Справа № 477/1470/20
Провадження № 1-в/477/77/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Вітовського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області про звільнення від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку щодо
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, засудженого 23 листопада 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, з іспитовим строком два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції,

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2020 року Вітовський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області (далі - Відділ) звернувся до суду з поданням про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, мотивуючи тим, що встановлений судом іспитовий строк закінчився. Протягом іспитового строку порушував обов`язок явки на реєстрацію. 20 червня 2017 року засудженому було винесено попередження про відповідальність за порушення обов`язків, покладених на нього судом. На сьогодні за інформацією ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» ОСОБА_3 утримується в установі з 03 серпня 2019 року.
Відповідно до довідки УІАП ГУНП в Миколаївській області щодо засудженого відкрите кримінальне провадження Інгульським ВП ГУНП в Миколаївській області 30 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК України. Крім цього, слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області 30 липня 2017 року відкрите щодо нього кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Міра запобіжного заходу обрана у вигляді тримання під вартою. На сьогодні в Центральному районному суді м. Миколаєва та Ленінському районному суду м. Миколаєва на розгляді перебувають кримінальні провадження щодо засудженого.
Випробувальний термін закінчився 23 листопада 2017 року.
Представник відділу в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати подання за її відсутності. Подання підтримує та просить його задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій подання підтримав, просив справу судовий розгляд проводити за його відсутності.
Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. З огляду на інформацію ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» засуджений утримується під вартою в установі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 78 Кримінального кодексу України визначено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Частиною 2 статті 165 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Тобто, умовами для звільнення засудженого від відбування покарання є: закінчення іспитового строку, виконання покладених на нього обов`язків та невчинення ним нового злочину.
Вирок щодо засудженого ОСОБА_3 був ухвалений Центральним районним судом м. Миколаєва 23 листопада 2015 року, а отже іспитовий строк закінчився 23 листопада 2017 року.
Разом з тим згідно з повідомленням ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 24 вересня 2020 року засуджений ОСОБА_3 утримується під вартою в установі на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2017 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2020 року строк тримання під вартою продовжений до 02 жовтня 2020 року.
З огляду на інформацію від 02 жовтня 2020 року ,надану Центральним районним судом м. Миколаєва, обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 перебуває на розгляді у судді ОСОБА_4 .
Відповідно до відомостей від 23 жовтня 2020 року, наданих Ленінським районним судом м. Миколаєва, ОСОБА_3 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2020 року за частиною 2 статті 187 КК України. На сьогодні вирок не набрав законної сили в зв`язку з поданням засудженим апеляції на вирок. Кримінальне провадження перебуває на розгляді в Миколаївському апеляційному суді.

Частиною 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, встановлено, що кожен обвинувачений в кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно з законом.
Як перебачено частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно зі статтею 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальний вирок.
Відповідно до частини 1, 5 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що доказом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення є лише вирок, який набрав законної сили.

Тобто, на час розгляду подання, суду не наданий обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, щодо засудженого ОСОБА_3 , а отже підстави вважати, що засуджений вчинив новий злочин відсутні.
Разом з тим, аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити, оскільки для звільнення від відбування покарання необхідне дотримання всіх умов, передбачених статтею 78 КК України, а саме закінчення іспитового строку, виконання засудженим покладених на нього обов`язків та невчинення нового злочину.
Водночас, було встановлено, що засуджений систематично порушував обов`язок щодо реєстрації в органі пробації без поважних причин.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання Вітовського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області слід відмовити, оскільки засуджений належним чином не виконував покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 78 КК України, керуючись ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, ч. 1,5 ст. 17, п.9 ст. 537, ст. 539 КПК України, ст. 165 КВК України,
У Х В А Л И В:

У задоволенні подання про звільнення від покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 23 листопада 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва за частиною 2 статті 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі з іспитовим строком два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1