Справа № 357/9734/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2021 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за № 0003227 внесеному 24.09.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 04.11.2019 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що всупереч положенням статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту - Закон) якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6.05.2000 № 770 (далі по тексту - Перелік), тобто і опій ацетильований, включеного до таблиці 1 список 1 вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.

Закон допускає наступні випадки законного обігу наркотичних речовин, включених до таблиці 1 Переліку:

- діяльність з культивування рослин, включених до таблиці 1 Переліку, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 15 Закону);

- використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст.19 Закону);

діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст.20 Закону).

діяльність з використанням наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (стаття 23 Закону).

Однак, у порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, 17.09.2020 приблизно о 12.00 години ОСОБА_3 , переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів, перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_2 , на землі незаконно придбав - знайшов медичний шприц ємністю 10 мл, який був заповнений до позначки 5 мл рідиною коричневого кольору.

Отже, маючи досвід вживання наркотичних засобів, в тому числі й опію ацетильованого, переконавшись по зовнішнім ознакам, що дана речовина є наркотичним засобом ОСОБА_3 , поклав вищевказаний медичний шприц до внутрішньої кишені своєї куртки, в яку був одягнений та в подальшому незаконно зберігав у себе за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 для власного вживання, без мети збуту до 19.09.2020.

19.09.2020 в період часу з 12 год. 02 хв. до 13 год. 40 хв. проведено обшук квартири АДРЕСА_3 , під час якого в присутності ОСОБА_3 у його кімнаті, під ліжком виявлено та вилучено медичний шприц ємністю 10 мл, заповнений до позначки 5 мл речовиною, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину - 0,288 г, яку ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та незаконно зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, для власного вживання, без мети збуту.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 309 КК України за ознаками незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчинені особою потягом року після засудження за цією статтею.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та пояснив, що 17.09.2020 приблизно о 12.00 години він перебуваючи неподалік від будинку АДРЕСА_2 , на землі знайшов медичний шприц ємністю 10 мл, який був заповнений до позначки 5 мл рідиною коричневого кольору. Оскільки раніше ОСОБА_3 мав досвід вживання наркотичних засобів, в тому числі й опію ацетильованого, переконавшись по зовнішнім ознакам, що дана речовина є наркотичним засобом, поклав вищевказаний медичний шприц до внутрішньої кишені своєї куртки, в яку був одягнений та в подальшому переніс до себе до дому, де продовжив зберігати у себе за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 для власного вживання, без мети збуту до 19.09.2020, а саме до того, як вказаний медичний шприц було виявлено та вилучено працівниками поліції під час проведення обшуку під його ліжком, у квартирі останнього.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суворо не карати, у вчиненому розкаювався.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальним правопорушенням, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки останній вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчинені особою потягом року після засудження за цією статтею.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме визнання вини, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім цього при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу вживання наркотичного засобу зі шкідливими наслідками з 2018 року, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, а також перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних сержантів і солдат запасу в ІНФОРМАЦІЯ_2 як засуджений, має місце реєстрації, яке співпадає з фактичним місцем проживання, офіційно не працевлаштований, неодружений, а також відсутність на утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Також суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 309 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв зазначений злочин до повного відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2019, згідно з яким ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки. Таким чином ОСОБА_3 необхідно призначити покарання відповідно до вимог ст. 71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком.

Отже, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, а також відповідати цілям та меті покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України - стягнути з ОСОБА_3 у порядку ст. ст. 122, 124 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Доля речових доказів по справі підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати не відбуте ним покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2019, та остаточне призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речовий доказ по справі, а саме медичний шприц, в якому знаходиться наркотичний засіб опій ацетильований, разом з первинним упакуванням, у спецпакеті № 2199923, який зберігається в камері зберігання речових доказів Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за квитанцією № 1009/2020 від 28.09.2020 - знищити після вступу вироку в законну силу.

На підставі ст. 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави витрати на проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів у розмірі 980, 70 грн. (дев`ятсот вісімдесят гривень сімдесят копійок).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1