Справа №489/5917/20
Провадження №1-кс/489/15/21
УХВАЛА
іменем України

12 січня 2021 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,
встановив:

11 грудня 2020 року представник заявника звернувся до суду із скаргою, якою оскаржує постанову слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 17.10.2016 року про закриття кримінального провадження №0003858, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Зазначає, що слідчим не було проведено жодної слідчої дії, щодо встановлення причетних осіб, а саме не був допитаний ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_6 , яка була свідком подій, їхній сусід який спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження. Крім цього, факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 підтверджено висновком експерта №1211 від 21.07.2016, тому вважає зазначену постанову незаконною та безпідставною.

Слідчий мотивував винесену постанову із посиланням на те що під час розслідування вказаного кримінального провадження встановити свідків даної події які б дійсно могли підтвердити факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не представилось можливим, подія окрім показань потерпілого ні чим не підтвердилась. Таким чином у ході слідства здобути об`єктивні обставини, які б підтверджували скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України встановлено не було. Тому кримінальне провадження №0003858, відомості за яким внесено до ЄРДР 19.07.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора рішення слідчого, дізнавача, як закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Посилання представника заявника на те що слідчим не були допитані свідки та сама особа яка спричинила тілесне ушкодження є хибне, оскільки у матеріалах кримінального провадження №0003858 наявні протоколи допиту свідків від 26.08.2016 року, а саме свідка ОСОБА_6 , яка приходиться ОСОБА_4 дружиною, та свідка ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_8 , який спричинив навмисно легкі тілесні ушкодження ОСОБА_4 . Разом з цим, в матеріалах справи наявний рапорт ДОП Ленінського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 , де зазначено що опитати ОСОБА_8 з даного приводу не надалося можливим, так як зі слів його дружини ОСОБА_7 , він поїхав на півтора року за кордон на заробітки.

На клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про надання матеріалів кримінального провадження №0003858 для ознайомлення, Інгульським ВП ГУНП в Миколаївській області повідомлено, що надати матеріали кримінального провадження для ознайомлення не виявляється можливим у зв`язку з тим, що від ОСОБА_4 заява щодо залучення його в якості потерпілого не надходила.

Зокрема із матеріалів кримінального провадження вбачається, що із заявою від 18.07.2016 року з проханням прийняти міри до громадянина ОСОБА_8 , який наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження, до відділу поліції зверталась ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1 ст.60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Дослідивши матеріали кримінального провадження №0003858 від 19.07.2016 року та враховуючи, що заявником у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_6 , а заява про залучення ОСОБА_4 до провадження як потерпілого відсутня, відсутня також постанова слідчого про визнання ОСОБА_4 потерпілим, суддя прийшов до висновку, що останній не наділений правом звертатись із вказаною скаргою в порядку ст.303 КПК України, оскільки не набув прав потерпілого у даному кримінальному провадженні, тому вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 307 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя