ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2160/20 Справа № 193/325/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року у задоволенні подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія № 45 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що згідно наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_7 характеризується позитивно: мав два стягнення, які погашені в установленому законом порядку, за станом здоров`я є працездатним, за власним бажанням без оплати праці залучений до роботи по благоустрою місць позбавлення волі, приймав активну участь в ремонті відділення де проживає, має два заохочення правами начальника установи, позову не має.
Водночас, суд встановив, що ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, мав два стягнення, які погашені в установленому законом порядку, раніше уже звільнявся умовно-достроково. За цих обставин, суд дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення і не заслуговує умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений вказує на те, що відбув 2/3 призначеного йому покарання та своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, на що вказують матеріали особової справи.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання щодо ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Так, при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 4 років позбавлення волі, визначене йому як остаточне ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року, на підставі вироку Тернівського районного суду від 22 серпня 2017 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, та вироку Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2017 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 до 4 років 1 місяця позбавлення волі.
За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується позитивно: за станом здоров`я є працездатним, за власним бажанням без оплати праці залучений до роботи по благоустрою місць позбавлення волі, приймав активну участь в ремонті відділення де проживає, має два заохочення правами начальника установи, позову не має.
Водночас, ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, мав два стягнення, які погашені в установленому законом порядку, раніше уже звільнявся умовно-достроково.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.
Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, колегія суддів виходить з того, що поведінка ОСОБА_7 не зазнала позитивних змін, на що вказує наявність лише одного заохочення, а також й вчинення нового злочину після звільнення від відбування покарання умовно-достроково.
Окрім цього, засуджений відбуває покарання за вчинення тяжкого корисливого злочину, що вказує на його підвищену соціальну небезпеку та за наявності судимостей ставить під сумнів його виправлення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4