Справа №463/8239/20
Провадження №1-кс/463/4615/20
УХВАЛА

10 вересня 2020 р. слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю представників заявника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ТОВ «Мелвіс» на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 31.08.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000003 від 25.02.2013, -

встановив:

директор ТзОВ «Мелвіс» ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із зазначеною вище скаргою.

Скаргу мотивує тим, що ТОВ «Мелвіс» в даному кримінальному провадженні є потерпілою особою, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення ТОВ «Мелвіс» спричинено матеріальну шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55 КПК України.

У судовому засіданні представники ТзОВ «Мелвіс» скаргу підтримали з наведених у ній мотивів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представників ТзОВ «Мелвіс», дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 31.08.2020 відмовлено у визнанні потерпілим ТзОВ «Мелвіс» у кримінальному провадженні № 0000003 від 25.02.2013

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Таким чином, слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ТзОВ «Мелвіс» матеріальної шкоди та врахувати те, що саме за заявою ТзОВ «Мелвіс» були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та те, що права і обов`язки потерпілого ТзОВ «Мелвіс» виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Тому слідчий суддя погоджується з доводами представників заявника, що відмова в визнанні потерпілим останнього слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчим не враховано, що кримінальне провадження за фактами, з приводу яких винесено оскаржувану постанову, було розпочато на підставі заяви ТзОВ «Мелвіс» від 20.03.2017 № 793, а не на підставі заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 17.03.2013, що помилково відображено у постанові слідчого, й оцінка наявності підстав для визнання ТзОВ «Мелвіс» потерпілим повинна була даватись саме в розрізі цієї заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.03.2017. За наявності таких обставин кримінального провадження слідчим належної оцінки доводам представників заявника не надано.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.

Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ТзОВ «Мелвіс», як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України,

постановив :

скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 31.08.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000003 від 25.02.2013.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1