Провадження №1-кп/523/731/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

19.10.2020 року

Колегія суддів Суворовського районного суду м. Одеси в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , в присутності обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003333 по звинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст. 89 КК України,-

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_9 , 01.09.2019 року о 11:20 годині, відповідно до заздалегідь розробленого плану, з корисливих мотивів, спрямованого на заволодіння чужим майном, озброївшись молотком, прибув до будинку АДРЕСА_2 та незаконно проник на кухню будинку, де перебувала раніше знайома йому ОСОБА_8 .

Далі, ОСОБА_9 , з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на напад з метою заволодіння чужим майном, при цьому переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом застосування фізичного насильства, яке виразилось у нанесенні молотком тілесних ушкоджень в область голови та тулуба потерпілої, у результаті чого спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді перелому шостого лівого ребра попередньо-пахвової лінії, яке згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, став вимагати у останньої грошові кошти. Сприймаючи реальну загрозу та побоюючись за своє життя і здоров`я, потерпіла ОСОБА_8 , передала грошові кошти у сумі 2500 гривень. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упевнившись, що потерпіла не може більше чинити опір, ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні будинку відкрито для потерпілої викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 5», в корпусі чорного кольору, вартістю 3000 гривень, в якому перебувала сім-картка оператор «Інтертелеком» з № НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності не представляє, який знаходився на кухонному столі зазначеного будинку. Після чого, ОСОБА_9 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями, ОСОБА_9 завдав потерпілій

ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 5 500 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України визнав та пояснив, що 01.09.2019 року, точного часу обвинувачений не пам`ятає, він прийшов до двору потерпілої, щоб щось викрасти. Коли він виносив з дому картону коробку, яка йому заважала пройти далі, то на гуркіт вийшла потерпіла та побачила його, він злякався та втік. Повернувся через деякий час з молотком, який взяв у дворі, щоб налякати потерпілу. Він не хотів її вбивати, однак йому прийшлося оборонятися від потерпілої, яка била його рубанком. Коробку, в якій було якесь скло, він кинув на подвір`ї будинку. Додав, що щиро кається у скоєному, та в судовому засіданні попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_8 .

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_9 , своєї винуватості у вчинені злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, його винуватість у вчинені вказаного злочину також підтверджується:

-показами потерпілої ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що обвинувачений їй знайомий, він прибирав у неї у дворі, вона з ним розрахувалась. У день події вона почула гуркіт на подвір`ї, вийшла та побачила обвинуваченого, вона запитала його що він робить, та він злякався та втік. Через деякий час, перебуваючи на кухні, вона побачила як обвинувачений іде до неї з молотком. В той час вона готувала їсти та неї в руках був рубанок та вона ним оборонялася. ОСОБА_9 бив її молотком по голові та плечам. Під час оборони вона вдарила його та розсікла йому губу, після чого обвинувачений витягнув з її сумки телефон та гроші, і втік. Коли вона вийшла на подвір`я, то побачила картону коробку від лобового скла, яку напевно хотів викрасти обвинувачений. В подальшому телефон їй повернули. Претензій морального та матеріального характеру вона не має. Призначення покарання залишає на розсуд суду.

Отримавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 187 ч.3 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_9 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 187 ч. 3 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Обвинувачений ОСОБА_9 за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисний особливо тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому злочину, ОСОБА_9 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання підсудного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що визнання ним факту вчинення злочинних дій є дійсним та відвертим, активне сприяння розкриттю злочину та зобов`язання надати викриваючи показання стосовно іншої особи з якою вчинено злочин, дані про особу, суд визнає їх такими, що істотно знижують ступінь вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а тому суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 187 КК України, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_9 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, позитивно характеризується за місцем проживання, шкода завдана кримінальним правопорушенням відсутня, потерпіла ОСОБА_8 не має до нього претензій морального та матеріального характеру, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини третьої ст. 187 КК України з конфіскацією майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили слід залишити у вигляді тримання під вартою.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів, керуючись вимогами ст.ст. 122, 124 КПК України документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 790 гривень 96 копійок, стягує із обвинуваченого.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_9 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням ст. 69 КК України, з конфіскацією майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 залишити без змін - тримання під вартою.

Початок строку покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту затримання, тобто з 01 вересня 2019 року.

Речові докази: предмет схожий на молоток, предмет схожий на сокиру, змиви бурового кольору, які поміщено до камери схову речових доказів Суворовського ВП м. Одеси ГУНП України в Одеській області, - знищити; 4 сліди пальців рук, диск с записом камер відеоспостереження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «Iphone 5», в корпусі чорного кольору, - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_8 під розписку.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1 256 гривень 08 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку, шляхом подачі апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3