УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, громадянина України про звільнення від відбування покарання

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

представника ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. В обґрунтування зазначив, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі суперечить Конституції України, ст.3 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та є катуванням, нелюдським, жорстоким, таким, що принижує гідність, що було встановлено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України». Просить врахувати, що відбув майже 20 років призначеного покарання та звільнити його від відбування покарання.

Засуджений був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання, подав заяву, що не бажає приймати участь в судовому засіданні по розгляду його клопотання.

Оскільки неявка засудженого не перешкоджає розгляду справи, суд за згодою учасників процесу, розглядав клопотання без участі засудженого.

Захисник в судовому засіданні підтримала клопотання засудженого, просила його задовольнити.

Представник установи виконання покарань щодо клопотання засудженого поклався на розсуд суду.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого за відсутністю підстав.

Заслухавши захисника, представника установи виконання покарань, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2003 року ОСОБА_3 засуджено за ст.ст.186 ч.3, 187 ч.4, 115 ч.2 п.п.1,6,70КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 жовтня 2003 року вирок суду від 01 серпня 2003 року щодо ОСОБА_3 в частині засудження за ст.ст. 187 ч.4, 115 ч.2 п.п.1,6,70 залишено без змін, цей же вирок в частині засудження за ст. 186 ч.3 КК України скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд.

Вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2004 року ОСОБА_3 засуджений за ст.ст.187 ч.3, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 грудня 2004 року вирок суду від 19 серпня 2004 року залишено без змін.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 02 квітня 2018року зараховано засудженому ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 січня 2003року по 09 грудня 2004року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі завироками апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2003 року та від 19 серпня 2004 року.

Засуджений відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

Згідно вимог КК України види покарання діляться на строкові та безстрокові, щодо строкових видів кримінальним законодавством передбачені види звільнення від покарання, що стосується безстрокового покарання (довічного позбавлення волі), то щодо осіб, які засуджені до вказаного виду покарання, передбачено лише статтею 87 КК України право на помилування після відбуття певного строку покарання, інших умов звільнення від відбування покарання діючим Кримінальним кодексом України на даний час не передбачено.

Призначене ОСОБА_3 покарання за вчинення злочинів, передбачених п.п.1,6 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам діючого КК України, оскільки санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

При постановленні вироку 01.08.2003 року щодо ОСОБА_3 було застосовано покарання у виді довічного позбавлення волі, вид покарання обирався судом з урахуванням усіх обставин вчинення злочину, особи яка вчинила злочин.
ОСОБА_3 був визнаний винним у вчинені умисного вбивства іншої людини (за вироком - двох осіб), щодо нього і було застосовано певний вид обмеження волі, що в даному випадку не є надмірний, не є шкідливим для особи, оскільки визначена попереднім законодавством України міра покарання у вигляді смертної кари була замінена на більш м`який вид покарання, тобто право ОСОБА_3 на життя не було порушено.
В рішенні Європейського суду з прав людини «Петухов проти України» від 12.03.2019, яке набуло статусу остаточного 09.09.2019, на яке посилається засуджений, зазначено, що суд встановив порушення ст. 3 Конвенції у зв`язку з «нескоротністю покарання у виді довічного позбавлення волі», в рішенні зазначено, що органи влади України закликаються до виправлення законодавства з метою створення доступних умов звільнення (дострокового) для усіх довічно засуджених, після перегляду передбаченої загрози від них суспільству, на підставі індивідуальної оцінки ризику. Зазначеним рішенням Європейського суду встановлено порушення в частині «нескоротності покарання у виді довічного позбавлення волі», а не в тому, що вид покарання як довічне позбавлення волі є нелюдським і таким, що суперечить людській гідності.
Встановлені Європейським судом з прав людини порушення, на які посилається ОСОБА_3 , стосуються обов`язку держави виконати рішення ЄСПЛ, а не обов`язку суду усунути певні законодавчі прогалини своїм рішенням.
Діючий Кримінальний кодекс України передбачає види звільнення від покарання, зокрема:

- щодо осіб, які засуджені за злочини, караність яких усунена законом;

- внаслідок закінчення строків давності;

- за хворобою;

- внаслідок втрати особою суспільної небезпечності;

- на підставі законів про амністію або помилування.

Враховуючи вимоги діючого Кримінального кодексу України, зокрема ч. 1 ст. 74, де передбачено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, інше пом`якшення покарання, може застосовуватися тільки у випадках, передбачених цим Кодексом, а оскільки ОСОБА_3 засуджений до довічного позбавлення волі, то можливе лише звільнення від відбування покарання внаслідок помилування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.07.2020р. (справа №1-42/2004) дійшла до таких висновків: а) довічне позбавлення волі як пропорційний та справедливий вид покарання за скоєння найтяжчих злочинів не суперечить ідеї людської гідності, яка лежить в основі ЄКПЛ, та не являє собою порушення її статті 3; б) лише нескорочуване довічне позбавлення волі є порушенням статті 3 ЄКПЛ; в) відсутнє порушення статті 3 ЄКПЛ в тому випадку, коли існує нормативно визначений на національному рівні та практично ефективний механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі; г) механізм перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі дозволяє національним органам оцінити зміни поведінки довічно ув`язненого і констатувати прогрес, який не виправдовує триваюче утримання в ізоляції. В національному законодавстві України, як зазначив ЄСПЛ, існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак, вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.
Оскільки на даний час відсутні законодавчо встановлені підстави для застосування звільнення від покарання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, механізм застосування, клопотання засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня оголошення, засудженим протягом того ж часу з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1