Справа № 750/22/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/633/20
Категорія - ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000440 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта професійно-технічна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за:

- ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

- ч.1 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 80000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_12 80000 грн. моральної шкоди та 15601 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат на поховання ОСОБА_13 .

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави 5966 грн. 38 коп. процесуальних витрат.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.10.2019 року на велосипед марки «ARDIS» та на автомобіль марки «ЗАЗ-110557», д.н.з. НОМЕР_1 .

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 16 жовтня 2019 року, о 14.00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-110557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Кільцевій у м. Чернігові, від вул. Бєлова у напрямку вул. Шевченка.

Рухаючись у вказаному напрямку ОСОБА_9 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, а саме велосипедиста ОСОБА_13 , який рухався в попутному напрямку та якого водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, у результаті чого біля будинку АДРЕСА_2 , скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1015 від 10.12.2019 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, від яких 16 жовтня 2019 року, близько 17.00 год., помер у Чернігівській міській лікарні №2.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив вимоги

п.2.3 б, п.2.9 а, п. 12.3, п. 13.1, п. 13.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Також ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-110557», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Кільцевій у м. Чернігові, від вул. Бєлова у напрямку вул. Шевченка, здійснивши наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, в порушення вимог п. 2.10 ПДР України, не зупинив керований ним транспортний засіб та на місці пригоди не залишився, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, при цьому маючи змогу надати йому таку допомогу.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Вказав, що суд не в повній мірі врахував досудову доповідь органу пробації, згідно якої його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Крім того, поза увагою суду залишилось наявність на його утриманні малолітньої дитини, повне визнання ним своєї вини та щире каяття, а також намагання відшкодувати потерпілим завдану шкоду.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, котрі підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора і представника потерпілої, які просили залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень; дані про його особу, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння; позицію потерпілих щодо міри покарання.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності не дають підстави для призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, із звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Так, ОСОБА_9 у населеному пункті керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння і цим самим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників. Протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 , тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя та здоров`я належать до найвищих соціальних цінностей.

Крім того, після скоєння наїзду на велосипедиста, обвинувачений не зупинив керований ним транспортний засіб, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, при цьому маючи змогу надати йому таку допомогу. Разом з тим, як слідує з висновку судово-медичного експерта №1015 від 10.12.2019 року, при наданні ОСОБА_13 своєчасної медичної допомоги, прогноз щодо життя останнього міг би бути більш благоприємним.

При цьому, на переконання колегії суддів, характеристика ОСОБА_9 у загально-соціальному плані, висновок органу пробації про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а також те, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності, не знижують тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим.

Тому покарання саме у виді реального позбавлення волі, визначене судом першої інстанції ОСОБА_9 , з урахуванням обставин, які бралися до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 червня 2020 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4