УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/761/20

Провадження № 1-кп/568/3/20

03 грудня 2020 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в м.Радивилів Рівненської області кримінальне провадження №0000115, внесене 07 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України, -
з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Радивилівського районного суду Рівненської області знаходиться кримінальне провадження №0000115, внесене 07 квітня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України.
Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2020 року у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки 04 грудня 2020 року спливає строк, на який такий запобіжний захід було обрано, а підстав для звільнення останнього з під варти немає, так як ризики, які послужили обранню запобіжного заходу у такому виді продовжують існувати.
До суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю та інший обов`язків. В обґрунтування поданого клопотання захисник вказує на те, прокурором не обгрунтовано існування ризиків, передбачених КПК України, які б слугували підставою для продовження строку тримання під вартою, зауважив, що прокурором наведено шаблонні ризики, які на його думку не можуть бути постійними. Також зауважив, що суд продовжуючи запобіжний захід ОСОБА_3 , бере до уваги формальні ризики, на які посилається прокурор, тим самим бере на себе функції обвинувача, що суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , можна розцінювати як зловживання обвинуваченням та судом своїми процесуальними правами.

03 грудня 2020 року на адресу суду надійшла заява депутата Дубенської районної ради ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на його особисту поруку. В обґрунтування поданої заяви вказує на те, що йому відомі обставини кримінальної справи відносно ОСОБА_3 , вважає, що підстав, які б свідчили, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду немає, а тому ручається за виконання ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, вважає, що підстав для звільнення останнього з під варти немає, так як ризики, які послужили обранню запобіжного заходу у такому виді продовжують існувати. Окрім того, зауважила, що судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог законодавства, визначається розмір застави в мінімальному розмірі та роз`яснюється наслідки її внесення. Також заперечує проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш мякий та не пов`язаний з позбавленням волі.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 заперечив проти продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що клопотання прокурора не обґрунтоване, ним не наведено існування ризиків, передбачених КПК України, які б слугували підставою для продовження строку тримання під вартою. Зауважив, що прокурором наведено шаблонні ризики, які на його думку не можуть бути постійними. З часу обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді триманні під вартою, прокурором не наведено нових ризиків, які б дали підставу для продовження запобіжного заходу. За таких обставин вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , є необґрунтованим та незаконним. Захисник також вказав на те, що прокурор з порушенням встановленого терміну 5 днів, визначеного ч.1 ст.199 КПК України, надав обвинуваченому та йому клопотання про продовження строку тримання під вартою, а відтак вони не мали змоги підготуватись до розгляду вказаного клопотання, що є порушенням права на захист. Просить змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю.

Обвинувачений заперечив проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

В судовому засіданні депутат Дубенської районної ради підтримав подане ним клопотання про передачу обвинуваченого на особисту поруку. Зазначив, що є депутатом Дубенської районної ради (восьмого скликання 2020 року).

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, а клопотання захисника ОСОБА_5 та депутата Дубенської районної ради ОСОБА_6 слід відхилити виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Строк тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується 04.12.2020 року.
Та обставина, що копія клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не була вручена обвинуваченому та захиснику прокурором не впливає на висновки суду, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Враховуючи конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, власної сім`ї не має, перебуває на обліку в лікаря-психіатра, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч.2 ст.307 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, покарання за які передбачено до 10 років позбавлення волі, що зумовлює ризики продовження ним злочинної діяльності, можливого впливу на свідків, ухилення від суду в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Суд приходить до висновку, що запобіжний захід обраний ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін, а тому вважає за доцільне продовжити його застосування, в межах строків визначених законом, оскільки на даний час наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від суду. Крім того, враховуючи те, що на даному етапі розгляду кримінального провадження, коли докази у справі не досліджувались, не допитані всі свідки, слушними є також аргументи про існування ризику незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого. На даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає недоцільним.
При цьому суд керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, повязаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Також суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними», але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою
Європейський суд з прав людини у рішенні «Маріянчук та інші проти України» зазначив, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.
Суд враховує доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, але вважає, що у даному випадку, ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у проведенні всебічного судового розгляду у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, запобігання процесуальних ризиків. Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_3 та тяжкості інкримінованого йому діяння, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
На думку суду, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно визначити розмір застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, а також те, що внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Щодо заяви депутата Дубенського районної рада ОСОБА_6 про передачу обвинуваченого ОСОБА_3 під його особисту поруку, то суд вважає таку заяву необґрунтованою та безпідставною.
Відповідно до ч.1,2 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
Письмові зобов`язання у розумінні ч.1 ст.180 КПК України клопотання депутата Дубенської районної ради ОСОБА_6 не містить, в ньому зазначено лише про те, що ОСОБА_3 буде виконувати покладені на нього обов`язки. Жодних доказів доказів, які підтверджували вказану інформацію до заяви не долучено. На підтвердження повноважень депутата, надано посвідчення, згідно якого ОСОБА_6 є депутатом Дубенської районої ради (восьме скликання -2020 р), проте даних, які б могли об`єктивно охарактеризувати поручителя та свідчили б про можливість зазначеної особи вплинути на належну процесуальну поведінку обвинуваченого не містять, крім самого клопотання.
Враховуючи те, що суд не вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід на більш м`який, ніж тримання під вартою, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання адвоката ОСОБА_5 та депутата Дубенської районної ради ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 180 183, 194, 314, 315 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, з повною загальною середньою освітою, не одруженому, не працюючому, на утриманні малолітніх дітей та осіб непрацездатного віку немає, не судиму - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме з 03 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року.
Встановити розмір застави - двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 43 780 (сорок три сімсот вісімдесят) гривень.
В разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 слідуючі обов`язки: прибувати на виклик до суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту без дозволу суду по місцю власного проживання; повідомляти суд, у провадженні яких знаходиться справа про зміну місця свого проживання.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити протягом 60 днів.
Строк дії ухвали до 31 січня 2021 року.
У задоволенні клопотань адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та депутата Дубенської районної ради 8 скликання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку - відмовити.
Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Ухвала суду, може бути оскаржена, через суд, який ухвалив судове рішення, протягом семи днів з дня її оголошення, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року у справі № 3-208/2018(2402/18) за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1