КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2020 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського суду районного Київської області від 25.02.2020 відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005083 від 12.12.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 0,1407 га, кадастровий номер :01:016:0028 та домоволодіння загальною площею 311,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони на відчуження та розпорядження зазначеним майном до моменту прийняття законного рішення у кримінальному провадженні № 0005083 від 12.12.2016.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, потерпілий вказував на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, оскільки слідчий суддя не в повній мірі дослідив наявні у справі докази та не надав їм належної правової оцінки.
На думку апелянта, об`єктом кримінально протиправних дій із здійснення державної реєстрації права власності зі сторони державного реєстратора ОСОБА_10 є майно, а саме житловий будинок з прибудовами загальною площею 311,6 кв.м та земельна ділянка загальною площею 0,1407 га, кадастровий номер :01:016:0028, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на який у незаконний спосіб при наявності чинної постанови державного виконавця про арешт майна 17.11.2016 зареєстровано право власності за юридичною особою - ПАТ «ОТП Банк (АТ «ОТП Банк»), а 20.02.2020 право власності перереєстровано на ТОВ «УКРМАГІСТРАЛЬ ЛТД».
Незастосування арешту майна призведе до чергового незаконного відчуження майна на користь третіх осіб.
Крім того, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена без його виклику та повідомлення, а копію ухвали слідчого судді отримано 16.03.2020 його представником ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який просив задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності потерпілого ОСОБА_6 , та дані про вручення йому ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали представнику ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 вручено 16.03.2020, тоді як подано апеляційну скаргу 19.03.2020, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду питання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005083, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2016 за фактом зловживання повноваженнями особи, які надають публічні послуги, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 365-2 КК України.
Згідно даних долученого до клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з кримінального провадження № 0005083, відомості про кримінальне правопорушення внесено за письмовою заявою ОСОБА_6 з приводу вчинення неправомірних дій реєстратором /а.с. 6/.
Постановою старшого слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 від 24.02.2020 земельна ділянка площею 0,1407 га та домоволодіння загальною площею 311,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ТОВ " УКРМАГІСТРАЛЬ ЛТД", визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0005083.
25.02.2020 старший слідчий слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду міста Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , в якому просив накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1407 га, кадастровий номер :01:016:0028 та домоволодіння загальною площею 311,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві приватної власності належать ТОВ "УКРМАГІСТРАЛЬ ЛТД", шляхом заборони на відчуження та розпорядження зазначеним майном до моменту прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського суду районного Київської області від 25.02.2020 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що слідчим не доведено необхідність такого арешту, та не доведено існування обставин, які підтверджують, що незастосування такого заходу забезпечення призведе до перетворення чи відчуження майна.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Як убачається із наявних у матеріалах клопотання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, домоволодіння загальною площею 311,6 кв.м., розташоване за адресою: Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Зоряна, 42, зареєстровано 20.02.2020 на праві власності за ТОВ «УКРМАГІСТРАЛЬ ЛТД»на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 20.02.2020.

Ураховуючи, що відомості про причетність ТОВ «УКРМАГІСТРАЛЬ ЛТД» до кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, у матеріалах провадження відсутні, та жодним особам не повідомлено про підозру у межах кримінального провадження № 0005083, то ТОВ «УКРМАГІСТРАЛЬ ЛТД» на даному етапі досудового розслідування має статус третьої особи.

Разом з тим, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся старший слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_11 , а не прокурор.
Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий, у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, належним чином не обгрунтував необхідність арешту майна у кримінальному провадженні, яке здійснюється стосовно службових осіб реєстраційної служби, та не обгрунтував достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, даних щодо причетності ТОВ «УКРМАГІСТРАЛЬ ЛТД» чи його посадових осіб до вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять.

Звертаючись із клопотанням про накладення арешту на майно добросовісного набувача, слідчий не перевірив, чивиправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ТОВ «УКРМАГІСТРАЛЬ ЛТД» потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, а доводи потерпілого про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005083 від 12 грудня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3