1-261/2007
1-в/465/307/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі :

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника заявника лікаря психіатра ОСОБА_5

особи, стосовно якої розглядається заява ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові заяву заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України -

В С Т А Н О В И В:

Заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 звернувся в суд із письмовою заявою на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заяву посилається на те, що у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 24.01.2018 р. виконуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були застосовані Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 р. про зміну застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_6 з відділення посиленого нагляду на відділення зі звичайним наглядом по місцю проживання.

ОСОБА_6 02.08.2007 р. приблизно о 20-21 год. у с. Жирівка, Пустомитівського району, Львівської області, облив вогнезаймистою речовиною коридор та кімнати будинку за місцем свого проживання, який належить його батькові ОСОБА_9 та підпалив, після чого закривши вхідні двері втік з місця вчинення злочину, маючи умисел на знищення майна, а саме будинку вартістю 100 тис. гри., однак свій злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки пожежа була погашена сторонніми особами. Крім цього, ОСОБА_6 03.08.2007 р. приблизно о 16:00 год. у с. Жирівка, Пустомитівського району, Львівської області, перебуваючи на дорозі біля воріт господарства, за місцем свого проживання, яке належить ОСОБА_9 , під час розмови з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 умисно наніс ОСОБА_10 удар ножем в ділянку живота та удар ножем в ділянку спини, чим спричинив йому тілесні ушкодження які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Постановою слідчого СВ Пустомитівського РВ УМВСУ у Львівській області ОСОБА_11 від 27.08.2007 р. була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, що була проведена на базі 5-го судово-психіатричного відділення КЗ ЛОКПЛ. У результаті проведеної експертизи комісія судово-психіатричних експертів дійшла до висновку, що: « ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не може в даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих йому дій він також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом» (Акт стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 284 від 26.09.2007 р).

02.01.2008 р. ОСОБА_6 був госпіталізований до ДЗ «УПЛСН МОЗ України», де до нього, згідно Постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 1311.2007 р. було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2014 р. примусові заходи медичного характеру, призначені Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.11.2007 р. відносно ОСОБА_8 були змінені на подальше примусове лікування у психіатричній лікарні у відділенні з посиленим наглядом. В зв`язку з чим 12.08.2014 р. ОСОБА_6 , 1972 р.н. був переведений для подальшого примусового лікування до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2, смт. Олика, де перебував до 24.01.2018 р.

Відповідно до Ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 р., у якій вказано: «Змінити вид застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з відділення посиленого нагляду умовах посиленого нагляду на відділення зі звичайним наглядом по місцю проживання», 24.01.2018 р. був переведений до КНП ЛОР ЛОКПЛ , де й перебуває по даний час в умовах 23-го відділення.

ОСОБА_6 неодноразово (22.05.2018 р., 21.11.2018 р., 20.05.2019 р., 19.11.2019 р., 18.05.2020 р.) оглядався комісією лікарів-психіатрів нашого закладу, яка приходила до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Відповідні заяви (від 30.05.2018 р., 28.11.2018 р., 27.05.2019 р., 26.11.2019 р., 25.05.2020 р.) були надіслані на адресу Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалами Франківського районного суду м. Львова (від 12.06.2018 р., 17.12.2018 р. та 21.10.2019 р., 20.12.2019 р. та 01.06.2020 р.) примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом були продовжені.

За час перебування у відділенні хворий був малопомітним, відгородженим. З оточуючими спілкувався мало, вибірково. У більшості проводив час бездіяльно гуляючи по коридору. Перебуванням на стаціонарному лікуванні особливо не переймався. На побаченнях з матір`ю поводив себе спокійно. Бесідами з лікуючим лікарем особливо зацікавлений не був, хворим себе не вважав, прийом підтримуючого лікування також не вважав за потрібне, оскільки «воно йому тільки шкодить». Конфліктні ситуації у відділенні не створював, суспільно небезпечні дії чи тенденції не виявляв. Призначене лікування приймав неохоче під наглядом медичного персоналу. До соціально- реабілітаційних та психотерапевтичних заходів у відділенні долучався епізодично. Реальних планів на майбутнє не висловлював. В мислені продовжують утримуватися продуктивні (резидуальні маячні ідеї стосунку) та непродуктивні розлади (паралогічність, резонерство). Розлади сприйняття заперечував та поведінково не виявляв. Емоційно залишався нівельованим, амбівалентним. Критика до скоєного була практично відсутньою, вважав, що «тоді лише захищався». Інтелект відповідав вікові та набутому життєвому досвіду, пам`ять на події особистого та суспільного життя збережена.

У результаті проведеного до моменту огляду комплексного лікування - нейролептики (Азапін, Арипразол, Аміназин, Сонапакс, Арілентал, Г алоперидол, Клопіксол депо, Трифтазин), коректори настрою (Карбамазепін), загальнозміцнююче та симптоматичне лікування (Бі-септ, Ципрофлоксацин), прогулянки в супроводі персоналу, перегляд телепередач, читання преси, курс реабілітаційних заходів, психотерапевтичні групові заняття у відділенні, - психічний стан хворого дещо покращився: зовні став спокійнішим, менш афективно напруженим, в поведінці впорядкованішим, режиму відділення не порушує. В спілкуванні з лікуючим лікарем та медичним персоналом відділення та іншими пацієнтами до запитань продовжує ставитись насторожено, швидко напружується. Відповіді часто дає ухильні, формальні, малоінформативні, своїх переживань повністю не розкриває, може мовчки ігнорувати прямі запитання про свій стан, під час спілкування види орієнтації збережені. Розлади сприйняття заперечує, поведінково активно не виявляє, часом сам з собою розмовляє, коли думає, що за ним не спостерігають, мислення сповільнене, схильний до загострення інтерпретативного маячення відношення, які погашаються контрольованим прийомом медикаментів в умовах нагляду, догляду. У відділенні, з іншими пацієнтами не агресивний. З медичним персоналом не конфліктує, вказівки виконує без заперечень. Епізодично залучається до реабілітаційних міроприємств, емоційно сплощений, холодний. У пацієнта помітний брак вольової регуляції над афективними процесами. На перший план виступають дефіцитарні зміни по шизофренічному типу. Вольові процеси знижені до рівня вираженого змішаного дефекту. Критика до свого захворювання та скоєного формальна, стереотипно відповідає, що тільки захищався, що рідні винуваті в його деструктивних вчинках, хворим себе не вважає, необхідність в прийому ліків не визнає, приймає медикаменти, тому що його просять. Суїцидальних думок та антисоціальних тенденцій не проявляє. Плани на майбутнє формальні без належної установки на подальше лікування, необхідне в амбулаторних умовах, де пацієнт підтримує стосунки тільки з мамою похилого віку та повністю втратив соціальні зв`язки з односельчанами.

Таким чином, внаслідок проведеного до даного часу комплексного лікування приймаючи до уваги формальне ставлення до свого захворювання та скоєного, а також факт того, що пацієнт залишається підозрілим, а також суть власних переживань не розкриває, наявні ознаки формування ремісії.

На підставі ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був оглянутий комісією лікарів-психіатрів (Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 70 від 17.11.2020 р.), що дійшла висновку, що: « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим змішаним дефектом. У зв`язку з відсутністю значного покращення психічного стану в порівнянні з моментом госпіталізації, відсутністю ознак повноцінної критики до свого стану та скоєного, а також відсутністю розуміння необхідності прийому лікування, за своїм психічним станом потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».

Покликаючись на ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», заявник просить суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Представник заявника в судовому засіданні лікуючий лікар підтримав подану ним заяву, пояснення дав аналогічні викладеним у заяві. Просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, мотивуючи тим, що у хворого відсутня критика до свого психічного стану та вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо задоволення заяви поклався на розсуд суду.

Хворий у судовому засіданні щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному закладі заперечив. Просив перевети його на лікування амбулаторно.

Прокурор в судовому засіданні з доводами представника заявника погодилась, просила суд задоволити заяву.

Заслухавши доводи представника заявника, думки інших учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на лікуванні у Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» відповідно до ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2017 р. ОСОБА_6 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, висновок № 70 від 17.11.2020 р., яка дійшла висновку, що: « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим змішаним дефектом. У зв`язку з відсутністю значного покращення психічного стану в порівнянні з моментом госпіталізації, відсутністю ознак повноцінної критики до свого стану та скоєного, а також відсутністю розуміння необхідності прийому лікування, за своїм психічним станом потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».

Виходячи із змісту ст. 95 КК України та ст. ст. 17, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 (шість) місяців, здійснюється судом на підставі заяви психіатричної установи про продовження такої госпіталізації.

Дослідивши надані суду письмову заяву з додатками, з`ясувавши питання, передбачені ст. 512-514 КПК України, заслухавши пояснення представника комунального закладу, пояснення хворого, думку адвоката та висновок прокурора, суд приходить до переконання, що заяву слід задоволити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 390, 514 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву задоволити.

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України.

На ухвалу може бути подано апеляцію протягом 7 діб з часу її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1