ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/396/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3187/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 7 квітня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 7 квітня 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізюм, Харківської області, українець, громадянин України, є особою з інвалідністю 3 групи, з вищою освітою, розлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, приватний підприємець, не судимий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України з призначенням йому покарання у виді арешту строком 3 місяці з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік

Вказаним вироком встановлено, що 14 листопада 2019 року, приблизно о 19 годині 04 хвилини, ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить підприємству Литовської Республіки - «Valeriya», рухався по проспекту Незалежності зі сторони вулиці Гагаріна в напрямку вулиці Приладобудівників в місті Ізюмі, Харківської області.
В процесі руху по вказаній ділянці дороги грубо порушив вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу з права наліво по напрямку руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 3 пястної кістки лівої кисті, перелому лівої лонної кістки, перелому лівої малогомілкової кістки, забійної рани лоба, садна 1-го пальця лівої кисті, які по ступеню тяжкості відносяться до середньої тяжкості, по критерію тривалості розладу здоров`я.
Порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, повинен був зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , що спричинило вищевказані наслідки.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник, адвокат ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 подали на нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор заявила клопотання про відмову від поданої апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі в редакції змінених доводів просить вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.07.2020 змінити, скасувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Зазначає, що суд призначаючи покарання залишив поза увагою певні обставини злочину, врахування яких впливає також на вид і розмір покарання. Так, подія відбувалась в темну пору року, інших порушень правил дорожнього руху (перевищення швидкості, керування у стані сп`яніння) не встановлено, місцевість малолюдна та недостатньо освітлена, пішохідний перехід був стертий, присипаний ґрунтом, дорожня розмітка відсутня, одяг потерпілої темний без світловідбиваючих елементів.
Крім того, органом пробації надано доповідь, відповідно до якої ризики повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінено як низькі, висловлено позицію щодо можливості його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, як такого що не становить високої небезпеки для суспільства, що судом взагалі не враховано.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 липня 2020 року, за яким ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочину, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 місяців арешту із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на строк - 1 рік, змінити в сторону пом`якшення.
В обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_7 визнав вину, розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцний соціальний зв`язок, має родину та утримує чотирьох малолітніх дітей.
На обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває.
Обставини у відповідності до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання підзахисного у даному кримінальному провадженні - відсутні.
Обставиною, яка згідно статті 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій.
Відповідно до досудової доповіді орган пробації, вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінено як низькі.
Потерпіла до обвинуваченого претензій не мала, вказала, що ОСОБА_7 надав їй медичну допомогу, відвіз до лікарні та сплатив її лікування. В подальшому потерпіла примирилася з підзахисним та просила суд звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 46 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 липня 2020 року скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі ст. 46 КК України. Дослідити наступні докази, а саме допитати обвинуваченого та потерпілу, та письмові документи.
В обґрунтування вимог посилається на безпідставну відмову в задоволенні її клопотання щодо закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України в зв`язку з тим, що ОСОБА_7 є обвинуваченим в інших кримінальних провадженнях.
Зазначає, що примирилась з потерпілим та вважала, що при заявлені вказаного клопотання обвинувачений буде звільнений від кримінальної відповідальності та йому не буде призначено покарання.
Вказує на позбавлення права реалізації укладання угоди з потерпілим, якою можливо було узгодити призначене покарання.

Вислухавши доповідь судді; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги і просили пом`якшити призначене покарання; пояснення прокурора, яка вважала вирок обґрунтованим; вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в редакції змінених доводів, його захисника ОСОБА_8 підлягають задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_9 частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обрав вид покарання, проте при обранні додаткового покарання не достатньо врахував дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином; встановив, що обвинувачений раніше не судимий; на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; є приватним підприємцем; розлучений; має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей; характеризується формально нейтрально.

Судом першої інстанції також при призначенні ОСОБА_7 покарання враховані обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про необхідність пом`якшення призначеного покарання.

Як вбачається з вироку суду добровільне відшкодування потерпілій завданої шкоди, визнане судом обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

Належить врахувати те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 надав суду апеляційної інстанції копії документів, які підтверджують, що обвинуваченим в повному обсязі погашено заборгованість по сплаті аліментів на малолітнього сина, у зв`язку з чим було знято обмеження: у праві керування транспортним засобом; права виїзду особи за межі України; права полювання; права користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолещеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Також обвинуваченим надано копії бланку про відмітки щодо оплати торгового місця, що свідчить про здійснення ОСОБА_7 підприємницької діяльності.

Крім того, відповідно до довідки Сер. МСЕ № 007179 ОСОБА_7 безстроково має третю групу інвалідності.

Ці відомості під час апеляційного розгляд ніким з учасників кримінального провадження не оспорювалися та не спростовані.

Колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до ст.69 КК України визнати, як пом`якшуючу покарання обставину не тільки добровільне відшкодування шкоди потерпілій, але й стан здоров`я обвинуваченого , який є інвалідом 3 гр. та забезпечує неповнолітніх дітей шляхом сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне у даному випадку при призначенні ОСОБА_7 покарання застосувати положення ч.2 ст.69 КК України, відповідно до яких за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначати додаткове покарання , що передбачене в санкції статті ( частини статті) Особливої частини КК України.

За таких обставин, з урахуванням того, що обвинувачений має твердий намір стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст.69 КК України призначити йому покарання за ч.1 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, і приходить до висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння нових злочинів.

В той же час, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілої ОСОБА_9 щодо закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України,за тими ж мотивами , які вказані в ухвалі Ізюмського міськрайонного суду Харківської області про відмову в задоволенні відповідного клопотання від 22 липня 2020р. (а.с.168)

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 в редакції змінених доводів та апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 7 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити покарання призначене ОСОБА_7 , призначивши його за ч.1 ст.286 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 місяців арешту без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді