Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/238/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 0007307 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2020 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Бричев Єдинецького повіту Республіки Молдова, українка, громадянка України, з повною загальною середньою освітою, незаміжня, яка не працює, зареєстрована по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше судима:
26.02.2019 року Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, -
визнана винуватою та засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26.02.2019 року, призначено ОСОБА_7 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки
До набрання вироком законної сили обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 23.10.2019 року.
Вирішено питання судових витрат та речових доказів по справі.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за таких обставин.
В період часу з 13.09.2019 по 20.09.2019 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 перебувала за запрошенням ОСОБА_9 за місцем його проживання в будинку АДРЕСА_3 , де помітила речі, належні його дружині ОСОБА_10 , які знаходились на першому поверсі будинку в поліетиленових пакетах.
В цей момент у неї виник умисел на викрадення вказаних речей. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих спонукань, таємно викрала з вказаних поліетиленових пакетів мобільний телефон «Samsung G570F Galaxy J5 Prime», вартістю 2185 гривень; планшет «Apple iPad MD368NF/A Model A1430, S/N DMPHMJ53DVGL», вартістю 3441 гривня 67 копійок; жіночу шкіряну куртку «Kemal Tanca», чорного кольору, вартістю 4276 гривень 80 копійок; золотий ланцюжок, масою 8 гр, довжиною 25 см, невстановленої проби та вартості; золотий браслет, масою 3 гр, довжиною 7 см, невстановленої проби та вартості; золоту каблучку 585 проби, масою 6 гр, довжиною 20 см, вартістю 7606 гривень 83 копійки; золоті сережки у формі листя 585 проби, масою 3 гр кожна, вартістю 7606 гривень 83 копійки; золоту підвіску 585 проби у формі петлі, масою 2 гр, вартістю 2535 гривень 61 копійка, які належали ОСОБА_10 .
З місця вчинення злочину ОСОБА_7 зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди у вказаному вище розмірі.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичну кваліфікацію дій та доведеності вини обвинуваченої, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання. Призначити обвинуваченій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України мінімальне покарання.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що призначаючи покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції неналежним чином не враховано, що злочин вчинено з вини потерпілого, який не розрахувався з обвинуваченою за допомогу по домогосподарству.
Також, судом не враховано, що ОСОБА_7 щиро розкаялася у вчиненому, страждає психічними розладами та неодноразово знаходилась на лікуванні у психіатричному закладі, претензій матеріального характеру потерпілий немає, обставини, що обтяжують покарання - відсутні.
Заслухавши суддю - доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_6 в її інтересах, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, окрім визнання винуватості обвинуваченою, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційної скарги колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Згідно роз`яснень п. п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи покарання обвинуваченій місцевий суд правильно вказав, що обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Характеризуючи особу обвинуваченої, суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_7 характеризуються посередньо, раніше судима.Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 26.02.2019 ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Разом з цим, ОСОБА_7 вчинила новий злочин протягом іспитового строку, тому місцевий суд правильно відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України призначив обвинуваченій покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Твердження сторони захисту про, те що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , не в достатній мірі враховано щире каяття обвинуваченої не заслуговують на увагу, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Проте, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 намагалася відшкодувати завдані злочином збитки та бажала виправити наслідки вчиненого.

При цьому, призначаючи покарання, обвинуваченій судом першої інстанції в повній мірі враховано всі обставини, зокрема і які свідчать, що обвинувачена не бажає стати на шлях виправлення, залишається особою небезпечною для суспільства.

Обвинувачена будучи засуджена ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, належних висновків для себе не зробила, вчинила злочин під час іспитового строку, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування більш м`якого покарання ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, суспільну небезпеку вчиненого, дані, що характеризують її особу, суб`єктивне ставлення до вчиненого, відсутність каяття та бажання уникнути відповідальності за вчинений злочин, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання, яке на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами.

Буд яких інших переконливих доводів, які б могли свідчити про незаконність вироку суду першої інстанції, сторона захисту не навела в апеляційній скарзі та не надала при апеляційному розгляді кримінального провадження.
Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченою з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4