Справа № 483/713/20
Провадження № 1-кп/483/174/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2020 року м.Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 2 в м.Очакові обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, з повною загальною

середньою освітою, офіційно непрацюючої, зареєстрованої та

проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , 24 квітня 2020, в період часу з 13:00 години по 15:00 години (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), перебуваючи в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у якій проживає гр. ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що банківська картка належить останній і є офіційним документом, що містить обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, з корисливих мотивів, у цілях подальшого збагачення, шляхом особистого діставання із гаманця, який знаходився в жіночому рюкзаку, здійснила таємне викрадення банківської картки «ПриватБанк» із розрахунковим номером НОМЕР_1 , яка на праві приватної власності належала ОСОБА_6 , зареєстрованої на ім`я останньої в вищезазначеній банківській установі.

Після цього, ОСОБА_7 з викраденим документом з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись ним на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , 28 квітня 2020 року, в період часу з 13:00 години по 15:00 годину (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), перебуваючи за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , надала своєму синові ОСОБА_8 банківську картку «ПриватБанк» із розрахунковим номером НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , запевнила його, що дана картка належить їй особисто, повідомила останньому ідентифікаційний код банківської картки та наказала піти до банкомату і зняти гроші з вказаної банківської картки. Далі, ОСОБА_8 , виконуючи наказ своєї матері ОСОБА_9 , використовуючи заздалегідь повідомлений своєю матір`ю ідентифікаційний код вказаної банківської картки, скориставшись банкоматом «ПриватБанк», що знаходиться в магазині «Новий» (Транзит) за адресою: м Очаків, вул. 8 Березня, 34/1, шляхом здійснення однієї транзакції, зняв із викраденої ОСОБА_10 банківської картки із розрахунковим номером НОМЕР_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , гроші в сумі 500 грн., та повернув вказану банківську картку та гроші в сумі 500 грн. своїй матері ОСОБА_11 .

Після цього, ОСОБА_7 , розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 500 грн.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 357, ч.1 ст.185 КК України визнала повністю та не заперечувала обставин, вказаних в обвинувальному акті. Зазначила, що з потерпілою ОСОБА_12 спілкувалася на час вчинення кримінального правопорушення приблизно пів року, оскільки вони проживають в одному будинку. Того дня вона зайшла до потерпілої, та коли остання не бачила, вона взяла у неї з рюкзака картку ПриватБанку, яку в подальшому віддала синові, щоб той зняв з неї 500 грн. Про те, що картка ПриватБанку належить ОСОБА_12 , її син не знав. До цього вона неодноразово користувалася карткою потерпілої для зняття коштів, які надходили для неї з додатку "Приват24", за домовленістю з останньою. Пін-код картки знала він потерпілої.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності її позиції немає; їй роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що стосуються речових доказів та характеризують особу обвинуваченої.

Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеною вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень і кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, та за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії невеликої тяжкості, сукупність обставин провадження, особу винної, яка судимості немає, досудову доповідь пробаційного органу, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, обтяжуючих обставин не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим призначити їй покарання за сукупністю злочинів у виді обмеження волі.

Саме такий вид покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не застосовувалися і потреба у їх застосуванні відсутня.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винною у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 357 КК України, ч.1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

за ч.1 ст. 357 КК України один рік обмеження волі;

за ч.1 ст. 185 КК України два роки обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_3 покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речовий доказ у справі: банківську картку «ПриватБанк» із розрахунковим номером НОМЕР_1 передану на зберігання до кімнати зберігання речових доказів при очаківському ВП ГУНП в Миколаївській області повернути за належністю ОСОБА_12 .

Судові витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення вироку через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий