 21 червня 2018 року приблизно о 21 год. 40 хв., перебуваючи поряд із домоволодінням АДРЕСА_2 зі своїми знайомими, під час словесної сварки, умисно, наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_4 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, потерпілий вважає судові рішення в частині призначення покарання ОСОБА_5 і вирішення цивільного позову незаконними та необґрунтованими. Стверджує, що призначене обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції статті є явно несправедливим та таким, що не відповідає його особі, зазначає, що щире каяття є формальним. Вказує, що судовими рішеннями визнана судом сума моральної шкоди не відповідає у повній мірі завданим йому моральним стражданням. Просить змінити судові рішення і призначити ОСОБА_5 3 роки позбавлення волі, із встановленням іспитового строку 2 роки, задовольнити цивільний позов і стягнути з ОСОБА_5 та з його законного представника ОСОБА_6 50000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначені покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого визнано щире каяття та вчинення злочину будучи неповнолітнім, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, даних про особу винного як у загально-соціальному стані, так і в аспекті його потенційної суспільної небезпеки, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, суд призначив
ОСОБА_5 покарання у межах санкції статті, що передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, і при звільненні від відбування покарання з випробуванням встановив іспитовий строк.
У вироку наведено переконливі підстави такого рішення, покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень. З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції.
Щодо вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого моральної шкоди, місцевий суд, керуючись принципами розумності та справедливості, врахувавши характер вчиненого правопорушення, фізичні та душевні страждання потерпілого внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень,дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 2000 гривень.
Зазначене рішення в частині вирішення цивільного позову узгоджується з положеннями статей 23, 1167 Цивільного кодексу України.
Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Залишаючи без змін вирок суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновками суду, зазначивши, що обвинувачений не одразу, та все ж визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, врахував і інші обставини, а саме, те, що конфлікт та бійка між ОСОБА_5 та групою осіб, в ході чого ОСОБА_4 завдано тілесне ушкодження, виникла у зв`язку із конфліктом сторонніх осіб, обвинувачений ОСОБА_5 вступив у бійку, забажавши захистити дівчат, яких ображали, і вході виниклої бійки з декількома особами він також і захищався від цих осіб, при цьому, неповнолітній ОСОБА_5 не оцінивши виниклу ситуацію та не надавши оцінки діям потерпілого ОСОБА_4 , котрий мав намір попередити та припинити бійку, в ході бійки відчув удар ззаду, і фактично не розбираючись у ситуації, розвернувся і наніс потерпілому удар в обличчя.
Крім того, судом апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, враховано і те, що ОСОБА_5 є студентом, має цілі та намір і надалі здобувати освіту, є сиротою, проживає із бабусею-опікуном, яка являється пенсіонером, не має постійного місця роботи, а тільки підробітки, оскільки здобуває освіту.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені доводи адвоката потерпілого, які є аналогічними доводам касаційної скарги потерпілого, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших доводів, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 1 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0005442 щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3