У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000427 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5

на вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Криве Озеро, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн в дохід держави.

На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_5 звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 4000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений просить вирок скасувати та кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи особи, яка, подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального законодавства. Зазначає, що злочину він не вчиняв.

Вважає висновок судово-медичної експертизи № 744 від 16.12.2015 р. щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 недопустимим доказом та, на його думку, цей висновок складений із порушеннями та не підтверджує його вину у вчиненні злочину. Зазначає, що стороною обвинувачення не надано суду будь-яких процесуальних документів, на підставі яких орган досудового розслідування витребував у лікарні медичні документи ОСОБА_8 . Відсутні відомості про те, що у розпорядженні експерта була надана медична картка ОСОБА_8 .

Вважає, що судово-медичний експерт належним чином не був повідомлений за надання завідомо неправдивого висновку. Зазначає, що експерт не надав відповіді на всі питання, що були поставлені слідчим. Без належної відповіді залишилося питання про те, чи могли виявлені тілесні ушкодження утворитися при падінні на тверду поверхню. Крім того, у висновку експерта відсутні посилання на методи, методики та літературу, які використовувалися експертом.

Посилається на те, що у порушення ст. 358 КПК України, судом першої інстанції не досліджено та не оголошено медичних документів, які були покладені в основу висновку судово-медичної експертизи.

Вказує на те, що під час призначення та проведення судово-медичної експертизи № 73-К від 11.07.2016 р., мали місце аналогічні порушення, які були допущені стосовно попередньої експертизи № 774 від 16.12.2015 р.

Вважає висновок судово-медичної експертизи № 73-К від 11.07.2016 р. також недопустимим доказом та таким, що не доводить його вину у вчиненні злочину. Звертає увагу на те, що у висновку № 73-К від 11.07.2016 р. зазначено, що надані на експертизу документи 07.07.2016 р. консультовані обласним позаштатним кардіологом ОСОБА_9 , однак ця особа не була включена до складу експертної комісії та не попереджалася про кримінальну відповідальність. На думку апелянта, особи, які проводили комісійну експертизу, фактично не знайомилися ані з матеріалами кримінальної справи, ані з медичними документами відносно потерпілої ОСОБА_8 .

Стверджує, що висновки судово-медичної експертизи № 774 від 16.12.2015 р. та № 73-К від 11.07.2016 р. мають суттєві протиріччя, зокрема, не не з`ясовано, чи страждала раніше потерпіла на серцеві захворювання (гіпертонію).

Звертає увагу на його показання під час судового розгляду, на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які, на його думку, не враховані судом першої інстанції.

Узагальнений виклад заперечень прокурора Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на апеляційну скаргу.

У запереченнях прокурор посилається на те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину доведена, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03 грудня 2015 року, близько 13.40-14.00 год, ОСОБА_13 прибув до приміщення їдальні Кривоозерського професійного аграрного ліцею, розташованого по вул. Калантирська, 7 в смт. Криве Озеро Миколаївської області. Тримаючи в руці фотоапарат, зайшов до кабінету лабораторії ПАЛ, де під час обіду за столом сиділи та пили чай майстри: потерпіла ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , колишній учень ліцею ОСОБА_16 , та за перегородкою мила посуд учениця ОСОБА_17 .

Не пояснивши причин, ОСОБА_13 направив фотоапарат на стіл. На заперечення потерпілої ОСОБА_8 , яка піднялась із-за столу, закриваючи рукою об`єктив, між ними виникла словесна перепалка. В ході сварки з ОСОБА_8 , у ОСОБА_5 на підставі раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_8 один удар правою рукою в область лівого плеча.

Від завданого удару потерпілій ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забою лівого плечового суглобу, гіпертонічного кризу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнано винним в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Потерпіла ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_18 до апеляційного суду не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який вважав за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину спростовуються наступними доказами, які суд першої інстанції поклав в основу вироку.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_5 не визнав вини у вчиненні злочину. Не заперечував, що 3 грудня 2015 року, виконуючи свої посадові обов`язки старшого майстра Кривоозерського ПАЛ, дійсно о 13.40-14.00 год. зайшов до лабораторії, тримаючи в руках фотоапарат для фотографування, де обідали майстри ліцею: потерпіла ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також учні ліцею. Стверджував, що ініціатором конфлікту була саме потерпіла ОСОБА_8 , яка намагалася вихопити з його рук фотоапарат, але він, уникаючи нападу ОСОБА_8 , вийшов з лабораторії. Через деякий час йому стало відомо, що ОСОБА_8 зверталась за медичною допомогою. Стверджував, що він тілесні ушкодження ОСОБА_8 не завдавав.

Але, ці твердження ОСОБА_5 , які теж наведені в апеляційній скарзі, спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_8 , а також показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 .

Зокрема, в суді потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 3 грудня 2015 року. в кабінеті лабораторії Кривоозерського професійного аграрного ліцею, до кабінету з фотоапаратом в руці забіг ОСОБА_13 , та почав фотографувати працівників. Вона встала із-за столу, намагалась рукою закрити об`єктив, та в цей час ОСОБА_13 умисно рукою наніс їй удар правою рукою в ліве плече, спричинивши легке тілесне ушкодження. Від завданого удару та поведінки ОСОБА_5 їй стало зле, підвищився артеріальний тиск. Було викликано швидку медичну допомогу та її госпіталізовано до лікарні.

Ці показання потерпілої підтвердили в суді свідки свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які пояснили, шо дійсно до приміщення лабораторії Кривоозерського ПАЛ несподівано зайшов з фотоапаратом в руках ОСОБА_5 . Не пояснюючи нічого, почав фотографувати їх та стіл, за яким вони сиділи. Свідки підтвердили, що піднявшись із-за столу потерпіла ОСОБА_8 , закриваючи рукою об`єктив фотоапарату, запитувала ОСОБА_5 , чому він всіх фотографує. Після чого ОСОБА_5 наніс удар правою рукою в область лівого плеча ОСОБА_8 .

Зазначені показання свідки підтвердили під час проведення слідчих експериментів, згідно даних протоколів проведення слідчих експериментів та фототаблиць до них від 16.06.2016 р. (т. 1 а.с. 65-80).

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , суд враховує, що їх показання повністю узгоджуються між собою, а також з показаннями потерпілої ОСОБА_8 .

Також суд першої інстанції в обґрунтування вироку послався на показання ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні підтвердила, що 03.12.2015 р. близько 15.00 год. до неї, як до медичної сестри ліцею, за медичною допомогою звернулась потерпіла ОСОБА_8 , повідомивши про погане самопочуття. Зазначила, що потерпіла мала нервове збудження, високий тиск "220/100", а тому вона надала їй медичну допомогу та була змушена викликала швидку допомогу.

Окрім того, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_20 , пояснив, що 03.12.2015 р., виконуючи обов`язки директора Кривоозерського професійного аграрного ліцею, після конфлікту обвинуваченого ОСОБА_13 з потерпілою ОСОБА_8 , проводив службове розслідування.

Показання потерпілої та свідків про спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 також підтверджені даними судово-медичних експертиз, які суд першої інстанції обгрунтовано поклав в основу вироку.

Так, згідно висновку експерта № 774 від 16.12.2015 р., потерпілій ОСОБА_8 03.12.2015 р. спричинено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді забою лівого плечового суглоба, а також мав місце гіпертонічний криз як наслідок стресової ситуації. (т. 1 а.с. 56-57).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №73-к від 11.07.2016 р., підтверджено висновки експерта №774, та встановлено діагноз: «забій лівого плечового суглоба, а також гіпертонічний криз», який підтверджено об`єктивними клінічними даними. Забій лівого плечового суглоба підтверджено наявністю болі у спокої і при русі в суглобі, наявністю набряку м`яких тканин в області суглоба.

Висновки, викладені у висновку експерта № 774 від 16.12.2015 р., підтверджені об`єктивними даними і динамікою клінічного спостереження (т.1, а.с.82-86).

Доводи апелянта про те, що вказані висновки судово-медичних експертиз є недопустимими доказами, не є слушними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України, призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Постановою слідчого від 15.12.2015 р. призначено судово-медичну експертизу ОСОБА_8 . Згідно цієї постанови, для проведення експертизи було залучено експертів Первомайського МРВ СМЕ в Миколаївській області, на вирішення експерта було поставлено ряд питань та для дослідження експерту було надано історію хвороби та амбулаторну картку ОСОБА_8 . При цьому, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та за дачу свідомо неправдивого висновку, що вказує на необґрунтованість відповідних доводів апелянта в цій частині.

Також висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи №73-к від 11.07.2016 р. підтверджено висновок експерта №774 об`єктивними даними і динамікою клінічного спостереження про спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 03.12.2015 р. (т. 1 а.с. 82-86).

Доводи апелянта про те, що особи, які проводили комісійну експертизу, фактично не знайомилися, ані з матеріалами кримінальної справи, ані з медичними документами відносно потерпілої ОСОБА_8 , а тому, на думку обвинуваченого, зазначений висновок експерта є недопустимим доказом, не відповідають дійсності.

Так, як слідує з дослідної частини висновку, для проведення експертизи в бюро судово-медичної експертизи надані: матеріали кримінального провадження №0000427 та медична картка стаціонарного хворого №3870, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

За результатами проведеного дослідження, висновком експерта №73-К від 11.07.2016 р. встановлено, що діагноз, який встановлено в наданій медичній карті стаціонарного хворого «забій лівого плечового суглоба, гіпертонічний криз», підтверджений об`єктивними клінічними даними. У даному випадку, забій плечового суглоба підтверджений наявністю болі у спокої і при русі в суглобі, наявність набряку м`яких тканин в області суглоба. Забій плечового суглоба може виникнути при ударі з достатньою силою об тупий твердий предмет.

Посилання апелянта на те, що висновки судово-медичної експертизи № 774 від 16.12.2015 р. та № 73-К від 11.07.2016 р., мають суттєві протиріччя, зокрема, не з`ясовано, чи страждала раніше потерпіла на серцеві захворювання (гіпертонію), не є слушними, оскільки в зазначених висновках експерта вказано, що у даному випадку мав місце гіпертонічний криз (який розвинувся внаслідок стресової ситуації) на наявність тілесних ушкоджень у потерпілої і на ступінь їх тяжкості ніякого впливу не надав.

За такого, суд вважає, що висновок експерта від №774 від 16.12.2015 р., та №73-К від 11.07.2016 р. є належними та допустимими доказами, порядок отримання яких, як і їх зміст, відповідають положенням статей 101, 102 КПК України.

Твердження обвинуваченого щодо невідповідності цих доказів вимогам КПК України, не відповідають дійсності, оскільки ці висновки підготовлені експертами експертної установи, і зроблені не лише на підставі медичної карти ОСОБА_8 та матеріалів кримінального провадження, а в ході проведення судово-медичної експертизи 16.12.2015 р., було оглянуто саму ОСОБА_8 . Підстав вважати ці висновки експерта недопустимими доказами, у суду немає.

Посилання апелянта на показання свідка ОСОБА_10 , як на доказ відсутності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, як слідує з показань свідка ОСОБА_10 , які вона надала в суді першої інстанції, 03.12.2015 р. вона була черговою по їдальні та їй було відомо, що ОСОБА_5 мав відвідати лабораторію ПАЛ для проведення фотозйомки. Коли вона зайшла до лабораторії, то суперечка між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вже тривала. Потерпіла весь час намагалась вихопити з рук ОСОБА_5 фотоапарат, а він, в свою чергу, будь-яких тілесних ушкоджень нікому не завдавав.

Проте, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в суді пояснили, що ОСОБА_10 безпосереднім очевидцем подій в лабораторії не була. Крім того, сама ОСОБА_10 в суді підтвердила, що коли вона зайшла до лабораторії, конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вже тривав. За такого, суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги зазначені показання свідка ОСОБА_10 .

На думку суду, показання обвинуваченого про те, що він тілесних ушкоджень потерпілій не наносив, спростовуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, зокрема, показаннями потерпілої, свідків, висновками судово-медичних експертиз, даними протоколів проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та свідків. Підстави не довіряти вказаним доказам, у суду немає.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про недоведеність його вини у вчинені злочину, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду. Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Усі наведені докази узгоджуються між собою, протиріч не мають, та доводять вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Усі досліджені докази у сукупності є достатніми для висновку щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив докази, надав їм належну оцінку. Суд вважає, що вирок є законним та обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування, про що просить апелянт. Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року відносно ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3