Справа № 357/437/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року слідчий cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізону майора юстиції ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000009 від 16.01.2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.358, ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

22 січня 2021 року до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізону майора юстиції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно (документи) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000009 від 16.01.2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.358, ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України.

Встановлені досудовим розслідування фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення згідно поданого клопотання:

Колишній старший оператор взводу управління військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 використала підроблені медичні документи з метою протиправного отримання грошової компенсації від Міністерства оборони України у розмірі 600 тис. грн.

Так, старший оператор взводу управління військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 надала командуванню військової частини НОМЕР_1 свідоцтво про хворобу № 98 від 17 серпня 2020 року начебто видане військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), відповідно до якого ОСОБА_4 не придатна для проходження військової служби у мирний час та обмежено придатна у військовий час.

27.08.2020 на підставі наданого свідоцтва про хворобу № 98 від 17 серпня 2020 року згідно вимог пункту «б» частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» молодшого сержанта ОСОБА_4 звільнено з військової служби, виключено із списків військової частини НОМЕР_1 та знято із всіх видів забезпечення. Водночас командуванням військової частини здійснено виплату грошового забезпечення та матеріальної допомоги при звільнені з військової служби.

Окрім того, ОСОБА_4 надала свідоцтво про хворобу № 98 від 17 серпня 2020 року до Білоцерківського міжрайонного кардіологічного МСЕК, де на підставі наданих документів останній визначили 2 групу інвалідності.

В подальшому, ОСОБА_4 звертається до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виплату їй у розмірі 300 пожиточних мінімумів компенсації за захворювання, яке пов`язане із захистом батьківщини на підставі свідоцтва про хворобу № 98 від 17.08.2020 року та довідки Білоцерківського міжрайонного кардіологічного МСЕК.

Однак, згідно відповіді командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділені з 10.08.2020 по 19.08.2020, проте військово-лікарською комісією на предмет придатності до військової служби не оглядалася.

Водночас в ході оброблення документів Департаментом фінансів Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ встановлено, що свідоцтво про хворобу № 98 від 17.08.2020 до Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ на затвердження не надходило, однак в свідоцтві про хворобу № 98 від 17.08.2020 наявний штамп Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

21.01.2021 прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 проведено огляд рапорту про звільнення старшого оператора взводу управління військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 від 22.08.2020 разом з свідоцтвом про хворобу № 98 від 17 серпня 2020 року виданого військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) на території військово частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , які в подальшому вилучені для приєднання до матеріалів кримінального провадження.

Обґрунтування вимог клопотання:

Приймаючи до уваги, що вилучені речі є предметом вчинення злочину та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження та можуть бути знищені, пошкоджені, перетворені тощо зацікавленими службовими особами військової частини НОМЕР_1 , яка є володільцем вилучених документів, з метою збереження зазначених речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, втрати, знищення або відчуження, прокурор просив накласти на вилучені документи арешт.

Відомості про участь сторін при розгляді клопотання:

Прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізону майор юстиції ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги клопотання у повному обсязі.

Представник військової частина НОМЕР_1 , як володілець документів, про місце, час та дату розгляду клопотання повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити у його відсутність, проти задоволення клопотання не заперечував.

Правове обґрунтування рішення, мотиви слідчого судді:

1. Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.1,2 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік та види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третім особам таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини 6 статті 170 КПК України. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно.

Однак зазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані прокурором.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізону майор юстиції ОСОБА_3 , звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, зазначив, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000009 від 16.01.2021 було проведено 21.01.2021 огляд оригіналу рапорту про звільнення старшого оператора взводу управління військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 від 22.08.2020 разом з свідоцтвом про хворобу № 98 від 17 серпня 2020 року виданого військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) на території військово частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , які в подальшому оглянуті, поміщені до поліетиленового пакету, опечатані та вилучені для приєднання до матеріалів кримінального провадження.

На підставі викладеного, прокурор просить накласти арешт на майно (документи): оригінал рапорту про звільнення старшого оператора взводу управління військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 від 22.08.2020 та оригінал свідоцтва про хворобу № 98 від 17 серпня 2020 року виданого військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), з метою збереження зазначених речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, втрати, знищення або відчуження.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого чи прокурора.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого (прокурора) про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням

ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого прокурором рішення.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені прокурором у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Під час розгляду клопотання про арешт майна, прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізону майор юстиції ОСОБА_3 висловлював свою позицію щодо відсутності в нього клопотань про долучення інших документів для обґрунтування вимог клопотання про арешт майна.

2. Слідчий суддя звертає увагу, що джерела доказів у кримінальному провадженні визначаються положеннями ст. 84 КПК України, а саме вказано, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

21.01.2021 командуванням військової частини НОМЕР_1 , як володільцем документів, добровільно надано для огляду оригінал рапорту про звільнення старшого оператора взводу управління військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_4 від 22.08.2020 року та Оригінал свідоцтва про хворобу № 98 від 17.08.2020 року виданого військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), які в подальшому оглянуті, поміщені до поліетиленового пакету, опечатані та вилучені для приєднання до матеріалів кримінального провадження, що підтверджується протоколом огляду від 21.01.2021, підпадають під поняття документів виходячи з наступних положень КПК України.

Згідно ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України, документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження.

Так, чинним, на переконання слідчого судді, законом не передбачено обов`язкову вимогу щодо накладення арешту на документи, які були надані добровільно, вже оглянуті, поміщені до поліетиленового пакету, опечатані та вилучені прокурором для приєднання до матеріалів кримінального провадження, з метою їх приховування, пошкодження, втрати, знищення або відчуження та подальшого використання у кримінальному провадженні.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора та додані до нього матеріали, не містять достатніх і належних доказів наявності правових підстав для накладення арешту на вищевказані документи, оскільки не надано слідчому судді доказу у формі відповідної постанови того, що вилучені документи є речовими доказами у кримінальному провадженні, а також є недоведеним відповідне обґрунтування необхідності арешту документів в частині запобігання можливості їх приховування, пошкодження, втрати, знищення або відчуження, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 84, 99, 100, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізону майора юстиції ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000009 від 16.01.2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.358, ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1