ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2789/20 Справа № 204/4065/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001010, відомості у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 червня 2020 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, одруженого, на утриманні маючого малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04 червня 2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Зараховано в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 18 березня 2015 року по 04 червня 2019 рік, звільненого 01 липня 2019 року з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» по відбуттю строку покарання. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року вирок залишено без змін,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_6 18 червня 2020 року в період часу з 18 години 05 хвилин до 18 години 22 хвилин, знаходячись всередині торгівельного залу супермаркету "Варус-44 ТОВ Омега за адресою: вул. Робоча, буд. 67, м. Дніпро, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з полиць торгівельних стелажів товар, перелік якого відображений у вироку на загальну суму 3990 гривень 08 копійок, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, пройшов через вхід до торгівельного залу супермаркету (турнікет), тримаючи при собі в правій руці кошик для продуктів разом з викраденим ним майном, пішов до виходу з приміщення однак не зміг довести свій раптово виниклий умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони супермаркету «Варус 44», ТОВ «Омега».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити призначене йому покарання шляхом застосування ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, внаслідок суворості.

Вказує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину повністю визнав, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану потерпілій стороні шкоду.

Обвинувачений вважає, що він не є суспільно небезпечним, а тому відсутня необхідність в його ізоляції від суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

В судове засідання обвинувачений не з`явився, належним чином був повідомлений про місце,дату та час розгляду апеляційної скарги, а тому враховуючи, що явка в апеляційну інстанцію у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, колегія суддів ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутністю обвинуваченого, який не скористався своїм правом бути присутнім при розгляді його апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити вирок суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та співставивши їх з вимогами закону, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченим не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності призначення йому покарання із застосуванням статті 75 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд дотримався вимог ст. ст. 50 і 65 КК, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що апелянт фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення судом покарання.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до ст. 12 КК України, до нетяжкого злочину, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, особу обвинуваченого, раніше судимого, який не перебуває під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Разом з цим, місцевий суд встановив, що 01 грудня 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та 12 грудня 2019 року він був звільнений з-під варти, у зв`язку із внесенням застави у кримінальному провадженні, розгляд якого триває в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області.

Судом враховано і ту обставину, що після звільнення з-під варти, ОСОБА_6 знов вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став.

Суд також врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та призначив покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України за правилом, передбаченим ч. 3 ст. 68 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону.

Колегія суддів погоджується із висновок місцевого суду про те, що застосування щодо обвинуваченого вимог ст. 75 КК України не буде сприяти досягненню справедливого балансу між його правами та свободами й інтересами держави та суспільства та вважає його правомірним.

З урахуванням вищенаведених обставин, апеляційний суд вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, доводи апеляційної скарги, на які він посилається в апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання ОСОБА_6 ..

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Дніпровського
апеляційного суду:

________ ___________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4