137/1377/20

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 смт. Літин

Слідчий суддя Літинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, із незакінченою вищою освітою, раніше несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Літинського районного суду Вінницької області (суддя ОСОБА_6 ) перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000252 від 23.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

05.02.2021 на електронну Літинського районного суду Вінницької області звернувся прокурор у наведеному кримінальному провадженні ОСОБА_3 із клопотанням про продовження строку обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб. Одночасно по причині перебування на лікарняному судді ОСОБА_6 просив призначити іншого суддю в порядку ст. 35 КПК України для розгляду даного клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що близько 05 години 30 хвилин 23.07.2020 водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стомленому стані, керуючи автомобілем «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 346 км автодороги сполученням «Стрий Тернопіль - Кропивницький Знам`янка», у напрямку м. Хмельницький, неподалік с. Громадське Літинського району Вінницької області, з врахуванням дорожньої обстановки, а саме звуження проїзної частини дороги по напрямку руху, у вигляді закінчення додаткової смуги руху, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення із автомобілем «MAN TGM 18/250», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по належній смузі руху у зустрічному напрямку руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень загинули п`ять пасажирів автомобіля «Opel Zafira»: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а шостий пасажир був госпіталізований до Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.9 (б), 10.1, Правил дорожнього руху України, та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки п. 1.1 додатку № 2 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб та заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

В клопотанні зазначається, що обвинувачений на даний час ніде не працює, не одружений, не має утриманців, добровільно не намагається відшкодувати завданого збитку та усунути завдану шкоду, жодним чином не сприяв розкриттю вказаного тяжкого кримінального правопорушення, що не лише відповідним чином характеризує його особистість, але й дає достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 може вчиняти дії спрямовані на ухилення та переховування від органів досудового слідства та суду, що є ризиком відповідно до ст. 177 КПК України. Крім того, необхідно врахувати, що у випадку визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованому йому злочину в нього відповідно до вимог КПК України та ЦПК України виникне обов`язок відшкодувати моральну шкоду потерпілим у зв`язку із заподіянням смерті 5 особам та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень 1 особі. Зазначене підвищує ризик того, що особа буде ухилятись від органів досудового розслідування та суду. Також вказує, що в ході судового розглядуще не допитані свідки. Важає, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого, ніж взяття під варту, запобіжного заходу, існує ризик того, що останній буде впливати на свідків.

Враховуючи наведене прокурор ОСОБА_3 просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 дію запобіжного заходу виді тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Літинського районного суду Вінницької області від 05.02.2021враховуючи тимчасову непрацездатність судді ОСОБА_6 призначено повторний автоматизований розподіл клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_13 (а.с. 9) та визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Згідно Закону України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Пункт 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2013 р., №№ 9-13, ст. 88) викладено в такій редакції: у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. на усій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин, дія якого постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236, продовжено до 28 лютого 2021 року.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги, що до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого ( 15 лютого 2021 року )неможливо вирішити клопотання по причині тимчасової непрацездатності судді ОСОБА_6 , тому суд приходить до висновку про необхідність вирішення даного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 ніде не працює, неодружений не має утриманців, своїми діями спричинив загибель 5 осіб та тяжких тілесних ушкоджень 1 особі, а подальший обов`язок відшкодування, як майнової так і моральної шкоди свідчить про те, що ОСОБА_14 може переховуватись від суду. Також прокурор зазначив, що в ході судового розгляду не допитані ще свідки.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у вирішенні клопотання поклались на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснень йому положення ч. 5 ст. 193 КПК України, зазначив, що обставини викладенні у клопотанні відповідають дійсності.

Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши матеріали клопотання та докази по даних матеріалах, а також враховуючи вимоги глави 18 КПК України, слідчий суддя прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 затримано 23.07.2020 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (а.с. 32-34).

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 18.12.2020 (а.с. 47-48) ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 15.02.2021 року.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також враховуються положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Разом з тим, судом було враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. На переконання суду, у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який існує ризик, що обвинувачений зможе незаконно впливати на свідків, які не допитані в судовому засіданні з метою їх подальшої зміни показів. Крім того, змінивши обвинуваченому запобіжний захід на інший не пов`язаний з триманням під вартою, обвинувачений матиме змогу переховуватися від суду, розуміючи невідворотність покарання в разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину.

Застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не дасть змоги забезпечити виконання ним покладених обов`язків. Зокрема, не підлягають до застосування щодо ОСОБА_4 запобіжні заходи у виді: особистого зобов`язання - через можливість останнього ухилитись від слідства та суду з огляду на підстави описані порядком вище; у виді особистої поруки - у зв`язку з відсутністю поручителів, які заслуговують на довіру. Неможливо застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, у зв`язку з тим, що стороною захисту не зазначено доказів належності ОСОБА_4 майна, чи відомостей про його постійне місце проживання. Одночасно домашній арешт не може бути застосованим без згоди власника майна, оскільки це може бути порушенням права особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи всі вищезазначені обставини у їх сукупності, на переконання слідчого судді, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Звертається увага на ту обставину, що на час розгляду клопотання вищевказані ризики, що встановлені ухвалою слідчого судді від 18.12.2020 не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_4 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, обвинуваченим та його захисником не наведено підстав для зміни, чи скасування запобіжного заходу.

Відтак, суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене вважаю за доцільне клопотання задовольнити та продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою до 08 квітня 2021 року

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини (ч.3 ст. 286 КК України).

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обгрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 спричинило загибель людей, вважаю за необхідне не визначати обвинуваченому заставу.

Керуючись ст. ст. 27, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 08 квітня 2021 року.

Упродовж застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя:ОСОБА_1