ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1052/20 Справа № 206/2730/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника власника
майна ОСОБА_7
представника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000695, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000695.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що як вбачається з ухвали слідчого судді від 25.06.2020, слідчому у провадженні слідчому СВ Самарського ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_6 , який входить до складу групи прокурорів у провадженні, було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання транспортного засобу PolarisRZRХР 1000, № кузова НОМЕР_1 .

Слідчим в ході проведення обшуку 10.07.2020 було вилучено транспортний засіб, який є іншим транспортним засобом, ніж той дозвіл на відшукання якого було надано ухвалою слідчого судді від 25.06.2020.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що клопотання про арешт майна надійшло до суду 11.07.2020 року, однак судове засідання та розгляд клопотання відбувся лише 17.07.2020 року, у зв`язку з чим вбачається істотне порушення вимог кримінального процесуального закону щодо строку розгляду вказаного клопотання.
Вказує, що слідчий суддя зазначив в ухвалі, що вона не може бути оскаржена, тим самим порушив вимоги ст. 309 КПК України.
Також зазначає, що слідчим суддею, мотивуючи відмову в задоволенні клопотання, не було враховано зазначені у ч. 2 ст. 173 КПК України обставини.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та з підстав викладених у ній просив її задовольнити.
ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Як вбачається з матеріалів провадження, в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000695, на підставі ухвали слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2020 року проведено обшук на території ПП Британія, в ході якого ОСОБА_11 добровільно видав транспортний засіб Polaris RZR XP Turbo S Polatsi Blue, номер шасі НОМЕР_2 , який перебував на території вказаного підприємства та яким фактично користувався ОСОБА_11 .
Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року в задоволенні клопотання про арешт майна відмовлено.
Постановляючи ухвалу, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, слідчий зазначив метою для арешту майна - забезпечення збереження речових доказів.
Разом з цим матеріали клопотання не містили доказів, що вказують на існування загрози знищення такого майна, не доведено необхідності арешту зазначеного майна з врахуванням конкретних обставин справи, клопотання слідчого містить лише посилання на загальні норми КПК України щодо арешту майна. При цьому, в ході проведення обшуку, слідчим було вилучено транспортний засіб, який є іншим ніж той, на який було надано дозвіл на відшукування.
Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, чого не буде досягнуто при накладенні арешту на зазначене майно.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання не вбачає, а доводи апеляційної скарги є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до обґрунтування необхідності накладення арешту з інших підстав, що не заявлялися апелянтом під час розгляду клопотання в суді першої інстанції.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції також не встановлено.
З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000695 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4