Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/977/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2020 року, якою по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР 21.02.2019 року за № 0000036 за ч. 1 ст. 121 КК Українистосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Монастириська Тернопільської області, адреса фактичного місця проживання без реєстрації: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, згідно ст.89 КК України раніше не судимого,
продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 16 год. 30 хв. 01 грудня 2020 року до 16 год. 30 хв. 29 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000036 від 21.02.2019 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Під час судового розгляду процесуальним прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, з урахуванням того, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років; офіційно не працевлаштований, зловживав спиртними напоями, вчиненим злочином завдано шкоди здоров`ю потерпілого, що свідчить про жорстокість та зухвалість особи обвинуваченого.
Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може: 1) переховуватись від суду з метою уникнення реального покарання у разі визнання його винним та з урахуванням відсутності місця реєстрації; 2) незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, яких добре знає, з урахуванням того, що з одним із свідків обвинувачений спільно проживає, а інші свідки є неповнолітніми та проживають неподалік від нього і у зв`язку зі зміною складу суду ще не були допитані в судовому засіданні; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений не працевлаштований, не має постійного джерела доходів та є особою, яка не має судимостей згідно ст.89 КК України, - продовжують існувати на час судового провадження, що, як наслідок, обумовлює продовження стосовно обвинуваченого дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому інші запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.
За викладених в клопотанні обставин, заперечила проти задоволення клопотання обвинуваченого щодо заміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 .

Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, з 16 год. 30 хв. 01 грудня 2020 року до 16 год. 30 хв. 29 січня 2021 року.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що прокурором доведено існування обґрунтованої підозри щодо можливості вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України; необхідність забезпечення особистої участі обвинуваченого у судових засіданнях під час судового провадження з метою забезпечення його дієвості виправдовує відповідний ступінь втручання у його права і свободи; наявними є ризики, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з урахуванням його особи та тяжкості покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, може здійснити спроби: переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання у виді позбавлення волі; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з урахуванням того, що вони є його знайомими, і з одним зі свідків обвинувачений спільно проживає, а інші свідки є неповнолітніми; вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, даючи оцінку обставинам, які мають враховуватись при обранні запобіжного заходу, суд не прийняв до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність на його утриманні дочки ОСОБА_9 , матеріальне забезпечення якої здійснювалось виключно ним, з огляду на відсутність документу, який би підтверджував батьківство обвинуваченого стосовно вказаної дитини та неможливість пояснення ним в судовому засіданні здійснення запису дочки на прізвище матері.
При цьому, надані обвинуваченим пояснення з приводу його наміру проживати в належному йому будинку АДРЕСА_1 у разі зміни йому судом запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не врахував з огляду на те, що з пояснень самого обвинуваченого, наданих ним в судовому засіданні, він не встиг оформити своє право власності на вказаний будинок, який, як йому стало відомо, на даний час перебуває в «розгромленому стані».
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував стан його здоров`я, з огляду на заявлене обвинуваченим в судовому засіданні 05.10.2020 року клопотання про необхідність отримання судом інформації про наявність у нього захворювань, які перешкоджають його подальшому перебуванню в слідчому ізоляторі, та отриману 20.10.2020 року на запит суду інформацію від «Центру охорони здоров`я ДКВС України в Миколаївській області» про задовільний стан обвинуваченого ОСОБА_8 , як пацієнта, а також про відсутність у нього захворювань, які перешкоджають його перебуванню в умовах слідчого ізолятора та які становлять загрозу для оточуючих.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що висновок суду про необхідність продовження йому строку тримання під вартою побудований не на доказах, які повинний подавати слідчий а на припущеннях.
Заперечує проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено існування викладених в клопотанні ризиків, так як до нього раніше не застосовувались запобіжні заходи, йому не повідомлялось про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, він не має наміру впливати на свідків та переховуватися від суду.
Крім того, він протягом тривалого часу (1 рік 9 місяців) перебуває під вартою. Натомість подане ним клопотання про заміну йому тримання під вартою на домашній арешт, бажано, в нічний час та із застосуванням засобів електронного контролю, або особисте зобов`язання підлягає до задоволення з огляду на те, що він має намір працевлаштуватися з метою матеріального забезпечення своєї дочки ОСОБА_9 , яка перебувала на його утриманні до обрання стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, буде проживати в належному йому будинку по АДРЕСА_1 , в якому на даний час відсутні інші мешканці, а також виконувати покладені на нього судом обов`язки.
Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що він не вважає себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не буде ухилятися від суду, має простійне місце проживання, дружину, яка виїхала на заробітки, малолітню дочку, яка знаходиться в скрутному матеріальному становищі.
Суд першої інстанції проігнорував те, що прокурором не доведено подальше утримання його під вартою.
Також, в апеляційній скарзі апелянт вказує на ряд рішень Європейського Суду та звертає увагу суду на те, що тяжкості покарання не можу бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , яка просиа скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під варто, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000036 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, .
ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 21 лютого 2019 року біля 04.30 години, в стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку по АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин та ревнощів, умисно, наніс ОСОБА_10 кухонним ножем удар в область спини зліва, коли ОСОБА_10 схопив правою рукою лезо ножа, якого ОСОБА_8 відвів назад, порізав йому руку, внаслідок чого, згідно висновку судово-медичної експертизи за №133 від 31 березня 2019 року причинив потерпілому ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: проникаючого колото - різаного поранення поперекової ділянки зліва на рівні 1-поперекового хребця, з ушкодженням лівої нирки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в своєму клінічному перебігу та рубця, що є наслідком рани в ділянці між першим та другим пальцями правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, яке викликало короткочасний розлад здоров`я, чим вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, в якому він обвинувачується, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

В суді апеляційної інстанції сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, колегія суддів не враховує ці доводи. Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також з обвинувального акту причиною вчинення кримінального правопорушення було не бажання вирішити конфлікт мирним шляхом, вказане свідчить про наявність ризику впливу на свідків та потерпілого.
Крім того, ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, що у свою чергу свідчить про не можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки вказаний запобіжний захід не зможе гарантувати належне виконання процесуальних обов`язків.
Більш того, враховуючи характеристику обвинуваченого, який проживає у одному населеному пункті разом з потерпілим та свідками, колегія суддів вважає, що у разі обрання ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказаний запобіжний захід не забезпечить викання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а навпаки надасть йому змогу незаконно, шляхом здійснення погроз з застосуванням фізичного насильства з метою зміни показань впливати на свідків та потерпілого.
Разом з тим, необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду.
Що стосується тверджень захисника та обвинуваченого про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи захисту та обвинуваченого про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 зміні запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою колегією суддів не можуть бути задоволено, оскільки у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, впливу на потерпілого та свідків, та через брак коштів наявний високий ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Доводи обвинуваченого про наявність на утриманні у ОСОБА_8 дитини та дружини, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не можу бути враховано, оскільки зазначене жодним чином не слугувало стримуючим фактором. Крім того з обвинувального акту не вбачається та до матеріалів справи не долучено те, що у ОСОБА_8 наявна дружина та дитина.
Також в матеріалах справи відсутній документ який підтверджує батьківство

ОСОБА_8 , а також те, що обвинуваченим забезпечувалось матеріальне утримання ОСОБА_9 .
А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 має кримінологічну характеристику, як особа, яка схильна до вчинення нових умисних правопорушень, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може вчинити спроби направлені на переховування від суду, вчинити вплив на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення в яких обвинувачується
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В той же час при обчисленні строку тримання під вартою суддя районного суду помилково дійшла до висновку про те, що строк необхідно обраховувати з дня закінчення дії попередньої ухвали суду а не з дня винесення судового рішення, у зв`язку з чим, ухвалу районного суду в частині обчислення строків тримання під вартою необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 16 год. 30 хв. 01 грудня 2020 року до 16 год. 30 хв. 29 січня 2021 року, - змінити в частині обчислення строків тримання під вартою.

Продовжити до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали визначити з 16 год. 30 хв. 24 листопада 2020 року до 16 год. 30 хв.
22 січня 2021 року.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11 Ремез