печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року м. Київ

слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ст. 340 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні виконувачем обов`язків прокурора третього відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013 2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Обґрунтовуючи клопотання слідчий посилається на те, що слідчими першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002443 від 06.11.2015 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ст. 340 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи службовою особою заступником Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, підбурив начальника ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 до незаконного перешкоджання проведенню мітингу, що було вчинено службовою особою та із застосуванням фізичного насильства за наступних обставин.
Починаючи з 2006 року, Україна стала вести переговори з відповідними структурами Європейського Союзу з наміром стати спочатку асоційованим членом цієї організації, а потім - її повноправним учасником. Такі перемовини проводив і ОСОБА_11 , обраний 25 лютого 2010 року Президентом України. Відповідно до досягнутих домовленостей Угода про асоціацію України з Європейським Союзом мала бути підписана 28-29 листопада 2013 року у Вільнюсі під час саміту глав країн - членів Європейського Союзу.
Однак, приблизно в першій половині листопада 2013 року ОСОБА_11 , виходячи із власних міркувань, пов`язаних насамперед із бажанням залишитися Президентом України на другий термін та з метою уникнути відповідальності за вчинені ним особисто та особами з його оточення злочинні дії, пов`язані з розкраданням державної власності, а також з інших особистих міркувань, прийняв рішення про відмову від підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом у Вільнюсі. На виконання цього Рішення Кабінет Міністрів України 21 листопада 2013 року виніс розпорядження № 96 - р, яким призупинив процес підготовки до підписання Угоди про асоціацію міжУкраїною та Європейським Союзом.
Відразу після цього, починаючи з 22 листопада 2013 року, у місті Києва на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові виключно мирні зібрання громадян, в основному молодого віку, зокрема й студентів, на підтримкуєвропейського вектора зовнішньої політики України.
Громадяни, які перебували з 22 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у м. Києві біля монумента Незалежності України та брали участь V цій акції протесту, не допускали ніяких порушень громадського порядку, у зв`язку з чим були відсутні будь-які підстави для обмеження їх прав назібрання, гарантовані Конституцією України.
Разом з тим, бажаючи припинити будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, які заважали Президенту України ОСОБА_11 особисто вирішувати долю країни та могли поставити під загрозу його наміри залишитися на другий президентський термін, приблизно 29 листопада 2013 року, після повернення із Вільнюса, де він підтвердив лідерам країн - учасників Європейського Союзу своє рішення не підписувати Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, використовуючи наявні повноваження Президента України та створену ним і його оточенням систему управління, згідно з якою державні, зокрема правоохоронні, органи виконували саме його вказівки, навіть якщо вони грубо порушували вимоги Конституції та законодавства України, з метою перешкодити проведенню зборів, мітингів, демонстрацій, за відсутності рішення суду, що згідно з частиною 2 статті 39 Конституції України є єдиною підставою для обмеження прав громадян на їх проведення, прийняв рішення щодо необхідності здійснення силового розгону учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності в м. Києві.
Реалізацію цього злочинного умислу ОСОБА_11 у вказаний період часу доручив Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_12 та Секретарю Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_13 , які входили до кола його найближчого оточення та повинні були самостійно розробити план вчинення злочину і забезпечити його виконання за допомогою наданих їм службових та владних повноважень з використанням підлеглих працівників.
Для реалізації злочинного умислу ОСОБА_11 щодо силового розгону учасників масової акції протесту, яка відбувалась із 22 листопада 2013 року на Майдані Незалежності у м. Києві, ОСОБА_13 залучив заступника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_8 та голову Київської міської державної адміністрації ОСОБА_14 , а ОСОБА_12 - начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві ОСОБА_10 , якому наказав виконувати усі вказівки ОСОБА_8 з цього приводу.
За злочинним планом, розробленим ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , за участю невстановлених слідством осіб учасники акції протесту на Майдані Незалежності у м. Києві у визначений час мали бути витіснені за межі площі працівниками правоохоронних органів із застосуванням фізичної сили та спеціальних засобів. Оскільки здійснення такої силової акції працівників правоохоронних органів було явно незаконним, з огляду на відсутність рішення суду про обмеження права цих громадян на проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій існувала реальна загроза негативної оцінки таких дій як в зарубіжних засобах масової інформації, так і у висловлюваннях лідерів провідних держав світу, що було небажаним для замовника цього злочину - Президента України ОСОБА_11 . З огляду на це передбачалось усунути такі перешкоди у його вчиненні шляхом створення начебто законних підстав для залучення працівників міліції під виглядом забезпечення громадського порядку під час встановлення на Майдані Незалежності новорічної ялинки та проведення робіт із благоустрою площі.
Діючи за розробленим планом, Секретар Ради національної безпеки і оборони України ОСОБА_13 приблизно о 10 годині 00 хвилин 29 листопада 2013 року зателефонував голові КМДА ОСОБА_14 та висунув вимогу забезпечити прибуття у ніч на 30 листопада 2013 року працівників комунальних служб із спеціальною технікою на Майдан Незалежності для завезення та встановлення елементів конструкції новорічної ялинки, проведення робіт із благоустрою площі. При цьому ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_14 , що координацію дій працівників комунальних служб та правоохоронних органів, які повинні будуть забезпечити безперешкодне завезення конструкції новорічної ялинки, буде здійснювати заступник Секретаря Ради національної 'езпеки та оборони України ОСОБА_8 , вказівки якого є обов`язковими для виконання.
У той же день, 29 листопада 2013 року, приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_8 , виконуючи вказівку ОСОБА_13 з контролю та координації дій комунальних служб і правоохоронних органів, з метою виконання злочинного плану ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , спрямованого на досягнення мети ОСОБА_11 усувати будь-які перешкоди, що можуть загрожувати його владі, приїхав на робоче місце ОСОБА_14 - до Київської міської державної адміністрації за адресою: місто Київ, вулиця Хрещатик, 26, та перевірив готовність комунальних служб до завезення конструкції Новорічної ялинки на Майдан Незалежності.
При цьому приблизно о 22-23 годині 29.11.2013 голова Київської міської державної адміністрації ОСОБА_14 , перебуваючи на своєму робочому місці, у присутності ОСОБА_8 зателефонував начальнику ГУМВС ОСОБА_10 і повідомив про необхідність відтиснення мітингувальників, які залишилися на ніч біля монумента Незалежності на Майдані Незалежності в м. Києві. ОСОБА_15 виступив проти залучення працівників міліції до відтиснення громадян та порушення їх права на мирні збори, пояснивши це перебуванням на Майдані Незалежності великої кількості людей. Після цього ОСОБА_14 передав телефонну слухавку заступнику Секретаря Ради національної безпеки та оборони України ОСОБА_8 , який шляхом вмовляння та особистого впливу став переконувати ОСОБА_10 у необхідності віддання незаконного наказу, спрямованого на порушення конституційних прав громадян - проведення мітингу.
Також ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_10 пояснити ці дії, спрямовані на відтиснення громадян, необхідністю прибуття та заїзду на Майдан Незалежності в м. Києві вантажних автомобілів Київської міської державної адміністрації із обладнанням для проведення новорічних заходів у м. Києві.
Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_14 приблизно о 2 годині 15 хвилин ЗОЛ 1.2013 прибули до особистого службового кабінету ОСОБА_10 , розташованого у приміщенні ГУМВС України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15, де ОСОБА_8 продовжив переконувати ОСОБА_10 шляхом вмовляння та особистого впливу, витіснити із застосуванням фізичного насильства мітингувальників з Майдану Незалежності в м. Києві, чим порушити їх конституційне право - проведення мітингу.
Піддавшись впливу ОСОБА_8 та будучи переконаним його доводами, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на перевищення влади та службових повноважень, а також незаконне перешкоджання проведення мітингу із застосуванням фізичного насильства, який він відразу реалізував шляхом надання незаконного наказу про звільнення Майдану Незалежності від громадян, що реалізовували своє конституційне право на мирні збори.
Виконуючи свою роль у вчиненні злочину, ОСОБА_10 , будучи підбуреним ОСОБА_8 , як керівник правоохоронного органу, діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, не маючи законних підстав для залучення працівників міліції та військовослужбовців внутрішніх військ до припинення мітингу на Майдані Незалежності у місті Києві та звільнення площі від учасників мирного протесту, приблизно з 3 год. 00 хв. до 3 год. 20 хв. 30 листопада 2013 року, перебуваючи в адміністративному приміщенні ГУМВС України в м. Києві, що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Володимирська, 15, віддав явно злочинний наказ заступнику начальника Головного управління начальнику міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_16 організувати силове звільнення Майдану Незалежності від громадян, які перебували на цьому місці, реалізовуючи своє конституційне право на мирні збори, та не вчиняли будь - яких протиправних дій, із залученням для цього працівників полку міліції особливого призначення «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві (далі - ПМОП «Беркут»), а також військовослужбовців військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 внутрішніх військ МВС України як приданих сил (далі - ВВ МВС України) для охорони громадського порядку.
Під час віддання цього наказу були присутні ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , які усвідомлювали злочинність наказу ОСОБА_10 .
За вказаних обставин ОСОБА_8 усвідомлював, що будуть вчинені дії, спрямовані на незаконне перешкоджання проведенню мітингу службовими особами із застосуванням фізичного насильства та свідомо допускав, що залучення до проведення незаконної спеціальної операції щодо звільнення Майдану Незалежності від учасників мітингу великої кількості працівників підрозділу міліції особливого призначення та застосування ними до громадян фізичного насильства і спецзасобів «ПР-73» і «Тонфа» може мати тяжкі наслідки у вигляді заподіяння значній кількості громадян тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та іншої шкоди здоров`ю.
Внаслідок вказаних злочинних дій начальника ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_10 , підбуреного ОСОБА_8 до незаконного перешкоджання проведенню мітингу із застосуванням фізичного насильства, а також злочинних дій заступника начальника Головного управління начальника міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_16 , начальника управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві ОСОБА_17 , командира ПМОП «Беркут» ОСОБА_18 та інших невстановлених на цей час органом досудового розслідування працівників ПМОП «Беркут», які виконували наказ ОСОБА_10 , за пособництва голови КМДА ОСОБА_14 у період часу з 4 год. 11 хв. до 4 год. 22 хв. 30 листопада 2013 року працівниками міліції та військовослужбовцями ВВ МВС України було незаконно розігнано мітинг громадян, який проходив на Майдані Незалежності в місті Києві, у результаті чого більше 300 учасників акції протесту були витіснені за межі площі і прилеглих вулиць. Крім того, внаслідок протиправного застосування фізичної сили співробітниками ПМОП «Беркут» було заподіяно 85 особам тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості та вчинено насильницькі дії, які завдали фізичного болю.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у незаконному перешкоджанні проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, яке було вчинено службовою особою із застосуванням фізичного насильства, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ст. 340 КК України.
У зв`язку із не встановленням місця перебування ОСОБА_8 , що позбавило орган досудового розслідування можливості вручити йому письмове повідомлення про підозру від 20.11.2015 у день його складення, таке повідомлення відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. 111, 135 КПК України направлено у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

На даний час місце перебування місце перебування ОСОБА_8 не встановлено, за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 відсутній. Зазначене підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Вжитими органом досудового розслідування заходами місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_8 не встановлено, у зв`язку із чим 24.11.2015 його оголошено у розшук, проведення якого доручено Службі безпеки України.

Таким чином, органом досудового розслідування вжито всіх необхідних заходів для вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, а тому відповідно до ст. 42 КПК України він набув статусу підозрюваного.

Орган досудового розслідування, повідомивши ОСОБА_8 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від ані в досудового розслідування, знищення або спотворення будь-яких із речей, документів, електронних носіїв інформації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів та спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.
На теперішній час підозрюваний ОСОБА_8 за місцем проживання та реєстрації на території України відсутній, переховується від органу слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та стосовно ньогонаявні фактичні дані, про те, що він не перебуває на території України.
До цього часу ОСОБА_8 на жоден із викликів правоохоронного органу безпідставно не з`явився, про причини неявки орган досудового розслідування не повідомив. Відповідно до постанови від 24.11.2015 підозрюваного ОСОБА_8 оголошено у розшук.
Зокрема, постановою слідчого Державного бюро розслідувань від 10.06.2020 оголошено міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_8 .
Оскільки ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочину, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, а тому відповідно до вимог ст. 183 КПК України щодо нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у разі доведення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За таких обставин вбачається, що більш м`які, передбачені ст. 176 КПК України запобіжні заходи, не забезпечать виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків підозрюваного та не нададуть можливості під час досудового розслідування контролювати місця його перебування, а також запобігти ризикам його переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, і перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

На підставі викладеного, з врахуванням реальної наявності вказаних вище ризиків, забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисники у судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання. Вказали, що подане клопотання порушує вимоги щодо підслідності, визначені Кримінальним процесуальним кодексом України. Підозра у вказаному провадженні є необґрунтованою та ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, докази, долучені слідчим до клопотання, на його обґрунтування не можуть взагалі вважатися доказами, оскільки вони здобуті в рамках іншого кримінального провадження. Також органом досудового розслідування не надано доказів оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук.

Заслухавши пояснення прокурора, захисників, дослідивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, CampbellandHartleyv. theUnitedKingdom), п. 32, Series А, № 182).

Крім того, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Разом з цим, як вбачається з долученого до матеріалів клопотання повідомлення про підозру від 20.11.2015 ОСОБА_8 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ст. 340 КК України в рамках кримінального провадження № 0002443, хоча з клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 слідчий звертається в рамках іншого кримінального провадження - № 0002443. Тобто прокурором до клопотання не долучено повідомлення про підозру ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження № 0002443.
Крім того, слідчим до клопотання також долучено Витяг з єдиного реєстру досудового розслідування в рамках іншого кримінального провадження, а саме № 0002443.

Разом з цим, обов`язковою умовою, яка б давала слідчому судді підстави обрати особі запобіжний захід у її відсутність, є наявність доказів, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 24.11.2015 у зв`язку з переховуванням ОСОБА_8 від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою прокурора оголошено розшук підозрюваного в рамках кримінального провадження № 0002443.

10.06.2020 у зв`язку з переховуванням ОСОБА_8 від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою прокурора оголошено міжнародний розшук підозрюваного в рамках іншого кримінального провадження - № 0002443.

Разом з цим, відомості щодо скерування постанови про оголошення ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження № 0002443 в міжнародний розшук матеріали клопотання не містять.

Таким чином станом на день розгляду вказаного клопотання відсутні відомості про міжнародний розшук ОСОБА_8 чи дані, що він розшукується як особа, повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, з метою встановлення його місця проживання в рамках кримінального провадження № 0002443. Також такі дані прокурором в судовому засіданні також не були надані.

У зв`язку з викладеним, вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до ст. 177, 178, 193 КПК України враховує відсутність належних доказів, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук, та повідомлений про підозру в рамках кримінального провадження № 0002443 та доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 309, 194, 532, 534 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого першого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ст. 340 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1