Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001236 від 01 березня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рівне, українця, громадянина України, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: Здолбунівським районним судом Рівненської області 12 жовтня 2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. Відповідно до ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року, замінено невідбуту частину покарання позбавлення волі більш м`яким покаранням обмеження волі, на строк 3 роки 7 місяців 18 днів. 01 листопада 2019 року на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області, умовно-достроково звільнений із Городоцької ВК Рівненської області із невідбутим строком 2 роки 27 днів,

обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України і призначено покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року та остаточне покарання ОСОБА_6 визначено 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили, застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_6 взято під варту негайно із залу суду.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку з 26 травня 2020. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовано до вступу вироку в силу законну, у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги, але не більше як до 23 липня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта 2 826 (дві тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 18 копійок.
За вироком суду ОСОБА_6 , повторно, вчинив новий умисний злочин, а саме: 29 лютого 2020 року, о 16 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні під`їзду №3, по АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом злому навісного замка, незаконно проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав належний ОСОБА_7 велосипед, марки «TOTEM SHARK 26 MTB», вартістю 2 659 грн. 37 коп., викраденим розпорядився на власний розсуд - продав. Шкода завдана злочином не відшкодована.
Своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаним з проникненням в інше приміщення, вчиненим повторно, ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, враховуючи його щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також позицію потерпілої, яка в заяві суду першої інстанції про розгляд даного кримінального провадження без її участі, просила призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду.
Зазначає, що не погоджується із стягненням судом з нього на користь держави витрат на залучення експерта в сумі 2 826 грн. 18 коп.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно всіх фактичних обставин справи, тому що вони ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи і не має сумнівів у добровільності позиції. Також суд роз`яснив, що учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення, вчинена повторно, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, який визнав вину повністю, раніше неодноразово судимий, на диспансерному обліку у лікарів психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка в поданій заяві суду першої інстанції просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду. Також судом враховано висновок досудової доповіді Рівненського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області від 25 травня 2020 року про те, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства. Враховуючі дані обставини, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції останнього від суспільства з необхідністю призначення покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
На думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, дані про особу винного, який неодноразово судимий, зокрема, за злочини проти власності, проти життя та здоров`я особи, востаннє, судимий у 2016 році за ч.2 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке було замінено на більш м`яке у виді обмеження волі та в подальшому звільнено умовно-достроково від відбування покарання, однак ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин, визначене місцевим судом обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований йому злочин, з визначенням останньому остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України з застосуванням принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком лише 1 місяць позбавлення волі, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого на обґрунтування пом`якшення призначеного покарання, були предметом оцінки судом першої інстанції і враховані при призначенні покарання останньому, на що звертає увагу і прокурор при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку. Нових даних, які б вказували на наявність підстав для пом`якшення покарання ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинуваченим не наведено і в ході судового розгляду не здобуто, а тому колегія суддів не вважає, що призначене покарання обвинуваченому є несправедливим через суворість.
Крім того, на думку колегії суддів, судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного законодавства з наведенням відповідного обґрунтування у вироку суду вирішено питання щодо відшкодування обвинуваченим процесуальних витрат.
З огляду на викладене, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни в частині призначеного покарання не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3