Березівський районний суд Одеської області
18.01.2021
Справа № 494/1181/18
Провадження № 1-кп/494/65/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 року м. Березівка Одеської області
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника обвинуваченого - ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000178 щодо обвинувачення:
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
українця, пенсіонера,
уродженця м. Березівка Одеської області,
з неповною середньою освітою,
не працюючого,
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КК України),-

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 року приблизно о 16:05 год. ОСОБА_4 перебуваючи на балці, котра розташована між с. Роздол Березівського району Одеської області та м. Березівка Одеської області, на відстані 300 м у північно-західному напрямку від будинку АДРЕСА_1 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, на ґрунті сварки, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, умисно наніс удар зубцями диску працюючої бензокоси в область лівої кисті, в результаті чого спричинив ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді відкритих переломів ІІІ, ІV п`ястних кісток лівої кисті, яке не є небезпечним для життя, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_4 в скоєнні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні 18.01.2021 року обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 122 КК України, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, пенсіонер, раніше не судимий.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким він скористався.
Обставини, які обтяжують обвинуваченій покарання згідно статті 67 КК України - не встановлено.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому Стрельбицькому покарання за частиною першою статті 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75,76 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього відповідних обов`язків. ОСОБА_4 та його захисник просив не позбавляти його волі та погодився з думкою прокурора. Потерпілий та його представник у судовому засіданні зазначив, як відбувались події за участю ОСОБА_4 та просив покарати відповідно до закону, погоджуючись з думкою прокурора.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я особи. Однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Так, у п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілого та їх представників, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення з застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.

Також потерпілим ОСОБА_6 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, а саме: матеріальної 1447 грн, моральної 30 000 грн та витрати пов`язані з наданням юридичної допомоги в сумі 2 000 грн.

Під час судового засідання представник ОСОБА_6 та сам позивач наполягав на стягненні лише моральної та матеріальної шкоди. Від стягнення витрат на юридичні послуги відмовились та просили їх не розглядати.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовну заяву визнавав частково на суму 1447 грн., щодо моральної шкоди заперечували повністю.

Прокурор у судовому засіданні також вказав, що підтримує частково позовну заяву. Просив задовольнити матеріальну шкоду повністю, однак моральна шкода підлягає частковому задоволенню, з урахуванням можливостей позивача.

У зв`язку з визнанням позову відповідачем в частині матеріальної шкоди, то в цій частині позов підлягає стягненню повністю у розмірі 1447 грн.

Водночас, потерпілий ОСОБА_6 (цивільний позивач) надав суду належні та допустимі докази про заподіяння обвинуваченим ОСОБА_4 (цивільним відповідачем) моральних страждань, внаслідок яких позивач змушена докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням. За таких обставин, суд вважає цивільний позов про стягнення моральної шкоди задовольнити частково у сумі 1000 грн., виходячи з наступного:

Згідно зі ст.ст.23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 тілесними ушкодженнями, отриманими ним в результаті неправомірних дій, суд враховує, моральні переживання у зв`язку з їх заподіянням ступінь порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, а тому вважає за можливе позов задовольнити частково.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду та те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, суд вважає стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

Щодо накладення арешту на майно ОСОБА_4 , то вважає їх недоведеними та такими що є не спів розмірними із задоволеним вимогам.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Речові докази у кримінальному провадженні №0000178 - відсутні. Витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні прокурором - не заявлені.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, статтею 121 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставіст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обовязки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданого Березівським РВ УМВС України в Одеській області 08 червня 1999 року) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області 29 жовтня 2001 року ) матеріальну шкоду в сумі 1447 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., а загалом 2447 грн. (дві тисячі чотириста сорок сім) гривень.

В решті вимог цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні - відмовити.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000178 відсутні.

Витрати повязані із залученням експертів у кримінальному провадженні прокурором - не заявлені.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1