ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року
м. Київ

справа № 295/11541/18

провадження № 51-3280 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
представника потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року та Житомирського апеляційного суду від 28 травня 2020 року стосовно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Житомира, який зареєстрований та
проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28 травня 2020 року, ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він 28 грудня 2016 року, перебуваючи на АДРЕСА_1 , під час конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин умисно спричинив потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що:
- обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону;
- не всі особи, які вчиняли стосовно нього неправомірні дії, притягнуті до відповідальності;
- мають місце неповнота досудового слідства та неправильна кваліфікація дій ОСОБА_8 ;
- суд першої інстанції не виконав ухвалу апеляційного суду від 18 червня 2019 року.
На касаційну скаргу потерпілого особою, стосовно якої закрито кримінальне провадження, ОСОБА_8 подано письмове заперечення, в якому він просить залишити судові рішення без зміни, а скаргу без задоволення.
Позиція учасників судового провадження
Потерпілий та його представник підтримали доводи касаційної скарги, просили її задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор заперечив проти касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є: істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання потерпілий, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів касаційного суду виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Тобто доводи ОСОБА_6 про неповноту досудового слідства не є предметом касаційної перевірки.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

У поданій касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 порушує питання щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Проте Суд уважає ці доводи необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а відповідно до ч. 1 ст. 285 цього Кодексу особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативною, тобто закріплює не право, а обов`язок суду розглянути відповідне клопотання.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні 28 грудня 2016 року злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
На час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 закінчилися передбачені законом строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вказаний злочин. Враховуючи це, під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_9 та обвинувачений звернулись до суду з клопотанням про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
Місцевий суд, дотримуючись вимог статей 284, 286 КПК України, розглянув таке клопотання та обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно нього закрив.
При цьому суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 372 КПК України, в мотивувальній частині ухвали зазначив формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалось ОСОБА_8 ; суть питання, що вирішується ухвалою, встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення.
Також суд першої інстанції не допустив порушень ст. 416 КПК України, про що зазначав потерпілий у своїй касаційній скарзі, а ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції за апеляційною скаргою потерпілого, доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які залишив її без задоволення, при цьому належним чином умотивував своє рішення.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Що стосується доводів ОСОБА_6 про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, то вони не є предметом касаційного перегляду, оскільки оцінка обвинувального акту відповідно до ст. 314 КПК України відноситься до повноважень суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З огляду на вищезазначене доводи касаційної скарги потерпілого про те, що не всі особи притягнуті до кримінальної відповідальності та дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за більш тяжким складом злочином, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, до суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт лише стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 1 ст. 125 КК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року та Житомирського апеляційного суду від 28 травня 2020 року стосовно ОСОБА_8 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3