Справа № 730/326/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/575/20
Категорія - ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 191 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Борзянського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 191 КК України і призначено покарання: у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 471,03 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 25 березня 2020 року близько 16-00 год., працюючи на посаді водія транспортних засобів АТП Ніжинського відділення СТОВ «Дружба-Нова» та будучи матеріально-відповідальною особою згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 20.06.2017р., на полі між с. Прохори та с. Хороше Озеро Борзнянського району Чернігівської області із цистерни паливозаправника «КАМАЗ-65115», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить СТОВ «Дружба-Нова», у якій знаходилось дизельне паливо, що було йому ввірене відповідно до накладної №1724 від 25.03.2020р., намагався привласнити 60л дизпалива загальною вартістю 1539,60 грн, але не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення працівниками охорони СТОВ «Дружба-Нова».

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд, дійшов висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 191 КК України, як закінчений замах на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, разом з тим, при викладенні обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказав, що ОСОБА_7 «намагався привласнити 60 л дизпалива, але не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі», тим самим зазначивши ознаки незакінченого замаху, відповідно до ч. 3 ст. 15 КК України.

Крім того, вказує, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він «намагався розтратити 60 л дизельного палива», а суд, викладаючи у вироку обвинувачення щодо способу вчинення злочину визнав винним у закінченому замаху на привласнення чужого майна. При привласненні повноваження особи використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті на користь інших осіб, а згідно показань обвинуваченого він був затриманий під час намагання злити з автомобіля-паливозаправника дизпаливо, яке хотів використати для власних потреб.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав вимоги апеляційної скарги та просив перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.15 ч.1 ст.191 КК України на ч.3 ст.15 ч.1 ст.191 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в ній, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Із вироку суду вбачається, що кримінальне провадження суд першої інстанції розглянув у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу тільки в частині неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та просив перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15 ч.1 ст.191 КК України на ч.3 ст.15 ч.1 ст.191 КК України як незакінчений замах на злочин.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що органами досудового розслідування обвинуваченому ставилось у вину вчинення намагання привласнити 60 л дизпалива, але останній не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, що, з огляду на затримання обвинуваченого у момент коли він зливав пальне із автомобіля-паливозаправника, за яке мав нести матеріальну відповідальність, вказує на диспозицію ч. 3 ст. 15 КК України (незакінчений замах на злочин). Однак у обвинувальному акті стороною обвинувачення зазначено ч. 2 ст. 15 КК України (закінчений замах на злочин).

Кваліфікуючи дії ОСОБА_7 суд першої інстанції також зазначив, що він своїми умисними діями, які виразилися у закінченому замаху на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 191 КК України, що не відповідає висунутому обвинуваченню, згідно якого обвинувачений вчинив незакінчений замах на злочин.

У ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим кодексом. Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути переглянуте в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КК України.

Разом з тим, право на оскарження рішення суду з підстави неправильної кваліфікації дій КПК України не обмежується, оскільки норми КПК України не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, під час судового розгляду яких у суді першої інстанції застосовувались положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Такі висновки містяться у практиці Європейського Суду та знайшли своє підтвердження у національному законодавстві - постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 756/5578/15-к від 27.02.2018 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 191 КК України на ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 191 КК України, як умисні дії, які виразилися у незакінченому замаху на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, що не погіршує становища обвинуваченого та не впливає на призначене судом покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415, 419 Кримінального-процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.191 КК України на ч.3 ст.15 ч.1 ст.191 КК України.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4