Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Справа № 608/1737/20

Номер провадження1-кс/608/594/2020

Слідчий суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові клопотання ст. слідчого СВ Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_5 про відібрання біологічних взірців в кримінальному провадженні № 0000325 від 27 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:
Ст. слідчий СВ Чортківського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_5 , за погодженням прокурора Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про відібрання біологічних взірців в кримінальному провадженні №0000325 від 27.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України.

В клопотанні слідчий вказав, що 27 серпня 2020 року біля 16 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні власного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_7 , жителем с. Залісся Чортківського району, діючи умисно, наніс декілька ударів кулаками рук в область голови та обличчя останнього. Після вчинених ОСОБА_6 вищевказаних дій ОСОБА_7 помер. В подальшому, ОСОБА_6 перемістив труп ОСОБА_7 із будинку, в якому відбулась подія, на узбіччя сільської дороги неподалік вищевказаного будинку, де його і було виявлено.

За підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, на підставі ст.208 КПК України 28.08.2020 року затримано ОСОБА_6 .

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі лише у випадку, якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, або якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Проведеним судово-медичним розтином трупа ОСОБА_7 встановлено, що причиною смерті є ураження головного мозку невизначеної етіології.

Таким чином, досудовим розслідуванням на даний час не встановлено достатніх

відомостей щодо перебування смерті ОСОБА_7 у причинно-наслідковому зв`язку з

нанесеними йому ОСОБА_6 ударами та, відповідно, тілесними ушкодженнями, що

утворились в результаті їх нанесення.

З огляду на викладене, досудовим розслідуванням не зібрано достатньо доказів для

обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.

2 ст.121 КК України, а тому 28.08.2020 року затриманого ОСОБА_6 звільнено в порядку ст.

208 КПК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено можливу причетність до вчиненого вище вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горішня Вигнанка, жителя АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження

матеріалів даного кримінального провадження виникла необхідність в отриманні зразків для

проведення експертиз та фіксування слідів кримінального правопорушення, проведення

відповідних експертиз. 04.11.2020 року прокурор Чортківської місцевої прокуратури

ОСОБА_3 виніс постанову про відібрання взірців біологічного походження, а саме: крові у

ОСОБА_6 .. Однак, 05.11.2020 року, після того як ОСОБА_6 , був ознайомлений із вище вказаною постановою прокурора ОСОБА_3 , він відмовився добровільно надати взірці біологічного походження, а саме крові, про які було зазначено у даній постанові прокурора, про що свідчить пояснювальний надпис на постанові, здійснений ОСОБА_6 .

Враховуючи вище викладене та те, що ОСОБА_6 всупереч постанові прокурора

відмовився від добровільного надання взірців біологічного походження, з метою повного,

всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування у вище вказаному

кримінальному провадження, та з метою належної перевірки та оцінки зібраних речових

доказів на даний час в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні

виникла необхідність у отримання зразків для проведення необхідних експертиз та фіксування слідів кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому.

Адвокат ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання, посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для його задоволення.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 241 КПК України. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу).
Проте, на час розгляду клопотання слідчого про відібрання взірців біологічного характеру, слідчому судді не надано доказів про призначення в кримінальному провадженні експертизи, для проведення якої стороні обвинувачення необхідно отримати зазначені у клопотанні зразки.
З врахуванням вищенаведеного, відсутності постанови слідчого про призначення експертизи та відповідного обґрунтування необхідності отримання зразків для проведення експертизи, відповідно до положень ст. 245 КПК України, суд не вбачає підстав для примусового відібрання біологічних зразків в ОСОБА_6 .
Крім того, в ході судового розгляду клопотання встановлено, що в кримінальному провадженні ОСОБА_6 не оголошено підозру, а тому він не є стороною кримінального провадження.

Водночас суд зазначає, що згідно із вимогами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положеннями ст. 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Стаття 6 Конвенції передбачає право особи на справедливий суд, яке серед іншого включає у себе свободу від самовикриття.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертав увагу на недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що у кримінальній справі сторона обвинувачення, намагаючись довести вину обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи тиску (справа «Яллох проти Німеччини», «Функе проти Франції», «Джей.Бі. проти Швейцарії»).
Викладені в даних справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків в примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції. Натомість, коли ж біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, і обумовлені відсутністю інших доказів для обґрунтованості висунення підозри, то примусове їх надання суперечитиме положенням ст.6 Конвенції. До того ж в такому випадку порушуються і засади, закріплені ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України.
Визначений ст. 18 КПК України, ст. 63 Конституції України принцип свободи від самовикриття не слід тлумачити буквально, у контексті заборони примусу виключно щодо дачі пояснень, показань відносно себе та близьких родичів. Ця гарантія поширюється і на право ненадання відомостей у будь-який інший спосіб, що може прямо чи побічно, безпосередньо чи опосередковано бути використано проти інтересів особи.
За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «Х та Y проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.
Проте, ЄСПЛ допускає можливість здійснення примусового отримання зразків для дослідження, водночас регламентуючи чіткі умови та порядок здійснення такого втручання, наголошуючи, що отримання біологічних зразків можна проводити тільки за розпорядженням уповноваженої на це посадової особи, його може робити тільки акредитований лікар, котрий вправі відмовитися від виконання аналізу з огляду на виняткові причини медичного характеру. Згідно практики ЄСПЛ, обов`язковою умовою отримання біологічних зразків є проведення його акредитованим лікарем, оскільки, такі маніпуляції потребують спеціальних медичних знань.
Проте, всупереч наведеному в клопотанні, слідчий просить примусове відібрання взірців біологічного походження в ОСОБА_6 доручити працівникам СВ та працівникам Чортківської ЦКРЛ, що не узгоджується з позицією ЄСПЛ.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання у конвенційні права можливе за дотримання таких основних принципів, як: законність та пропорційність втручання.
В даному випадку слідчий, звертаючись із клопотанням, пов`язаним із втручанням у гарантовані Конвенцією права, не обґрунтував та не довів необхідні умови для такого втручання.
Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.
Отже докази щодо правових підстав клопотання повинні бути надані суду стороною, яка внесла на розгляд суду відповідне клопотання.
З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на примусове відібрання взірців біологічного походження, а саме крові, у ОСОБА_6 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 160-166, 241, 245, 309 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_5 про примусове відібрання біологічних взірців в ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0000325 від 27 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: (підпис)

Копія вірна

Ухвала набрала законної сили «13» листопада 2020 року.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0000325 від 27 серпня 2020 року.

Копію ухвали видано «___»____________________2020 року.

Секретар:

Слідчий суддя: ОСОБА_1