Дата документу 24.11.2020 Справа № 937/6162/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний № 937/6162/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1042/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, який має початкову освіту, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , що в силу ст.89 КК України не має судимостей,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 України,

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0002186 від 27.08.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Клопотання вмотивовано тим, що ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 27.08.2020 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин знаходячись біля продуктової крамниці, діючи в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_10 , маючи умисел на вбивство, керуючи транспортним засобом ГАЗ д.р.н. НОМЕР_1 , умисно, з метою вбивства, здійснив наїзд на ОСОБА_10 , заподіявши йому, тим самим, тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів кісток грудної клітки, нижньої частини спини, які кваліфікуються як тяжкі, небезпечні для життя в момент заподіяння, та від яких, внаслідок ускладнення їх розвитком шоку, настала смерть потерпілого ОСОБА_10 на місці події.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, на переконання слідчого, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: показами свідків, протоколами допиту, огляду трупу, протоколом огляду місця події, протоколом обшуку, протоколом огляду відеозапису.

Слідчий суддя дослідивши матеріалами провадження, дійшов висновку, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 є адекватним превентивним заходом в кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що ухвала про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є занадто суворою.

Захисник вважає, що прокурором у судовому засіданні не було достатньо обґрунтовано та доведено ризики, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Апелянт наголошує на тому, що слідчий суддя не врахував обставини кримінального провадження, дані, які характеризують особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, його вік та стан здоров`я.

На підставі викладеного захисник просить скасувати ухвалу від 29.08.2020 та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У відповідності до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, обвинуваченому; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, для обрання запобіжного заходу, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

За вимогами ст.110, ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів ухвала слідчого судді в цілому відповідає вищезгаданим вимогам.

Відповідно до матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 28.08.2020 повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення; 2) потреби досудового розслідування виправдовують ступінь втручання у права і свободи особи; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до рішеннях ЄСПЛ у справах «К.Г. проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому тлумачення поняття «обґрунтованість» буде залежати від усіх обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з необхідністю на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства».

Підозра у вчиненні злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 28.08.2020, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом огляду трупа ОСОБА_10 , рапортом про встановлення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , протоколом огляду відеозапису.

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду суд першої інстанції з`ясував, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному проваджені з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про застосування тримання під вартою судовий орган має брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; підвищена суспільна небезпечність; обґрунтованість доказів; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення; характер особи підозрюваного; минуле особи та його зв`язки з суспільством (Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лебіта проти Італії»).

Таким чином, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що висновки суду першої інстанції не підтверджується доказами, суд не врахував всі наявні докази, які істотно можуть впливати на його висновки та те, що суд неправильно застосував кримінальний процесуальний закон, оскільки зазначені доводи апелянта спростовуються матеріалами провадження.

У рішенні ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Високий суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відповідно до матеріалів провадження вбачається те, що підозрюваному відоме місце проживання свідків по кримінальному провадженню, що свідчить про наявність ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків.

ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, а тому існують ризики, що підозрюваний зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду для уникнення справедливого покарання. Окрім того, колегія суддів вважає, що з метою ухилення від відповідальності підозрюваний зможе вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до матеріалів провадження встановлено, що органами досудового розслідування здійснюються слідчі дії, а за місцем події можуть зберегтись предмети, що матимуть значення речових доказів у кримінальному провадженні, а тому, є підстави вважати, що перебуваючи на свободі підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання від вартою, має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних засобів.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, офіційно не працює, має початкову освіту, одружений та має постійне місце проживання, в силу ст.89 КК України не має судимостей, перебуває на обліку лікаря нарколога з 2004 року та на програмі «Замісна підтримуюча терапія», має діагноз « ОСОБА_15 », і обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Колегія суддів наголошує, що у наданих відповідей з медичних закладів на запит захисника, суд не вбачає, що ОСОБА_7 потребує лікування або нагляд лікаря за межами установи попереднього ув`язнення, а лікування підозрюваного не може бути надано в умовах ізоляції.

Враховуючи особу підозрюваного та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що до підозрюваного ОСОБА_7 не може бути застосований запобіжний захід який не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, оскільки такий захід є адекватним превентивним заходом у межах кримінального провадження при наявності ризиків передбачених п. 1, 2, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а більш м`який захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, судова колегія, за наслідками її розгляду вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4