Справа №155/1157/19
Провадження №1-кп/155/60/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Славне Ківерцівського району Волинської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, згідно з ст.89 КК України судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 20 липня 2019 року близько 11 години 00 хвилин, перебуваючи на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_4 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , під час суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у виді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачати, штовхнув руками в ділянку грудей ОСОБА_4 , в результаті чого потерпілий впав на землю та вдарився спиною об металевий швелер, який лежав на землі.
В результаті протиправних необережних дій ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому четвертого ребра зліва, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому визнав повністю та показав, що за вказаних обставин місця і часу, під час суперечки з необережності спричинив потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, просив його суворо не карати.
Потерпілий, ОСОБА_4 , в судовому засіданні ствердив, що претензій ані матеріального, ані морального характеру до обвинуваченого немає, просив суд суворо не карати обвинуваченого.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, що наведені в обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не бажають оспорювати фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ст.349 КПК України, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому вказаною статтею Кодексу, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікує дії обвинуваченого за ст.128 КК України.
Призначаючи покарання відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд виходив з положень ч.2 ст.50 КК України, якими визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відносить вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд бере до уваги те, що він раніше судимий, однак судимість погашена, за місцем проживання характеризується негативно, поряд з цим, суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, потерпілий претензій до нього не має, інші конкретні обставини справи, зокрема його поведінку в суді.
З урахуванням наведеного вище, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, в межах санкції статті, за якою він засуджується у виді обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільняє від відбування призначеного покарання із випробуванням, встановивши при цьому іспитовий строк із покладенням на нього обов`язків згідно з ст.76 КК України.
На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви №№43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Речові докази та судові витрати у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України (в редакції 2001 року) та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду шляхом її подачі через Горохівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий