ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/349/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №0000699 від 16.12.2019 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України повернуто прокурору.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що вказівка у обвинувальному акті на скоєння обвинуваченим злочину у співучасті з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є грубим порушенням ст.7 КПК України тобто суперечить засадам презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права й законності, а також входить у колізію з нормами КПК України, щодо вільної оцінки доказів, оскільки обвинувачення щодо вказаних осіб не є предметом судового розгляду в межах даного кримінального провадження щодо ОСОБА_8 і факти їх можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. За таких умов, суд не може розглянути подане обвинувачення, де зазначено про скоєння кримінального правопорушення особами, яких не було залучено у дане провадження. Також суд вважав, що у обвинувальному акті належним чином не сформульовано обвинувачення ОСОБА_8 , а саме не зазначено які саме дії вчиняв конкретно він особисто, не зазначено, які саме і скільки ударів наніс ОСОБА_8 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і чи спричинили, чи не спричинили такі дії тілесні ушкодження останнім. Як і не зазначено, яке саме майно кафе-бару ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в якій кількості пошкодив безпосередньо ОСОБА_8 . Також суд вважав, що в обвинувальному акті належним чином не зазначено дані про особу потерпілого ОСОБА_15 , оскільки не вказано дати та місця його народження і громадянства.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що твердження суду першої інстанції щодо порушення передбачених ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження є необгрунтованими належним чином, так як питання наявності обвинувальних вироків стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які б набрали законної сили судом не досліджувалось взагалі. Окрім того вважає, що дане питання не може бути предметом дослідження в підготовчому судовому засіданні. Також прокурор не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо не сформованості належним чином обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки питання формулювання обвинувачення та належного викладу всіх обставин кримінального провадження досліджується судом під час судового розгляду, а не в підготовчому судовому засіданні, що є прямим та істотним порушенням вимог КПК України щодо кола і обсягу питань, які можуть досліджуватись під час підготовчого судового засідання, оскільки повноту висунутого особі обвинувачення, а також зрозумілості чи не зрозумілості певних обставин вчинення злочину, суд може оцінити тільки під час вже судового розгляду та в подальшому в нарадчій кімнаті, а не у підготовчому судовому засіданні. Прокурор зазначає, що в обвинувальному акті наведено фактичні дані щодо ОСОБА_8 які в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу надає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, в зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже і обвинувачення ОСОБА_8 не викликає сумнівів. З огляду на вищевикладене вважає, що причини повернення судом обвинувального акту є надуманими, такими, що не передбачені чинним КПК України і не можуть перешкоджати призначенню провадження до судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково і просив змінити її мотивувальну частину, виключивши вказівку на необхідність зазначення відомостей про потерпілого ОСОБА_15 , який у цьому провадженні має статус свідка, дослідивши матеріали та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає у зв`язку з наступним.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000699 від 16 грудня 2019 року ОСОБА_8 обвинувачується за ч.2 ст.296 КК України.

Аналізуючи висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення обвинувального акту і доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що судом правильно застосовано вимоги ст.7, 17, 291 КПК України, ч. 1 ст. 62 Конституції України.

Так, п.3 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що суд у підоготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Колегія суддів переглядаючи рішення місцевого суду про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000699 від 16.12.2019р. про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України погоджується з висновком місцевого суду щодо порушення загальних засад законності здійснення кримінального провадження, презумпції невинуватості та забезпеченя доведеності вини, принципів верховенства права у зв"язку з зазначенням у обвинувальному акті того, що ОСОБА_8 скоїв злочин у співучасті з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , яких не було залучено до цього провадження та як наслідок не було забезпечено їм можливість реалізувати відповідні процесуальні права. Крім того, такий висновок суду першої інстанції відповідає позиції, яку висловив Верховний суд у постанові від 10 травня 2018 року в справі № 461/3797/17, а тому доводи прокурора в цій частині є необгрунтованими.

Також, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про неконкретність пред`явленого обвинувачення, оскільки в порушення вимог кримінального процесуального закону у обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 не визначено які саме дії вчиняв він особисто, а лише узагальнено вказано, що під час хуліганський дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 наносили удари по тілу ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , а також пошкодили майно, яке належить ОСОБА_18 на суму 1605 грн.

За наведених обставин та враховуючи, що в даному випадку обвинувальний акт не містить усіх необхідних для призначення судового розгляду відомостей, що є істотним порушенням вимог КПК України, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, а доводи прокурора безпідставними і тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Аналізуючи доводи прокурора в ході апеляційного розгляду щодо відсутності підстав вказувати в обвинувальному акті відомості про ОСОБА_15 як потерпілого, колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

За змістом ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Зі змісту обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, що ОСОБА_15 подавав заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або заяву про залучення його до провадження як потерпілого чи давав письмову згоду на визнання потерпілим у цьому провадженні. Згідно доданого до обвинувального акту реєстру проведених в ході досудового розслідування ОСОБА_15 був допитаний як свідок.

Відповідно до ст.291 КПК України надання суду інших документів, крім визначених ч.4 цієї статті, до початку судового розгляду забороняється.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про необхідність зазначення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 відомостей про ОСОБА_15 як потерпілого є передчасними, оскільки в ході підготовчого судового засідання суд не досліджував матеріали кримінального провадження. Разом з тим, це не є підставою для скасування рішення про повернення обвинувального акту, яке по суті є правильним.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді