Справа № 567/822/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000004 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Антонівка Ізяславського району Хмельницької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, тимчасово непрацюючого, жителя АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

встановив:

17 січня 2019 року близько 22 год. 15 хв., ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , знаходячись неподалік будинку №2а по вул.Замкова у м.Острог Рівненської області, діючи з корислививх мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_7 і виразилось у нанесенні не менше чотирьох ударів руками та ногами по голові та тілу останнього, а також силовому утриманні, долаючи опір потерпілого, спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді гематоми потиличної та лобної ділянок, садна нижньої щелепи справа та субкон`юктивального крововиливу лівого ока обличчя та волосиситої ділянки голови, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 30 від 11.03.2020р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, відкрито викрали наплічний рюкзак марки «Danske Bank» вартістю 338,23 грн., ноутбук марки «HP 15-F272WM» вартістю 2980 грн., мобільний телефон марки «Samsung J5 16Gb» (ІМЕІ-1 : НОМЕР_1 , ІМЕІ-2 : НОМЕР_2 ), вартістю 1719, 33 грн., із вмонтованою сім-картою мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 грн., та грошові кошти в сумі 2000 грн.

В подальшому ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з викраденим майном з місця події втекли, чим заподіяли для потерпілого майнову шкоду на загальну суму 7 062, 56 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України винним себе визнав повністю та пояснив, що 17.01.2019 р. у вечірній час, перебуваючи у с.Межиріч Острозького району, він з друзями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час відпочинку вживали спиртні напої. Після того як закінчилися спиртні напої вони вирішили поїхати в м.Острог, де у сквері неподалік центральної площі продовжили вживати спиртні напої. Близько 22 год. у них закінчилися спиртні напої та вони вирішили йти додому. По дорозі додому, проходячи через парк неподалік собору, вони помітили невідому особу, яка мала наплічник та у них виник раптовий намір напасти на неї з метою заволодіти її майном, що вони разом і зробили. ОСОБА_6 підбіг до потерпілого та поборов його, потім підбіг він з ОСОБА_8 . Для потерпілого ОСОБА_7 він наніс 3-4 удари в потиличну ділянку голови та у спину. Також він рукою закривав рота потерпілому, який почав кликати сторонніх осіб на допомогу. Після того як вони заволоділи рюкзаком та мобільним телефоном, які належали потерпілому ОСОБА_7 , та після того як потерпілий почав голосно звати на допомогу вони втекли з місця події. Через деякий час вони оглянули вміст рюкзака там був ноутбук. Зазначив, що спочатку він не зізнавався у вчиненому та в подальшому в ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , останні вказали про його причетність до спільного з ними вчинення злочину, а тому в подальшому йому не було підстав заперечувати свою вину. Пояснив, що в рахунок відшкодування завданої шкоди передав потерпілому 3000 грн., а також попросив у нього вибачення за скоєне, обіцяє в майбутньому подібного не вчиняти, у вчиненому розкаюється.

В судовому засіданні встановлено, що обставини справи встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини і мотиви злочину ніким з учасників судового розгляду, в тому числi i самим обвинуваченим ОСОБА_4 , не оспорюються.

Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, санкція якого не передбачає інших видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він по місцю проживання згідно із характеристикою Межиріцької сільської ради характеризується посередньо, скарг та заяв на поведінку ОСОБА_4 в сільську раду не надходило.

Згідно довідки КЗ «Острозька ЦРЛ» ОСОБА_4 на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.

ОСОБА_4 раніше не судимий.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

В той же час, відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно до змісту досудової доповіді, складеної Острозьким районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області вбачається, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується задовільно, з особами раніше судимими відносин не підтримує, однак підтримує відносини з особами схильними до вчинення протиправної поведінки, наркотичних засобів не вживає, інколи вживає спиртні напої. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, виду і строку призначеного покарання, обставин, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває та вважає за необхідне встановити його на строк 1 рік 6 місяців.

Враховуючи наведені обставини та особу обвинуваченого, суд вважає такими, що вказують на необхідність застосування щодо ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.186 КК України та дане покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, клопотань щодо обрання запобіжного заходу не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370-371, 373-374 КПК України, -

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік шість місяців.

Покласти на ОСОБА_4 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1