ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/967/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
17 листопада 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 червня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
засудженого вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.12.2012 року за ст. 185 ч.3, ст.187 ч.4, ст.70 ч.1 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
11.04.2013 року Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок суду в частині призначення покарання змінено та остаточно визначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно до ухвали Петровського районного суду Кіровоградської області від 01.04.2016 року зараховано у строк відбування покарання період з 05.06.2012 року по 06.08.2013 року.
Початок строку: 05.06.2012 року. Кінець строку: 04.04.2021 року.

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування висновку судом вказано, що засуджений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за скоєння тяжких злочинів, за час відбування покарань 23 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочувався 1 раз, не працевлаштований, перебуває на обліку як особа схильна до втечі, на шлях виправлення не став. Наведене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 своє виправлення не довів.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вказує про те, що під час відбування покарання він отримав хронічну хворобу та інвалідність внаслідок неналежного виконання обов`язків працівниками Центра охорони здоров`я. Наголошує, що судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам того, що він отримав 6 спеціальностей за час відбування покарання, не мав стягнень з поміщенням в дисциплінарний ізолятор, 2 роки працював на швацькій ділянці, 5 років був днювальним відділення.
Просить скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, позицію захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні вимоги, наведені засудженимОСОБА_8 , просила їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час перебування в попередніх місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 характеризується виключно негативно, адміністрацією ДУ «Петровської ВК №49» характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності притягувався 23 рази, має 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, яке отримав в 2015 році. Не працевлаштований, не приймає активну участь в роботах з благоустрою та в житті установи, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних взаємовідносин.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого, викладені в апеляційній скарзі про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

20.07.2016 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в заміні покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

23.12.2018 року засудженому відмовлено в умовно-достроковому звільнені як такому, що не довів свого виправлення.

З огляду на викладене вище, ОСОБА_8 відмовлено в застосуванні заохочувальних норм як такому, що не стає та не став на шлях виправлення.

Крім того, засуджений ОСОБА_8 перебуває на профілактичному обліку як особа, схильна до втечі.

З матеріалів провадження випливає, що ОСОБА_8 з 05.06.2012 року перебуває в місцях позбавлення волі, однак за весь час відбування покарання має 23 стягнення і лише одне заохочення, схильний до втечі, і це не дає жодних підстав вважати, що ОСОБА_8 стає на шлях виправлення та жодним чином не доводить, що він став на шлях виправлення.

Засуджений не працевлаштований і доказів того, що в установі виконання покарань відсутні місця для працевлаштування засуджених, немає.

Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, його було звільнено в 2002 році від відбування покарання з випробуванням, проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві,та не сприяло його виправленню та припиненню ним злочинної діяльності, яка є стійкою. На даний час він відбуває покарання за вчинення аналогічних злочинів проти власності, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
Не приймаються до уваги доводи засудженого про те, що з підстав неналежного отримання медичної допомоги він має хронічну хворобу туберкульоз. Наявність такого захворювання у ОСОБА_8 не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки такий висновок має бути здійснений на підставі оцінки як медичної документації щодо стану здоров`я засудженого, так і відомостей, що характеризують особу засудженого. Із змісту наявної в матеріалах провадження медичної довідки вбачається, що стан здоров`я засудженого задовільний, він отримує лікування з приводу активного туберкульозу легень. (а.п.16)

В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що наявність такого захворювання у ОСОБА_8 перешкоджає його подальшому відбуванню покарання, а наявність лише негативних відомостей про особу засудженого не дають жодних правових підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Жодними доказами не підтверджені доводи засудженого про те, що він був неодноразово працевлаштований під час відбування покарання, які навпаки спростовуються змістом довідки заступника начальника ФЗ та БО, відповідно до якої ОСОБА_8 не був працевлаштований та заробітна плата йому не нараховувалась.

(а.п.15)

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення апеляційної скарги засудженого, колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 червня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4