ВИРОК
іменем України
10 вересня 2020 рокуСправа №451/55/20
Провадження № 1-кп/451/101/20

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000358 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стоянів Радехівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не депутата, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, згідно ст.89 КК України раніше несудимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

За обвинувальним актом, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він що 19.11.2019 року близько 21:00 год. шляхом зриву навісного замка, з метою вчинення крадіжки, проник в приміщення житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , де з приміщення кухні, таємно, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку пральної машинки марки «Еlcas», вартістю 840 гривень, двох металевих стільців загальною вартістю 387 гривень 34 копійки, господарських вил, вартістю 60 гривень, гралі, вартістю 60 гривень, шуфлі, вартістю 50 гривень, обігрівача марки «Еlna», вартістю 174,00 гривень, електричного обігрівача, вартістю 220 гривень, двох плит з фельцями ПГФ-3 620x190 (7,7 кг) Булат, загальною вартістю 300 гривень, металевого дроту, довжиною 25 м., вартістю 375 гривень, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2466 гривень 34 копійки.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.

У судовому засіданні ОСОБА_5 , свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, та дав суду показання, що він 19 листопада 2019 року зайшов на подвір`я до ОСОБА_6 зірвав навісний замок на дверях, проник у будинок та вчинив крадіжку майна, яке зазначене в обвинувальному акті. Це майно він переніс додому, через декілька днів його вилучили працівники поліції. В цей час у будинку нікого не було і в ньому ніхто не проживав. Просив вибачення в судовому засіданні у потірпілої, щиро розкаявся у вчиненному, визнав, що вчинив неправильний вчинок та просив його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що вона зранку їхала із садочку в с.Стонів Радехівського району Львівської області та заїхала до будинку, в якому в цей час ніхто не проживав. Побачила зірваний навісний замок на дверях та виявила в будинку крадіжку її майна. Звернулася із заявою до поліції. Працівники поліції вилучили це майно у ОСОБА_5 та їй повернули. Вона приймає вибачання у обвинуваченого, проте вважає, що за вчинене він повинен нести відповідальність та в майбутньому виправитись.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні погодився із покаранням, яке просив прокурор призначити, проте просив суд зменшити виробувальний термін до одного року з врахуванням того, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкався у вчиненому.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України підтверджується наступними доказами по справі: даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка підтвердила факт проникнення до її будинку та викрадення речей; показами самого обвинуваченого, який визнав, що вчинив крадіжку з проникненням до житла.

Крім цього, судом досліджувались характеризуючи дані щодо особи, які долучені до кримінального провадження, їх визнано судом допустимими доказами, а саме:

- вимога УАТЗ у Львівській області від 27.11.2019 року з якої вбачається, що ОСОБА_5 вироком Радехівського районного суду Львівської області від 19.02.2010 року був засуджений за ч.3 ст.185, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на три роки три місяці (а.с.21);

- дані КНП «Радехівська центральна районна лікарня» від 26.11.2019 року за №163 з яких видно, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а перебуває на «К» обліку у психіатричному кабінеті в КНП «Радехівська ЦРЛ» (а.с.22);

- висновок судово психіатричної експертизи №519 від 4.12.2019 року за висновком якої, ОСОБА_5 хронічним психіатричним захворюванням в період інкримінованих йому дій чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового або будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.23-24);

- довідкою характеристикою №190 від 02.12.2019 року, виданої виконкомом Стоянівської сільської ради, в якій зазначено, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем свого проживання (а.с.19).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочинів, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Таким чином, проаналізувавши докази надані стороною обвинувачення, покази самого обвинуваченого, суд вважає доведеним факт у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України судом, не встановлено.

Згідно ст.12 КК Українни злочин, вчинений обвинуваченим і передбачений ч.3 ст.185 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За правилами ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання судом враховується, що ОСОБА_5 за місцем свого проживання характеризується позитивно.

Обираючи вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, щире каяття.

З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , характеризуючих даних про особу винного, пом`якшуючих вину обставин, суд вважає, що виправлення й перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції від суспільства з призначенням йому покарання з застосування ст.75 КК України з звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368,370,371,373-376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 2198 (дві тисячі сто дев"яносто вісім) гривень 14 (чотирнадцять) копійок в користь держави.

Речові докази: - пральну машинку марки ««Еlcas», два металеві стільці, обігрівач марки «Еlna», електричний обігрівач, які передано потерпілій ОСОБА_6 на відповідальне зберігання, залишити уїї користуванні.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1