ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3300/20 Справа № 215/1558/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 по12.11.2020 року.
Відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, не працює, не одружений, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, продовжити свою злочинну діяльність, вчинивши новий умисний злочин.
Також суд зазначив, що хоча суду і надана копія талону доставки до 8-ї Криворізької міськлікарні, датованого за 2008 р., в якому вказано про наявність у ОСОБА_8 судомного синдрому, згідно з повідомленням від 02.06.2020 року Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, ОСОБА_8 на диспансерному обліку у Криворізькій міській медичній частині № 3 не перебуває, станом на 08.05.2020 року стан здоров`я ОСОБА_8 задовільний та він може перебувати в умовах слідчого ізолятору.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_8 хворіє на епілепсію, потребує своєчасного догляду та допомоги, так як напади епілепсії трапляються в найнесподіваніший момент, та знаходження обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору є неприпустимими, тривалий час перебуває під вартою, а також має тісні зв`язки з родиною, так як на кожне судове засідання приходять його мати і брат.
На думку апелянта, суд необ`єктивно та безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворіший запобіжний захід, що не відповідає характеристиці особи обвинуваченого та на теперішній момент наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.
Зауважує, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, не бажає заважати встановленню об`єктивної істині по справі та незаконно впливати на свідків, має міцні соціальні та родинні зв`язки, забезпечує належну поведінку під час розгляду справи та виконання своїх процесуальних обов`язків, тобто ризики, передбачені ст.177 є недійсними.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001490 стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції від 14 вересня 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: переховування від суду, вплив на свідків, експертів у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, продовжити свою злочинну діяльність, вчинивши новий умисний злочин (п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України), які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії ці ризики не зменшились.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини та особливо небезпечного наркотичного засобу.
Також, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Зважає апеляційний суд і на відомості про особу обвинуваченого, зазначені захисником в апеляційній скарзі, проте вважає, що ці обставини не зменшують існуючих ризиків та не є достатнім стримуючим фактором їх настання і не можуть бути розцінені як достатня підстава для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
Таким чином, висновки суду, що встановленні при обранні запобіжного заходу ризики, не зменшились і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства.
Судом першої інстанції належним чином врахована усталена практика Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду розглянути питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів і з наведення належним та достатніх мотивів суд першої інстанції відмовив стороні захисту в застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Не встановлено таких підстав і апеляційним судом під час апеляційного провадження.
Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність клопотання прокурора вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, оскільки в ньому взагалі не зазначені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також відсутні обставини, які свідчать, що попередні ризики не зменшились, що, на думку захисника, залишилось поза увагою суду першої інстанції, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Що ж стосується посилання апелянта на наявність у обвинуваченого захворювання на епілепсію, яке потребує своєчасного догляду та допомоги, так як напади епілепсії трапляються в найнесподіваніший момент, то ці обставини були предметом розгляду судом першої інстанції. На думку апеляційного суду, місцевий суд надав цьому належну оцінку, зазначивши у своєму рішенні про те, що хоча суду і надана копія талону доставки до 8-ї Криворізької міськлікарні, датованого за 2008 р., в якому вказано про наявність у ОСОБА_8 судомного синдрому, натомість згідно з повідомленням від 02.06.2020 року Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, ОСОБА_8 на диспансерному обліку у Криворізькій міській медичній частині № 3 не перебуває, станом на 08.05.2020 року стан здоров`я ОСОБА_8 задовільний та він може перебувати в умовах слідчого ізолятору.
Як встановлено в судовому засіданні, на час здійснення апеляційного перегляду строк дії оскарженої ухвали закінчився, але обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою на підставі ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року, якою останньому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 січня 2021 року включно, що в даному випадку не суперечить усталеній практиці Європейського суду з прав людини про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення у справі (зокрема рішення "Едуард Шабалін проти Росії" від 16 жовтня 2014 року).
Таким чином, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 199, 331, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4