Ухвала
Іменем України
07 вересня 2020р.

м. Київ
Справа № 723/571/20
Провадження № 51-4070 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року щодо нього, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000007,
встановив:

За вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2020 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Чернівці, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу:
вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 квітня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту; вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2020 року за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 лютого 2020 року у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, більш суворим за даним вироком остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 03 січня 2020 року близько 12:30 год., будучи судимим 13 квітня 2018 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України, діючи умисно, протиправно, повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобіля «FordTransit Connect», номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_5 та знаходився на неогородженій ділянці біля недобудованого будинку молитви у с. Снячі Сторожинецького району Чернівецької області, скориставшись відсутністю власника автомобіля, шляхом вільного доступу, відчинивши незамкнені двері, завів двигун автомобіля наявним у замку запалення ключем, після чого виїхав на вказаному автомобілі за межі даного населеного пункту.

У касаційній скарзі засуджений просить застосувати до нього положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за яку його засуджено. Вважає вирок занадто суворим, оскільки судом на його думку, не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, сприяння слідству, відшкодування заподіяних збитків, а також стан його здоров`я. Вказує на те, що судами не взято до уваги думку потерпілого, який не має до нього претензій та не наполягає на призначенні йому покарання.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у чиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Статтею 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, думку потерпілого, який будь-яких претензій до засудженого не має та не бажає призначати йому покарання. Обставинами, які пом`якшують покарання засудженого, суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин що обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, місцевий суд дійшов висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, оскільки наявні пом`якшуючі обставини не свідчать про істотне зниження суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який, будучи неодноразово судимим за умисні злочини, на шлях виправлення не став та вчинив новий тяжкий умисний злочин. Разом з тим, врахувавши ці пом`якшуючі обставини призначив йому покарання в мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 289 КК України та визначив остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим, строком у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами, належним чином перевірив викладені у них доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам наведеним у касаційній скарзі засудженого, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі відповідні мотиви та підстави прийнятого рішення. З таким висновком погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною, мотивованою та обгрунтованою.

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_4 покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а отже підстав вважати, що воно є несправедливим внаслідок суворості, як на цьому наполягає засуджений, а також підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
Що стосується посилання засудженого на позицію потерпілого, який не має до нього жодних претензій та не бажає призначати йому покарання, то вони є безпідставними, оскільки думка потерпілого із цього приводу не є визначальною та враховується у сукупності із усіма обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, при цьому не обмежує суд у реалізації свої дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.
Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу засудженого на те, що вирішення судом питання про звільнення від покарання за хворобою, може бути вирішене під час виконання вироку місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 квітня 2020 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3