Провадження № 11-кп/824/2144/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

27 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.04.2018 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 190, ст. 75 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік; 18.04.2019 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року призначено ОСОБА_7 шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого до відбуття покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 71,72 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 09.08.2018 року, приблизно 03 год. 00 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , де проживав спільно з ОСОБА_9 , з метою заволодіння чужим майном вирішив повторно, таємно викрасти мобільний телефон «MEIZU», який належить потерпілій ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, в кімнаті на полиці вищевказаної квартири взяв мобільний телефон «MEIZU M6s», золотистого кольору, вартістю 4999 грн., у чохлі, чорного кольору вартістю 399 грн., з сім-картою оператора «МТС», вартістю 60 грн., без залишку на рахунку та з сім-картою оператора «Лайф», вартістю 60 грн., без залишку на рахунку, що належить ОСОБА_9 . В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 , утримуючи при собі чуже майно, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Тим самим, обвинувачений ОСОБА_7 повторно, таємно заволодів чужим майном, а саме мобільним телефоном «MEIZU M6s», що належить ОСОБА_9 , чим завдав останній матеріальної шкоди на загальну суму 5518 грн.

Крім того, ОСОБА_7 12.10.2018 року, приблизно о 17 год. 20 хв., знаходячись у приміщенні кімнати персоналу автомобільної мийки, розташованої за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 6, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «MEIZU M5с» вартістю 1891 грн. 67 коп., який знаходився на ліжку.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1891 грн. 67 коп.

Крім цього, ОСОБА_7 20.12.2018 року, приблизно о 20 год. 00 хв., знаходячись на п`ятому поверсі другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_3 , переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_12 , запропонував останній поставити на зарядний пристрій її мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY А-6 PLUS».

В подальшому ОСОБА_12 , не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_7 , погодилась на пропозицію останнього та передала йому свій мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY А-6 PLUS», щоб останній поставив його на зарядний пристрій, а ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, отримавши зазначений мобільний телефон, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 , матеріальної шкоди на загальну суму 5 650 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання, а саме на підставі ч.1 ст.70 КК України покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2019 року призначити ОСОБА_7 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до відбуття покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. ст. 71,72 КК України, за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року позбавлення волі. Звільнити з-під варти ОСОБА_7 в залі суду у зв`язку з відбуттям покарання. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог захисник послався на те, що вирок суду є необґрунтованим. Зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано характер, невелику тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, визнання ОСОБА_7 своєї вини, щире каяття обвинуваченого, його вік.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відповідності до ст. 349 КПК України, суд за погодженням з учасниками судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги захисника, виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який неодружений, непрацюючий, раніше неодноразово судимий, вік обвинуваченого та стан його здоров`я, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо. Суд також врахував думку законного представника потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом визнані обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції визнав, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, оскільки саме таке покарання є справедливим і достатнім для попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, законним та обґрунтованим є рішення суду першої інстанції щодо застосування вимог ст.ст. 70, 71, 72 КК України та призначення остаточного покарання ОСОБА_7 у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Підстав для зміни вироку колегія суддів не знаходить, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя