Справа № 496/4455/17
Провадження № 1-кп/496/170/20
У Х В А Л А

07 грудня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 ,
представника потерпілих - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Біляївський районний суд Одеської області розглядає зазначене кримінальне провадження.
27 листопада 2020 року через канцелярію суду від прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі строком на 60 діб.
Строк запобіжного заходу обвинуваченого закінчується 10 грудня 2020 року.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики які існували при обранні запобіжного заходу не зменшились.
Потерпіла та її представники в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.
Інші потерпілі в судовому засіданні не з`явились, але в матеріалах кримінального провадження наявні заяви про розгляд справи без їх участі.
Представник потерпілих ОСОБА_7 в судовому засіданні не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні не з`явився, але надав до суду заяву про відкладення та перенесення судового засідання на раніше встановлену дату, а саме 17.12.2020 року у зв`язку з його перебуванням на самоізоляції з приводу карантину.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні не з`явився та надав клопотання до суду про відкладення розгляду у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Також захисник обвинуваченого надав до суду письмові заперечення на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в яких зазначив, що запобіжний захід обраний обвинуваченому у виді тримання під вартою продовжується обвинуваченому безперервно вже більше трьох років, нових ризиків або підтвердження існування попередніх прокурором не надано, основні свідки в даному кримінальному провадженні вже були допитані, також свідок ОСОБА_10 , сторона захисту з клопотанням прокурора не погоджується та вважає, що об`єктивно відсутні правові підстави для продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому. Також захисник обвинуваченого ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_6 має ряд захворювань та за короткий проміжок часу ним було перенесено велику кількість операцій у зв`язку з чим обвинувачений потребує належного медичного догляду, що в умовах тримання під вартою забезпечити є неможливим, ОСОБА_6 було встановлено другу групу інвалідності, а також на даний час світ охопила пандемія корона вірусу COVID-19, тому обвинуваченому буде достатнім обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби.
Обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти розгляду клопотання прокурора без участі його захисників та вказав, що буде самостійно захищати свої інтереси, а захисник з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги йому не потрібен.
Суд дослідивши матеріали справи, клопотання прокурора, письмові заперечення на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши учасників кримінального провадження прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier проти France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд виходить з того, що існує той факт, що обвинувачений раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності та не зробив для себе відповідних висновків, також враховуючи що санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_6 передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, що на думку суду є важливим аргументом, що він може переховуватись від правосуддя, тому суд враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали вважає клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Суд зазначав раніше, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Так, ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, з огляду на особу обвинуваченого, визначає вірогідність переховування від органів розслідування та /або суду і цей ризик не змінився.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених до справи матеріалах.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші характеризуючи данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що особа обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, враховуючи інші зібрані досудовим слідством матеріали кримінального провадження, та ризики, які на даний час не перестали існувати, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним продовжити ізоляцію ОСОБА_6 від суспільства, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби, яке зазначено в заперечені на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необхідним відмовити захиснику ОСОБА_9 у задоволені вказаного клопотання, враховуючи вищевказане та виходячи з наступного.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 10 грудня 2020 р., а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, приймаючі до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, враховуючі тяжкість інкримінованого йому злочину, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі, а також скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі чотирьох осіб, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, враховує те, що він, вину не визнає, а також з метою уникнення ризиків того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення, необхідно продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, відповідно до якої, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Суд звертає також увагу на лист начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області №209 від 19.12.2018 року та на копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною установою серії 12ААБ № 724328 про стан здоров`я ОСОБА_6 , в яких зазначено лише про те, які встановлені діагнози відносно обвинуваченого та те що обвинуваченому встановлено 2 групу інвалідності, але у вказаному листі та довідці не зазначено про неможливість обвинуваченого утримуватись в умовах слідчого ізолятора, а лише в довідці зазначено, що обвинуваченому показана робота не пов`язана з фізичним навантаженням. Також дослідивши довідку медичної частини ОУВП № 21, в якій зазначено, що ОСОБА_6 потребує постійного лікування та до обстеження в спеціалізованих закладах міста, суд не бере до уваги так як, вищевказана довідка не відповідає вимогам встановленим чинним законодавством, а саме: на вказаній довідці відсутня печать лікаря, який видав довідку, а також кутовий штамп закладу, число, місяць (словами) і рік її видачі, найменування закладу охорони здоров`я і місцезнаходження закладу, що видав довідку.

Також суд, зазначає, що існує певний порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту затверджений Наказ Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10.02.2012 № 239/5/104, згідно якого обвинувачений може отримувати належне лікування перебуваючи під вартою в Одеському слідчому ізоляторі.

Консультації проводяться із залученням фахівців, у зв`язку із чим відсутні достатні підстави для зміни раніше застосованого до нього запобіжного заходу.
Таким чином твердження захисника ОСОБА_9 про не задовільний стан здоров`я обвинуваченого та необхідність його лікування тільки в медичних закладах за межами установи Одеського слідчого ізолятора об`єктивно нічим не підтверджується, а надання рекомендованого дієтичного харчування та симптоматичного лікування, можливо в умовах ДУ Одеський слідчий ізолятор.
Приймаючи до уваги те, що на теперішній час судовий розгляд даного кримінального провадження триває, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, не зникли, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою. Наявність у обвинуваченого місця постійного проживання жодним чином не свідчить про можливість запобігти заявленим ризикам так як це не є гарантом того, що обвинувачений буде не в змозі переховуватись від суду або порушувати процесуальний порядок.
Крім зазначеного, суд звертає увагу, що первісна ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не скасована.
Щодо посилань захисника ОСОБА_9 що при первісному обранні обвинуваченому запобіжного заходу він не ухилявся від явки до суду та перебував певний час на лікуванні, суд залишає зазначені обставини поза увагою, оскільки наведені судом ризики є достатніми для продовження строку тримання під вартою. Також захисник ОСОБА_11 у своїх запереченнях зазначив, що обвинувачений перебуває вже тривалий час під вартою, суд зазначає, що справа розглядається вже другим складом суду, оскільки попередній головуючий ОСОБА_12 був відсторонений від здійснення правосуддя.
ЄСПЛ розглядаючи скарги щодо тривалості судового розгляду визначило такі критерії оцінки обставин які впливають на тривалість судового розгляду:
- складність справи;
- поведінка сторін;
- поведінка судових та інших державних органів;
- важливість предмету розгляду для заявника.
Сторона захисту та обвинувачений після зміни складу суду наполягали на проведенні судового розгляду спочатку, що обумовило затягування розгляду справи.
Стороною захисту до суду подається велика кількість клопотань, розгляд яких також впливає на строки розгляду справи.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд враховує підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме з 07 грудня 2020 року по 04 лютого 2021 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали оголошено 11 грудня 2020 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1