Номер провадження: 11-кп/813/1410/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003542 від 09 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старі Трояни Кілійського р-ну Одеської області, українця, громадянина України, офіційно працює штукатуром в ТОВ «Стікон», з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні семеро малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2020 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.
Оскаржуваним вироком встановлено, що 09 жовтня 2019 року, близько 12:00 години, діючи з корисних спонукань, маючи злочинний намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном шляхом розбою, знаходячись в приміщенні «Лото-маркет» по вул.Люстдорфська дорога, буд.27 у м.Одесі, бажаючи повернути програні грошові кошти, знявши з куртки шнурок, накинув його на шию раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_10 , який працював на посаді адміністратора зазначеного закладу, та почав душити останнього, при цьому вимагаючи віддати програні грошові кошти, щодо яких право власності перейшло до грального закладу. Далі ОСОБА_8 відчувши від ОСОБА_10 активний опір та зрозумівши, що здійснених ним дій недостатньо для подолання опору потерпілого, під час боротьби схопив з барної стійки керамічну попільничку, якою наніс декілька ударів по голові ОСОБА_10 . В результаті побоїв ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: садна потиличної ділянки, п`ять саден лівої лобово-скроневої ділянки, синець у ділянці зовнішнього кута правого ока, циркулярне садно шиї, садно спини з права, садно поперекової ділянки справа, різана рана зовнішньої поверхні основної фаланги 5-го пальця лівої кисті, по одному садну в ділянці обох колінних суглобів. В цей час потерпілий ОСОБА_10 з метою самозахисту та припинення протиправних дій ОСОБА_8 , схопив кухонний ніж, який також знаходився на барній стійці та, обороняючись, відмахнувся ним декілька разів у бік ОСОБА_8 та кинув на підлогу приміщення «Лото-маркет» грошові кошти у сумі 15000 грн., які підхопив ОСОБА_8 та зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 15000 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржував доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , проте вважав, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції, зазначивши обставини, які дають підстави застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України, не вказав, яким чином ці обставини знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на пом`якшення покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, безпідставно послався на активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину та його щире каяття, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_8 , винним себе не визнавав та викрадені гроші у сумі 15 000 гривень потерпілому не повернув.

За таких обставин прокурор просив апеляційний суд оскаржуваний вирок скасувати в частині призначення обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, головуючий суддя роз`яснив обвинуваченому наслідки розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України і що в такому разі він буде позбавлений можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

В матеріалах провадження міститься заява потерпілого ОСОБА_10 про те, що він отримав повну компенсацію від ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої злочином (а.к.п.33).

Крім того, в матеріалах справи міститься розписка потерпілого ОСОБА_10 про те, що він отримав від обвинуваченого ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1000 доларів США (а.к.п.66).

Таким чином доводи прокурора про невизнання ОСОБА_8 своєї вини та не відшкодування завданої потерпілому шкоди є необґрунтованими, оскільки суперечать матеріалам кримінального провадження та змісту вироку суду першої інстанції так-як обвинувачений повністю визнав свою вину та відшкодував потерпілому завдані злочином збитки, що обґрунтовано було враховано судом першої інстанції в якості обставини, яка пом`якшує його покарання.

Крім того, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, в якості обставин, передбачених ст.66 КК України, врахував - повне визнання ним вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, наявність у нього на утриманні семи неповнолітніх дітей, те що обвинувачений займається суспільно корисною працею, офіційно працевлаштований в ТОВ «Стекон», позитивно характеризується за місцем мешкання і роботи.

При цьому, обставин, передбачених ст.67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 судами першої та апеляційної інстанції встановлено не було.

Апеляційний суд враховує, висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим і його небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, а тому його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів щодо обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано застосував дію ст.75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При цьому суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення.

Обставин, які б унеможливлювали застосування до ОСОБА_8 ст.75 КК України апеляційним судом не встановлено та прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Одеси від 02 квітня 2020 року, яким ОСОБА_8 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0003542 від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.
Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4