Справа № 206/2574/19
Провадження № 1-кс/206/348/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянин України, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 12 грудня 2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 345 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном 2 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 09.05.2019 приблизно о 16 годин 00 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де у вікно побачив раніше йому знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у дворі буд. №6 по вул. Вознюка у м. Дніпро.

В цей час, ОСОБА_4 почав безпідставно, голосно, нецензурно лаятись в бік ОСОБА_7 з приводу того, що на останньому була одягнена камуфляжна куртка. На цьому ґрунті між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, який супроводжувався нецензурною лайкою на адресу один одного. Під час вказаного конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_4 взяв зі столу кухонний ніж, та визначивши його знаряддям вчинення злочину, заховав його в правий рукав одягненої на ньому куртки та вийшов зі своєї квартири на двір.

Перебуваючи на території двору біля буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 продовжили конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 стоячи обличчям до ОСОБА_4 наніс останньому один удар лівою рукою стиснутою у кулак в область обличчя праворуч.

В цей момент, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_7 , діючи умисно, розуміючи небезпеку настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, перебуваючи в безпосередній близькості до останнього, стоячи обличчям до нього, несподівано дістав з правого рукава одягненої на ньому куртки вищевказаний кухонний ніж, та утримуючи його в правій руці лезом вниз, прикладаючи зусилля, наніс один удар ОСОБА_7 зверху вниз в область грудної клітини ліворуч.

Далі, ОСОБА_4 , вважаючи, свій злочинний умисел доведеним до кінця, з місця скоєння злочину втік. Проте, ОСОБА_7 вчасно було госпіталізовано до КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня» де йому було надано медичну допомогу, що забезпечило збереження його життя.

Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_7 було вчасно надано медичну допомогу, що забезпечило збереження його життя.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2188е від 10.07.2019 ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною в проекції 2-го міжребір`я ліворуч по середньо-ключичній лінії, далі переходить в раньовий канал, який йде зліва направо та косо вниз до грудини (зверху донизу), з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в плевральну порожнину, з подальшим ушкодженням внутрішньої грудної артерії, з явищами лівостороннього гемотораксу та просоченням кров`ю клітковини задньої поверхні та серцевої сорочки - що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, що виразились у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а саме ОСОБА_7 .

У клопотанні слідчий зазначає, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або незаконно вливати на потерпілого та свідків.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та пояснив, що саме такий запобіжний захід зможе належним чином забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати до нього більш м`який запобіжній захід цілодобовий домашній арешт, зазначаючи про те, що ОСОБА_4 не мав наміру позбавляти життя потерпілого. Зазначений запобіжний захід, на їх думку, зможе в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, які слідчий зазначає у своєму клопотанні. Крім того, захисник надав суду заяву потерпілого відповідно до якої підозрюваний відшкодував завдані йому матеріальні та моральні збитки.

Вислухавши доводи прокурора, пояснення підозрюваного та захисника, дослідивши надані стороною обвинувачення письмові матеріали до клопотання, приходжу до наступного висновку.

В провадженні слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000496 від 09 травня 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

11 травня 2019 року ОСОБА_4 було письмово повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

27 серпня 2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

Клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 та його захисником було отримано 01 вересня 2020 року о 13:35 годині.

За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У силу ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказує слідчий; а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначених у клопотанні ризиків.

Дослідивши матеріали клопотання вважаю, що наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом огляду місця події від 09.05.2019; протоколом огляду предметів від 09.05.2019 року; протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,; висновками судової трасологічної експертизи, судової імунологічної експертизи, судової цитологічної експертизи та судово-медичної експертизи; іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні, у їх сукупності.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.

Відповідно до частини 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Слідчий у клопотанні посилається на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 застосовується судами при розгляді справ, як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнови проти Росії» (Smirnova v. Russia N 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , суд враховує як вимоги національного законодавства, так і вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Прокурором не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні, а тому оцінивши обставини обґрунтованості пред`явленої підозри та враховуючи дані про особу підозрюваного, який характеризується позитивно та має постійне місце проживання, приходжу до висновку, що у даному кримінальному провадженні відсутні обставини, які б виправдовували таке втручання у права та свободи особи, як тримання під вартою.

Недоцільність та невиправданість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя пов`язує і з тим, що об`єктивних доказів ухилення підозрюваного від слідства суду не надано, останній прибув в судове засідання на першу вимогу, визнає себе винним у спричиненні тілесних ушкоджень, готовий співпрацювати із слідством, що дає підстави у переконливості відсутності в нього наміру переховуватись від суду та уникати відповідальності.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права, зокрема у рішеннях «Алєксандер Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року та «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 року, в яких акцентується увага на те, що одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби особа може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про тримання особи під вартою.

Прокурором та слідчим, також не доведено відсутність підстави вважати, що відносно ОСОБА_4 найбільш дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Більш м`якими запобіжними заходами у порівнянні із триманням під вартою є: домашній арешт, застава, особиста порука та особисте зобов`язання.

З огляду на викладене, а також наведених вище характеристик кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , наявності встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти цим ризикам.

Зазначений висновок слідчого судді узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Боротюк проти України» (заява № 33579/04, рішення від 16.12.2010, п. 62), в якому зазначено, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби (ч. 1 ст. 181 КПК України).

Таким чином, враховуючи дані особи підозрюваного, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню та щодо підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням кола відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку слідчого судді, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками та зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 131, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 184 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 02 листопада 2020 року включно, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 .

На період застосування цілодобового домашнього арешту покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-не залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду.

- утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні;

Виконання ухвали та контроль за її виконанням покласти на слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що порушення домашнього арешту є підставою для застосування більш суворого запобіжного заходу.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1