У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 191/387/17

№ 1-кп/183/68/20

03 вересня 2020 року колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 14.01.2016 року до ЄРДР за № 0000061, за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2, 4 ст. 187, ч. 2 ст. 152 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А :

В ході судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки на теперішній час не відпали та не зменшились ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались при застосуванні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що до ухвалення вироку є неможливим застосування ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, який забезпечить кримінальне провадження в суді. У зв`язку з тим, що у даному провадженні не досліджено докази, а також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та впливати на потерпілих та свідків, вважає наявним на момент вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 під час судового розгляду заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника та просив клопотання задовольнити.

Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку учасників кримінального провадження, а також клопотання захисника, підтриманого обвинуваченим, колегія суддів дійшла до таких висновків.

У відповідності з ч. 3 ст. 331 КПК України, суд, незалежно від клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку застосування судом до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На теперішній час розгляд кримінального провадження по суті не завершений.

В своєму клопотанні прокурор обґрунтував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались при застосуванні та продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів вважає, що вказані ризики продовжують існувати, оскільки стороною захисту не надано жодних доказів на спростування твердження прокурора про їх існування.

Ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2016 року ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, останній обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які віднесено законом до категорії тяжких та особливо тяжких. Зазначені ризики на теперішній час не змінилися, крім того, не змінилися й обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які враховувалися при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу. Також, а ні обвинуваченим, а ні його захисником не надано колегії суддів підтвердження того, що у обвинуваченого погіршився стан здоров`я. Оцінивши в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що обвинувачений не одружений, ніде не працював до затримання, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків у останнього. Також колегія суддів враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги у розумінні практики ЄСПЛ те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, колегія суддів при розгляді клопотання захисника ОСОБА_8 , підтриманого обвинуваченим, про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки а ні обвинуваченим, а ні захисником не надано доказів відсутності вищезазначених ризиків, а також підтвердження того, що обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які враховувалися при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу, на сьогоднішній день змінилися.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити, строком до 30 жовтня 2020 року включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 , підтриманого обвинуваченим ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3