Номер провадження: 11-сс/813/20/21
Номер справи місцевого суду: 495/7409/20 1-кс/495/2405/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 22.12.2020, про відмову у задоволенні клопотання інспектора дізнання СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000608, внесеному до ЄРДР 04.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 22.12.2020, було відмовлено у задоволенні клопотання інспектора дізнання СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, а саме на транспортний засіб «BMW е39», сірого кольору, без реєстраційного номеру та VIN-коду, який було вилучено під час проведення огляду місця події, від 04.12.2020, у кримінальному провадженні № 0000608, внесеному до ЄРДР 04.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вказану ухвалу прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала суперечить нормам процесуального права, у вказаному провадженні накладення арешту на майно є необхідним для збереження речового доказу та запобігання його зміні, знищенню чи відчуженню.

За таких обставин, прокурор просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвали, якою клопотання інспектора дізнання СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно задовільнити та накласти арешт на вказане майно, а саме на транспортний засіб.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просив задовільнити її у повному обсязі.
Власник майна ОСОБА_7 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважав за необхідне оскаржену ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
При розгляді апеляційної скарги апеляційний суд перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.
Згідно з вимогами п. 1) ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 1) ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відмовляючи у задоволенні клопотання інспектора дізнання про арешт майна, слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про те, що у цьому кримінальному провадженні відсутня наявність доказів, які б обґрунтовували накладення такого виду обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Крім того, слідчий суддя зазначив, що інспектором дізнання у поданому клопотанні не доведено, що власник майна, на яке інспектор дізнання просить накласти арешт, ухиляється від проведення необхідних експертиз, намагається здійснити відчуження належного йому майна, або іншим чином буде заважати проведенню експертизи.
На переконання апеляційного суду, вказаний висновок слідчого судді є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам кримінального провадження, з огляду на таке.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 173 регламентовано, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи, що завданням заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, відповідні відомості щодо можливості настання таких подій, тобто ризиків, повинні бути відображені та підтвердженні суб`єктом, які подає клопотання до слідчого судді, суду.
Так, в матеріалах, доданих до клопотання про арешт майна, наявна копія постанови дізнавача-інспектора СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , від 04.12.2020, про приєднання до кримінального провадження речових доказів, з якої вбачається, що за результатами огляду, від 03.12.2020, транспортного засобу «BMW е39», сірого кольору було виявлено та зафіксовано відомості про наявність даного транспортного засобу, без реєстраційного номеру та VIN-коду (ідентифікаційний номер транспортного засобу). В ході проведення вказаного огляду місця події, наведений транспортний засіб було вилучено та поміщено на територію штраф-майданчику м. Арциз Одеської області. (а.с. 17).
Дізнавачем-інспектором зазначено, що вказані речі (транспортний засіб) мають значення в якості речового доказу в цьому кримінальному провадженні та постановив визнати зазначений транспортний засіб речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000608, внесеному до ЄРДР 04.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що транспортний засіб «BMW е39», сірого кольору, без реєстраційного номеру та VIN-коду у цьому кримінальному провадженні відповідає критеріям ст. 98 КПК України, відтак, є речовим доказом.
Разом з тим, формальна відповідність та визнання транспортного засобу речовим доказом дає лише процесуальну можливість, відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчому, прокурору для звернення до слідчого судді, суду із клопотання про арешт майна.
Апеляційний суд, дослідивши клопотання про накладення арешту на майно, приходить до висновку, що воно містить лише виклад обставин початку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, перелік проведених слідчих (розшукових) та прийнятих процесуальних рішень. Крім того, у мотивувальні частині клопотання також наведено статті кримінального процесуального закону України.
Відтак, апеляційним судом встановлено відсутність у вказаному клопотанні дотримання вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, зокрема, відсутні будь-які посилання на наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 171 КПК України, а також підстави, мета, обґрунтування необхідності арешту транспортного засобу.
При цьому, не знайшли своє підтвердження також і посилання прокурора в апеляційній скарзі щодо запобігання зміні, знищенню речового доказу у цьому кримінальному провадженні.
Таким чином, зазначений транспортний засіб не підлягає арешту, в зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, оскаржену ухвала слідчого судді належить залишити без змін.
Керуючись статтями 98, 132, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, від 22.12.2020, про відмову у задоволенні клопотання інспектора дізнання СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000608, внесеному до ЄРДР 04.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4