УХВАЛА
Єдиний унікальний номер №943/1741/20
Провадження №1-кс/943/534/2020
16 жовтня 2020 року м. Буськ
Слідчий суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б.,
за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,
за участю прокурора Коченаш В.Т., дізнавача ОСОБА_1 ,
представника заявника - адвоката Попко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську клопотання голови Фермерського господарства "Ожидівські лани" ОСОБА_2 про накладення арешту на майно,-
У судовому засіданні представник ФГ «Ожидівські лани» - адвокат Попко О.М. заявлене клопотання підтримав повністю та просив його задоволити, виходячи із вищенаведених мотивів, а також додатково зазначив про те, що заявник не є стороною виконавчого провадження чи поручителем боржника ТзОВ «АІКО», у якому протиправно накладено арешт та здійснюється збір врожаю картоплі, який продовжується і в даний час. Вважає, що постанову прокурора про відмову в погодженні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно не можна брати до уваги, оскільки підставою її винесення були невідповідності в площах земельних ділянок, чого у заявленому клопотанні не має. Крім того повідомив, що постанову приватного виконавця про накладення арешту на майно ФГ «Ожидівські лани» не оскаржувало, за захистом порушених прав у цивільно-правовому порядку чи в порядку господарського судочинства заявник не звертався (із заявою про звільнення майна з-під арешту, усунення перешкод у користуванні власним майном чи із заявою про забезпечення позову в господарському судочинстві), оскільки обрав спосіб захисту саме в порядку кримінального провадження.
Прокурор Коченаш В.Т. в судовому засіданні проти задоволення заявленого клопотання заперечив повністю, покликаючись на те, що заявником не доведено деталізації земельних ділянок, їх кадастрових номерів, площі посадженої картоплі, її сорту, ідентифікації, розміру шкоди тощо. Заявник ОСОБА_2 надавала розбіжні показання щодо площі засаджень, називаючи 59 га, 61 га, НОМЕР_1 га, НОМЕР_2 га, 100 га, а кадастрові номери земельних ділянок не збігаються із показами ОСОБА_2 . Ним виносилась постанова від 25.09.2020 про відмову в погодженні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно, після чого стан дізнання не змінився. Зокрема, досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні триває, де підозри нікому оголошено не було; дізнанням не встановлено розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; не підтверджено кількості та вартості майна, його співмірність із завданою кримінальним правопорушенням шкодою, а тому вважає відсутність правових підстав для накладення арешту в даному кримінальному провадженні, також вважає, що накладення арешту на врожай на полі призведе ще до більшої шкоди через загибель чи пошкодження врожаю. Крім того покликався на те, що заявником помилково подано цивільний позов у кримінальному провадженні до суду замість його пред`явлення дізнавачу, оскільки кримінальне провадження є на стадії досудового дізнання та до суду не надходило, тому просив у його задоволенні відмовити повністю.
Цивільний відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, направивши письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, заперечивши проти задоволення заявленого клопотання. Зокрема покликається на те, що ним здійснюється виконавче провадження на виконання наказів Господарського суду Черкаської області, тобто судових рішень, які набрали законної сили. У цьому виконавчому провадженні ним з метою забезпечення виконання вказаного судового рішення 17.07.2020 року накладено арешт на врожай картоплі 2020 року, що знаходиться на земельних ділянках Ожидівської сільської ради, шляхом заборони користування ним, забороною його відчуження, зміни та пошкодження. 29.09.2020 року ним здійснено державну реєстрацію цих обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Вказана постанова ніким не оскаржена та не скасована. Натомість клопотання заявника фактично зводиться до перешкоджання виконання судових рішень, які набрали законної сили, що є неприпустимим. Крім того покликається на те, що представник заявника ОСОБА_2 до 24.02.2020 року була керівником ТзОВ «АІКО», тобто боржника у вказаному виконавчому провадженні, тобто їй було достеменно відомо про наявність боргових зобов`язань останнього. При цьому, звертає увагу на те, що обов`язковою умовою диспозиції статті 356 КК України (самоправства) є оспорення правомірності дій окремим громадянином чи підприємством, а відтак неоскарження правомірності його постанови про накладення арешту на теж саме майно у виконавчому провадженні виключає вказану правову кваліфікацією за ст. 356 КК України. Крім того зазначає, що оскільки він не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим у згаданому кримінальному провадженні, а тому можливість пред`явлення до нього цивільного позову виключається. Відтак просив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні відмовити поністю.
Дослідивши заявлене клопотання, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Постановою дізнавача СД Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівської області ОСОБА_1 від 08.10.2020 року ФГ «Ожидівські лани» визнано потерпілим у цьому кримінальному провадженні шляхом його залучення до провадження як потерпілого.
Постановою заступника начальника Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області Коченаша В.Т. від 25.09.2020 року було відмовлено в погодженні письмового клопотання дізнавача СД Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області Козак Ж.А. про надання дозволу на накладення арешту на врожай картоплі, який перебуває на земельних ділянках Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування ним у зв`язку з відсутністю достатніх правових підстав для його погодження, оскільки матеріали кримінального провадження не містять пред`явленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та не встановлено розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, а до клопотання долучено копію договору про спільний обробіток урожаю картоплі площею 61,7027 га, укладеного між ТзОВ «Седна-Агро» та ТзОВ «АІКО» від 02.09.2020 року, а також наявністю в матеріалах клопотання суперечностей щодо площі земельних ділянок, засіяних картоплею.
Частиною першою статті 171 КПК України передбачено, що із клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно пункту 4 частини другої статті 170 КПК України арешт майна, серед іншого, допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. (ч. 6 ст. 170 КПК).
Частиною першою статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Тобто в даному випадку обов`язок доцільності накладення арешту на майно в кримінальному провадженні лежить виключно на заявнику як потерпілому (цивільному позивачеві).
Згідно частини третьої статті 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
У відповідності до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як убачається зі змісту клопотання ФГ «Ожидівські лани» про арешт майна у кримінальному провадженні, що заявник просить накласти арешт на врожай картоплі, вважаючи його своїм, що був посаджений на самовільно зайнятих ним земельних ділянках, покликаючись на наявність кримінального провадження, ініційованого ним у заяві голови ФГ «Ожидівські лани» ОСОБА_2 від 16.09.2020 року про те, що невідомі особи самовільно обробляють, викопуючи за допомогою техніки урожай картоплі, що належить ФГ «Ожидівські лани» на земельних ділянках, які перебувають в оренді заявника, на території Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області, загальною площею 61,1853 га, тобто самовільно, всупереч установленому законом порядку, здійснюють збір урожаю, чим заподіяли значної шкоди ФГ «Ожидівські лани».
Однак наводячи суду свої аргументи щодо належності в повному обсязі врожаю картоплі 2020 року на земельних ділянках площею 61,1853 га виключно ФГ «Ожидівські лани», яке його самостійно засіяло, заявником не спростовано обставин про спільний обробіток урожаю картоплі площею 61,7027 га, що випливають із долученої до матеріалів кримінального провадження копії договору укладеного між ТзОВ «Седна-Агро» та ТзОВ «АІКО» від 02.09.2020 року, про який вказано у вищезгаданій постанові прокурора від 25.09.2020 року. Також подане клопотання не містить обгрунтованих пояснень заявника, чому в поданому дізнавачу клопотанні ФГ «Ожидівські лани» від 23.09.2020 року висловлено прохання про накладення арешту на врожай картоплі, посаджений заявником на земельних ділянках площею 89,1952 га, у той же час вказуючи у поданому клопотанні про засадження ним картоплі на земельних ділянках площею 61,1853 га.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що підтверджено дізнавачем в судовому засіданні та не спростовано заявником та іншими учасниками кримінального провадження.
Поряд із цим, заявником не доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, виходячи із наступного.
Статтею 356 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Відтак, із об`єктивної сторони цей злочин характеризується сукупністю таких ознак: 1) самовільним, всупереч установленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій; 2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян чи юридичних осіб; 3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; 4) причинно-наслідковим зв`язком між цими діями та значною шкодою. Тобто обов`язковими кваліфікуючими ознаками цього кримінального правопорушення є саме вчинення дій всупереч установленому порядку та оспорюваність правомірності дій особи, яка означає, що інший громадянин або юридична особа вважають дії того, хто вчиняє самоправні дії, незаконними, відкрито не погоджуються з ними, оскаржують їх. Відсутність оспорюваності дій виключає визнання їх кримінально караним самоправством.
В судовому засіданні встановлено, що приватним виконавцем ОСОБА_4 здійснюється виконавче провадження про стягнення із ТзОВ «АІКО» на користь ТзОВ «Седна-Агро» заборгованості в сумі 6 318 230,34 грн. на підставі наказу Господарського суду Черкаської області №925/782/18 від 26.09.2019. Постановою приватного виконавця ОСОБА_4 від 17.07.2020 року накладено арешт на врожай картоплі 2020 року, що знаходиться на земельних ділянках Ожидівської сільської ради, шляхом заборони користування ним, забороною його відчуження, зміни та пошкодження. 29.09.2020 року здійснено державну реєстрацію цих обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. В судовому засіданні достовірно встановлено, що указана постанова приватного виконавця не скасована та не оскаржувалась заявником.
Обов`язковість судових рішень в силу вимог пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України є однією із основних засад судочинства, а згідно частини першої статті 129-1 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 326 Господарського процесуального кодексу України.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).
Як встановлено в судовому засіданні, що заявник має претензії до здійснення приватним виконавцем виконавчого провадження щодо виконання рішень господарського суду, які набрали законної сили, а вказаний спір, пов`язаний із здійсненням господарської діяльності.
Позов забезпечується, зокрема, зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту (п. 6 ч. 1 ст. 137 ГПК України).
Однак, як встановлено в судовому засіданні, що заявник, який лише у заявленому клопотанні про накладення арешту на врожай картоплі ставить під сумнів правомірність дій приватного виконавця у виконавчому провадженні, але із позовом про визнання права власності на врожай картоплі або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту не звертався, постанови приватного виконавця про накладення арешту на цей врожай у виконавчому провадженні у встановленому законом порядку не оспорив.
Відтак, ураховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що заявником не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, як і не встановлено у кримінальному провадженні розміру шкоди, завданої цим кримінальним правопорушенням, що є обов`язковими процесуально-правовими підставами для вирішення питання про арешт майна в силу припису частини другої статті 173 КПК України. Натомість частиною першою статті 173 КПК України визначено обов`язок особи, яка подала клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні довести необхідність такого арешту.
Крім того, частиною четвертою статті 174 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Оскільки заявником у поданому клопотанні порушено питання про арешт майна, що є предметом виконавчого провадження та на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, правомірність якого заявником у цивільно-правовому порядку не оспорюється, а подане клопотання, на думку слідчого судді, зводиться фактично до зупинення виконавчого провадження з виконання судових рішень, які набрали законної сили, що є неприпустимим, про що висловився і Верховний Суд у своїй постанові від 01 жовтня 2020 року в справі №524/188/18, де зазначив, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Крім того, в силу припису частини першої статті 171 КПК України визначено, що цивільний позивач вправі звернутись з клопотанням про арешт майна до слідчого судді виключно з метою забезпечення цивільного позову.
Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (ч. 2 ст. 61 КПК України).
Частиною першою статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов може бути пред`явлений лише до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відтак, системний аналіз положень статей 61 та 128 КПК України дає підстави стверджувати, що подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду залежить від стадії кримінального провадження. У випадку здійснення досудового розслідування цивільний позов має бути поданий до органу досудового розслідування, а при розгляді кримінального провадження судом по суті - до суду, який здійснює розгляд кримінального провадження.
Натомість, пред`явивши позов до ОСОБА_4 , який не має жодного із перелічених частиною першою статті 128 КПК України статусу для визнання його цивільним відповідачем, оскільки підозра у кримінальному провадженні, в межах якого заявлений цивільний позов, нікому не оголошена, а також подання такого позову виключно до суду, незважаючи на те, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування у формі дізнання, а тому заявник повинен був подавати такий позов до дізнавача, чого він не зробив, направивши такий виключно до суду.
Отже наведені недоліки поданого до суду цивільного позову в кримінальному провадженні є, на думку слідчого судді, самостійною процесуальною перешкодою для задоволення клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, оскільки в силу вимог частини першої статті 171 КПК України право цивільного позивача звернутись із клопотанням про арешт майна до слідчого судді може бути реалізоване виключно з метою забезпечення цивільного позову.
Крім того, слідчий суддя вважає, що накладення у кримінальному провадженні арешту на незібраний врожай картоплі, який знаходиться в землі, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування може призвести до його втрати чи пошкодження, оскільки заборона користуватись ним, виключає можливість його збору третьою особою. Також порушені у поданому клопотанні питання про доручення ФОП ОСОБА_3 зібрати врожай картоплі та прийняти його на відповідальне зберігання не передбачено положеннями чинного КПК України, а тому до задоволення не можуть підлягати, оскільки суперечать вимогам частини першої статті 170 КПК України, якою визначено вичерпні способи арешту виключно шляхом відчуження, розпорядження та/або користування майном, а також приписам частини третьої статті 26 КПК України, якою визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Більше того, як роз`яснив Верховний Суд у своїй ухвалі від 17.12.2018 року в справі №183/5286/18, що врожай сільськогосподарських культур, про арешт якого клопоче позивач, у тому числі, але не виключно, урожай соняшнику 2018 року, є швидкопсувним продуктом та на нього не можна накладати арешт та забороняти вчиняти дії, пов`язані зі збором цього врожаю.
За таких обставин, проаналізувавши доводи заявленого клопотання та долучені до нього докази, слідчий суддя приходить до переконання, що відсутність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та невстановлений органом досудового розслідування розмір заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди, як і неправильне оформлення та порушення порядку подання цивільного позову виключає можливість його задоволення, оскільки право на звернення із таким клопотанням виникає у цивільного позивача лише у випадку забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні, а саме вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт врожаю картоплі шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування, із дорученням іншій особі ФОП ОСОБА_3 його зібрати власними силами та прийняти на відповідальне зберігання, є необґрунтованим, невиправданим і суперечить положенням статті 170 КПК України, а заявлене клопотання, на думку слідчого судді, спрямоване на фактичне зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили в порядку виконавчого провадження, без оспорювання дій виконавця у визначеному законом процесуальному порядку, а відтак у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити повністю.
Ураховуючи викладене та керуючись ст.ст. 9, 24, 26, 55, 61, 98, 128, 131, 132, 167, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
у задоволенні клопотання голови Фермерського господарства "Ожидівські лани" ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, - відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст цієї ухвали складено та оголошено 20 жовтня 2020 року.

Слідчий суддя І. Б. Кос