КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю
прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ТОВ «Вердикт капітал», адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Вердикт капітал», адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 та накладено арешт на будівлі та споруди (в тому числі на майнові права) за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Посмітного (вулиця Посмітного Макара), буд. 2, 2-А, 2-Б, 2-В, 2-Г, 2-Д, 2-Е, 2-Ж, та 2-К, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01 із забороною їх відчуження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ТОВ «Вердикт капітал», адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необгрунтованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України. Стверджує, що майнові права не є матеріальними об`єктами у розумінні ст. 98 КПК України, а тому арешт є безпідставним та незаконним.

Також апелянт зазначає, що слідчим суддею не досліджено підстави та правову природу звернення ТОВ «Макстгруп» із заявою до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України та не перевірено достатність доказів, що вказують на вчинення даного злочину. Автор апеляційної скарги зазначає про наявність факту створення ТОВ «Макстгруп» штучного кримінального провадження, з метою незаконного перешкоджання реалізації активів неплатоспроможного банку та ТОВ «Вердикт капітал». Додає, що слідчим суддею проігноровано той факт, що предметом торгів на електронному аукціоні було не право власності, а майнові права ПАТ «Платинум банк».

У підсумку автор апеляційної скарги зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, безпідставність, необгрунтованість висновку суду.

Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування причин пропуску строку вказує, що в судове засідання суду першої інстанції представник власника майна не викликався, ознайомився з текстом оскаржуваної ухвали 14.12.2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи, що власник майна та його представник участі у судовому засіданні не приймали, відповідно до пояснень апелянта копію оскаржуваної ухвали отримано ним 14.12.2020 року, інших даних стосовно дати отримання копії оскаржуваної ухвали матеріли провадження не містять, та враховуючи, що апеляційна скарга подана до суду 16.12.2020 року, п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000067, відомості про яке 15.07.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
06.08.2020 прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на будівлі та споруди (в тому числі на майнові права) за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Посмітного (вулиця Посмітного Макара), буд. 2, 2-А, 2-Б, 2-В, 2-Г, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, яке ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли підтвердження, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Твердження апелянта про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речовим доказом від 04 серпня 2020 року, відповідно до якої арештоване слідчим суддею майно визнано у рамках даного кримінального провадження речовим доказом (а.с. 176-178).

Посилання представника власника майна на те, що майнові права не є матеріальними об`єктами у розумінні ст. 98 КПК України, а тому арешт є безпідставним та незаконним, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, відповідно до яких, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Твердження апелянта про відсутність доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України, слід визнати непереконливими, оскільки положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України не вимагають наявності обгрунтованої підозри щодо особи на відміну від пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, проте такої мети, яка передбачена пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, у клопотанні прокурора не зазначено.

З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання апелянта на не дослідження слідчим суддею підстав звернення ТОВ «Макстгруп» із заявою до правоохоронних органів про вчинення злочину, оскільки стосуються доведеності вини особи, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.

Доводи апеляційної скарги в частині створення ТОВ «Макстгруп» штучного кримінального провадження, з метою незаконного перешкоджання реалізації активів неплатоспроможного банку та ТОВ «Вердикт капітал», слід визнати непереконливими, оскільки дані твердження носять характер припущень, з урахуванням ненадання стороною захисту фактів на підтвердження наведеного.

Посилання представника власника майна на те, що предметом торгів на електронному аукціоні було не право власності, а майнові права ПАТ «Платинум банк», не є визначеною законом самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України.

Твердження автора апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, безпідставність та необгрунтованість висновку суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Посилання апелянта на порушення законного інтересу товариства, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Твердження автора апеляційної скарги про те, що ПАТ «Платинум банк» визнаний неплатоспроможним у встановленому законом порядку, що виключає можливість застосування арешту, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням відсутності у ПАТ «Платинум банк» будь-яких майнових прав на арештовані об`єкти нерухомого майна, з урахуванням рішень господарських судів, про що також зазначено в ухвалі Київського апеляційного суду від 08.09.2020 за наслідками розгляду апеляційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум банк».

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 та накладено арешт на будівлі та споруди (в тому числі на майнові права) за адресою: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01, 01 із забороною їх відчуження, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Вердикт капітал», адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4