ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3561/17 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/281/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з середньо-технічною освітою, не одруженого, маючого неповнолітню дитину, 2001 року народження, не судимого в силу ст. 89 КК України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,-
визнано винним та засуджено за ч.1 ст.115 КК України - 9 років позбавлення волі.
Речові докази: кухонний (столовий) ніж довжиною 330 мм., рукоятка довжиною 130мм., виготовлений з полімерного матеріалу чорного кольору, довжина леза 200мм., зі слідами речовини бурого кольору, на лезі маркування «CARDINAL Superior guality»; 1 змив речовини бурого кольору та бинтовий тампон, що перебувають на відповідальному зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Московського ВП ГУНП в Харківській області знищено.
Згідно вироку, ОСОБА_8 зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_10 та їх спільним сином ОСОБА_11 .
Приблизно з 2004 і до 25.01.2017 в період сумісного проживання за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зловживали спиртними напоями, на ґрунті зловживання спиртними напоями між ними траплялись сімейні сварки, які переростали в бійки під час яких, відчуваючи особисту неприязнь ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спричиняли тілесні ушкодження один одному, в тому числі за допомогою столових ножів.
25.01.2017 року близько 16:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , під час чергової побутової сварки з ОСОБА_10 , відчуваючи особисту неприязнь до неї, маючи злочинний умисел, направлений на позбавлення життя останньої, усвідомлюючи небезпеку своїх дій для життя і здоров`я ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, взяв в ліву руку столовий ніж, після чого з метою позбавлення життя ОСОБА_10 та бажаючи настання її смерті, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс з достатньою силою два удари клинком ножу в життєво-важливі органи, а саме: ліву частину грудної клітини ОСОБА_10 , чим спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи №33-Ат/17 від 04.03.2017 проникаюче колото-різне поранення грудної клітини спереду зліва з пораненням лівої легені та серця (рана №1 з пошкодженням м`яких тканин в проекції 4-го міжребер`я по середньо-ключичній лінії зліва, з наскрізним пораненням нижньої частини верхньої долі лівої легені з пошкодженням навколосерцевої сумки спереду, з пораненням серця в області передньої стінки лівого шлуночка); непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини спереду (рана №2 в проекції 2-го міжребер`я по передньо-паховій лінії, в межах м`яких тканин підшкірно-жирового слою).
Причиною смерті потерпілої ОСОБА_10 стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з пошкодженням лівої легені та серця, що супроводжувалось багатою крововтратою і розвитком в наслідок цього геморрагичного шоку.
Виконавши усі дії, які ОСОБА_8 вважав за необхідними для позбавлення життя потерпілої ОСОБА_10 , розуміючи тяжкість вчиненого злочину, о 16:13 ОСОБА_8 викликав лікарів екстреної медичної допомоги та поліцію, зробивши останнім добровільне повідомлення про вчинений ним злочин.
25.01.2017 о 17:35 бригадою екстреної медичної допомоги потерпіла ОСОБА_10 своєчасно доставлена до Інституту загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної академії медичних наук України, де о 19:30, не приходячи до тями настала її смерть.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить оскаржуваний вирок скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі засудженого у зв`язку із його м`якістю. Постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі. В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_8 будучи судимим за вчинення тяжкого злочину проти здоров`я особи, за що судимість знята та погашена в установленому законом порядку, знову скоїв уже особливо тяжкий злочин проти життя особи, що свідчить про те, що останній позитивних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив скоювати злочини. Так, вироком Московського районного суду м. Харкова від 24.09.2009 року ОСОБА_8 було засуджено за ч.1 ст.121 КК України. Із змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, 09.05.2008 року наніс своїй цивільній дружині ОСОБА_10 ножем 1 удар в область грудної клітки, тобто спричинив тяжке тілесне ушкодження. Крім того, вивченням вироку від 22.11.2018 року та матеріалів судового провадження, зокрема показань свідків, матеріалів, що характеризують особу засудженого, встановлено, що після подій, які мали місце у 2008 році, ОСОБА_8 продовжував зловживати алкогольними напоями та вчиняти сімейні сварки на цьому підґрунті, не докладав зусиль щодо пошуку роботи, а в подальшому під час чергової сварки, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, 25.01.2017 року знов наніс 2 удари ножем своїй цивільній дружині ОСОБА_10 в область грудної клітки, від яких остання в цей же день померла.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати та повернути справу до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на те, що в нього не було мотиву та умислу. Коли потерпіла пішла до кімнати та лягла на диван, він негайно викликав швидку допомогу, щоб була надана кваліфікована допомога. Потерпіла була притомна та жива. Він і подумати не міг, що може статись щось непоправне. Сховатись він і не думав, а навпаки ждав поліцію біля під`їзду, яку сам викликав. Також вказує на те, що судом були відхилені ряд клопотань, в тому числі повторна судово-медична експертиза. Зазначає про не згоду з судово-медичною та судово-психіатричної експертизами, оскільки експерт не обґрунтувала і не доказала висновки експертизи. Немає речових доказів, висновки не обґрунтовані. Не вислухані всі свідки. Немає доказів, що він знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає про порушення його прав на захист, оскільки його не було попереджено про дебати та не було часу на їх підготовку. Водночас зазначає про те, що судом при призначенні покарання не взяті до уваги пом`якшуючі обставини.

В апеляційній скарзі з урахуванням поданих доповнень адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування посилається на те, що судом було відмовлено в проведенні повторної комісійної судово-медичної експертизи, що призвело до неповноти судового розгляду кримінального провадження та порушення права ОСОБА_8 на захист. Крім того стороні захисту було відмовлено в наданні достатнього часу для підготовки до судових дебатів, лише був об`явлений перерив на 30 хвилин, чого було недостатньо. Захисник вказує, що у висновку експерта № 6/33-Ат/17 від 20.02.2017 року було допущено ряд порушень, а саме не вказано методи та методики, які були застосовані, експертні висновки містять дані, які протирічать показанням експерта ОСОБА_12 в судовому засіданні 24.10.2018 року, зі слів якого можна зробити висновок, що тілесні ушкодження могли бути нанесені одним рухом, о підтверджує показання обвинуваченого. У висновку експерта некоректно визначено ОСОБА_8 як нападника, що вказує на те, що експерт дала правову оцінку його діям. У висновку також наявні порушення п.п. 2.8, 3.4, 3.6, Інструкції про проведення судово-медичної експертизи. 19.11.2018 року стороною захисту було заявлено клопотання про допит слідчого ОСОБА_13 , яка б могла пояснити чому не був вилучений халат ОСОБА_14 , оскільки вивчення одягу як доказу з приводу наявності на ньому пошкоджень від леза ножа могло б бути підтвердженням позиції обвинуваченого. Вказує на порушення вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суперечить висновкам Верховного Суду по справі від 26.05.2020 року № 137/265/19. Вважає, що дії суду порушують принцип безсторонності та право підсудного на судовий захист, оскільки не було надано достатньо часу для підготовки до судових дебатів, хоча сторона захисту 19.11.2018 року просила надати час та відкласти судове засідання на іншу дату. Такі дії суду суперечать позиції Верховного Суду по вищевказаній справі, де визнано порушенням права на захист факт ненадання стороні захисту достатнього часу для підготовки до судових дебатів. Факт не виклику свідка, не призначення повторної комісійної експертизи, не надання достатнього часу для підготовки до судових дебатів призвело до неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам, порушенням права підсудного на захист та справедливий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку своїх апеляційних скарг та які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого у повній відповідності до норм КПК України та слушно дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.
Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності у нього умислу на вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_10 та неправильної правової кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку. Зокрема, суд першої інстанції шляхом допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків, судово-медичного експерта, вивченням письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, вмотивовано встановив вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються показання потерпілого ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які надали свідчення щодо обставин співжиття обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_10 ;

свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які як інспектори патрульної поліції прибули 25.01.2017 року на виклик «102»;

письмовими доказами, а саме: витягом з кримінального провадження 3 0000562 про внесення до ЄРДР 25.01.2017; рапортом інспектора роти № 3 батальйону № 4 УПП у м. Харкові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_21 від 25.01.2017,протоколом огляду місця події від 25.01.2017, а саме, квартири АДРЕСА_2 за участю власника ОСОБА_8 та понятих;ілюстрованою фото таблицею до протоколу огляду місця події від 25.01.2017 з детальним зображенням обстановки кухні, кімнат, ножа (об`єкт №2) зі слідами нашарування речовини бурого кольору; DVD диском УПП з копією відеозапису від 25.01.2017, складеним екіпажем №0551 під час виїзду за адресою: АДРЕСА_1 за викликом ОСОБА_8 ;протоколом огляду речей від 03.02.2017; висновком судово-медичної експертизи № 33-Ат/17 від 04.03.2017,протоколом проведення слідчого експерименту від 10.02.2017 за участю ОСОБА_8 , який у присутності адвоката, понятих розповів про події 25.01.2017, зокрема, про механізм нанесення ножового поранення ОСОБА_10 ; DVD диском з відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 10.02.2017;висновком судово-медичної експертизи № 6/33-Ат/17 від 04.03.2017, із якого вбачається, зокрема, тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_10 не могли з`явитися при обставинах, що вказані підозрюваним ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 10.02.2017. - висновком судово-медичної експертизи № 251-С/17 від 01.02.2017, із якого вбачається, що у ОСОБА_8 мали місця садно на правій руці, синець на тулубі,висновком судово-цитологічної експертизи № 119-Ц/17 від 21.02.2017,висновком судово-медичної цитологічної експертизи № 122-Ц/17 від 27.02.2017,висновком судово-медичної цитологічної експертизи № 121-Ц/17 від 27.02.2017,протоколом огляду речей від 24.02.2017, яким вилучено, зокрема, кухонний ніж, 1 змив речовини бурого кольору та бинтовий тампон; постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 24.02.2017. В судовому засіданні допитано судово-медичного експерта ОСОБА_12 . З огляду на досліджені судом першої інстанції докази вбачається спрямованість умислу ОСОБА_8 на вчинення вбивства потерпілої. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 33-Ат/17 від 04.03.2017, у ОСОБА_23 мали місця пошкодження:
- проникаюче колото-різаного поранення грудної клітини спереду зліва ключичної лінії зліва (поранення №1 із пошкодженням м`яких тканин у проекції 4-го міжребер`я по середньо-ключичної лінії зліва, з прохідним пораненням нижньої частини верхньої долі лівої легені з пошкодженням навколосерединої сумки спереду, з пораненням серця в області передньої стінки лівого шлуночка);
- непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини спереду зліва (поранення №2 у проекції 2-го міжребер`я по середньо-пахової лінії, у межах м`яких тканин підшкірно-жирового шару);
Причиною смерті ОСОБА_10 є проникаюче колото-різане поранення грудної клітини із пошкодженням лівої легені та серця, що супроводжувалось численною крововтратою та розвитком внаслідок цього геморрагичного шоку.
Вказані пошкодження виникли прижиттєве, від двократної дії колюче-ріжучого предмету, індивідуальні особливості якого у вказаних пошкодженнях не відобразились. Сила ударів була достатньою для спричинення пошкоджень у вказаному об`ємі.
За ступенем тяжкості, згідно п. 4.8, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 (й,о) (Правил встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6) вказане проникаюче колото-ріжуче поранення грудної клітини має ознаки тяжкого тілесного пошкодження за критерієм небезпеки для життя. Непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва спереду відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень п.4.8 (Правил встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6).
Напрямок раневого каналу проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини спереду назад, зліва праворуч та декілька зверху донизу. Яких-небудь індивідуальних особливостей раневого каналу невстановлено. Смерть ОСОБА_10 настала через декілька годин після події 25.01.2017 о 19:30.
З обвинуваченим ОСОБА_8 10.02.2017 року був проведений слідчий експеримент щодо механізму завдання потерпілій ушкоджень. Однак відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 6/33-Ат/17 від 04.03.2017, тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_10 не могли з`явитися при обставинах, що вказані підозрюваним ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 10.02.2017. Показання ОСОБА_8 , що вказані ним під час проведення слідчого експерименту, не відповідають судово-медичним даним, оскільки відсутня відповідність про кількість, локалізацію, силу нанесених ударів. Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_12 пояснила, що потерпілій нанесено два поранення, одне із яких є проникаючим та таким, що призвело до смерті потерпілої. ОСОБА_8 імовірніше наніс спочатку не проникливе поранення, а потім проникаюче, влучивши у серце, із сильним розмахом руки, сильною амплітудою.
Надані експертом пояснення щодо сили, з якою було спричинене проникаюче поранення, в сукупності з висновками судових експертиз спростовують доводи обвинуваченого про те, що він вчинив такі дії через необережність відмахуючись від дружини. Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. На думку колегії суддів, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, одне з яких є проникаючим з пораненням серця, знаряддя злочину, а саме кухонний ніж з довжиною леза 200 мм, стосунки потерпілої та обвинуваченого, беззаперечно свідчать про безпідставність апеляційних доводів обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на вбивство потерпілої та кваліфікації його дій за ст. 119 КК України чи ч. 2 ст. 121 КК України. Не спростовує вини ОСОБА_8 і та обставина, що потерпіла перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Доводи про те, що ОСОБА_8 наніс лише один удар є неспроможними та спростовуються як висновками судових експертиз так і поясненнями експерта, наданими суду, відповідно до яких непроникаюче поранення не є раною при оперативному медичному втручанні, крім того, потерпіла не могла «наткнутитсь на ніж», оскільки відчувала сильний біль. Експертом чітко та однозначно вказано про те, що у потерпілої було два поранення, у зв`язку із цим, на переконання колегії суддів, відсутня необхідність у допиті слідчого ОСОБА_13 , на чому наполягала захисник в суді першої інстанції, з приводу наявності на халаті потерпілої ушкоджень від леза ножа, що на думку сторони захисту, могло підтвердити позицію обвинуваченого про нанесення ним лише одного удару. В задоволенні вказаного клопотання захисника було відмовлено, що суд апеляційної інстанції не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки необхідність такого допиту визначається судом виходячи з аргументів, наведених у клопотанні сторони, та обставин справи. Відмова у виклику слідчого для допиту сама по собі не є порушенням кримінального процесуального закону.
Обвинуваченим в ході судового розгляду було заявлено клопотання про допит ряду свідків. (Т.1 а.с. 146) Відповідно до журналу судового засідання від 12.02.2018 року клопотання задоволено частково в частині допиту свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 . Згідно вироку свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 були допитані. Для виклику інших свідків судом вживалися заходи, однак свідки не прибули до суду, відсутність допиту цих свідків не позначилася на повноті дослідження обставин справи, враховуючи перераховані вище докази.
Крім того, 19.11.2018 року захисником було заявлено клопотання про проведення повторної комплексної судово-медичної експертизи, в задоволенні якого ухвалою суду першої інстанції було відмовлено. (Т.2 а.с. 148-149) Таке рішення суду є вмотивованим, підстав для проведення повторної експертизи не вбачається, з чим погоджується апеляційний суд. Посилання захисника на недоліки висновку експерта № 6/33-Ат/17 від 20.02.2017 року щодо не зазначення методів та методики, визначення ОСОБА_8 як нападника не є безумовною підставою для проведення повторної експертизи. Твердження про те, що в поясненнях експерта, наданих суду, та у висновку експерта наявні протиріччя про те, що тілесні ушкодження нібито могли бути нанесені одним рухом, є безпідставними, спростовуються як показаннями самого експерта, так і висновком судової експертизи, відповідно до якої тілесні ушкодження не могли утворитися при обставинах, вказаних ОСОБА_8 під час слідчого експерименту.
Посилання обвинуваченого на відсутність підтвердження його перебування в алкогольному сп`янінні не є обгрунтованими, оскільки як вбачається зі змісту його показань, наданих суду, 25.01.2017 року вони з дружиною залишились наодинці, вжили самогон, вказував, що вжив 100 гр самогону вранці. З показань неповнолітнього ОСОБА_11 встановлено, що 25.01.2017 року зранку все було нормально, однак батьки вже були нетверезі.
Обвинувачений вказує на те, що судом не було враховано, що він одразу викликав медичну допомогу. Проте, вказана обставина безумовно не свідчить про відсутність умислу на вбивство, оскільки поряд з поведінкою особи після вчинення злочину, необхідно також враховувати і спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень тощо. Незгода обвинуваченого із висновком судово-психіатричної експертизи не спростовує обставин встановлених судом.
Щодо апеляційних доводів з приводу не надання достатнього часу для підготовки до судових дебатів, колегія суддів відмічає наступне. Судові дебати - обов`язкова частина стадії судового розгляду, в якій виступають його учасники з аналізом доказів, які були досліджені в судовому розгляді, та пропозиціями про вирішення кримінального провадження. Згідно аудіозапису судового засідання від 19.11.2018 року після дослідження доказів, розгляду клопотань сторони захисту суд перейшов до судових дебатів. Сторона захисту просила відкласти судове засідання на іншу дату для підготовки до судових дебатів, у зв`язку із необхідністю викладення своєї позиції письмово. Суд задовольнив клопотання захисту про надання часу для підготовки до судових дебатів та надав 30 хвилин для цього. Після чого в судових дебатах виступили прокурор, потерпілий, обвинувачений та його захисник.
Статтею 322 КПК визначено вичерпний перелік випадків відкладення судового засідання, які не вважаються порушенням безперервності судового розгляду, проте відкладення судового розгляду для підготовки до участі у судових дебатах до них не відноситься. Як не передбачано письмове викладення своєї промови в дебатах.
В постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року по справі № 751/1292/17 зазначається, що право підозрюваного на захист закріплено у ст.ст. 59, 63, 129 Конституції України. Конституцією України забезпечується кожному право на професійну правничу допомогу, вказується, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Закріплене у ст. 6(3)b Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) право обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту застосовується на усіх етапах кримінального провадження, у тому числі й під час судового провадження. Це право було розтлумачено Європейським судом з прав людини як вимога, яка надає обвинуваченому змогу організувати (підготувати) свій захист належним чином та без обмежень можливостей викласти усі відповідні аргументи сторони захисту перед Судом і, таким чином, повпливати на перебіг судового розгляду (рішення у справі «Can v. Austria»). Для забезпечення права мати достатній час та можливості для підготовки до захисту слід враховувати низку умов, зокрема: характер справи, її складність, стадію, на якій знаходиться кримінальне провадження, завантаженість захисників; дотримання чіткого балансу між забезпеченням права, гарантованого ст. 6(3)b Конвенції в частині достатності часу, і розумними строками провадження (ст. 6(1) Конвенції) та інші.
Встановлено, що справа перебувала в провадженні суду з 17.03.2017 року до 22.11.2018 року, під час досудового розслідування та розгляду справи у суді обвинуваченому було забезпечено правову допомогу, яку протягом всього часу надавала адвокат ОСОБА_7 , (на окрему слідчу дію, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, призначався захисник ОСОБА_28 ), матеріали судової справи на час розгляду в суді першої інстанції складалися з двох томів, з матеріалами кримінального провадження сторона захисту була ознайомлена під час відкриття матеріалів кримінального провадження. Право обвинуваченого на захист було реалізовано шляхом надання йому слова під час судових дебатів безпосередньо, так і шляхом виступу його захисника.
Суд дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
З огляду на зазначене не вбачається підстав вважати, що судом першої інстанції не надано достатнього часу для підготовки до судових дебатів, враховуючи, що конкретний строк не визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Щодо доводів обвинуваченого про неповноту ознайомлення ним з матеріалами справи слід зазначити, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.06.2019 року було закінчено ознайомлення засудженого з матеріалами кримінального провадження. Судом встановлено, що ОСОБА_8 зловживав своїм правом на ознайомлення, визначений КПК України строк на апеляційне оскарження давно закінчився. Після цього ОСОБА_8 неодноразово був доставлений до Харківського апеляційного суду для ознайомлення із матеріалами справи, про що є відповідні розписки. 08.04.2020 року складено акт про те, що ОСОБА_8 відмовився вийти з камери спецавто та піднятися до зали для ознайомлення. (Т. 3 а.с. 13) В подальшому обвинувачений продовжував знайомитися з матеріалами. Натомість захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_29 ознайомилася з матеріалами кримінального провадження, крім того, отримала копію технічного запису судового засідання. (Т. 2 а.с.238)
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що обвинувачений був якимось чином обмежений у своїх правах, право на захист забезпечено в повному обсязі. Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, встановлення обставини, що його обтяжує, а саме перебування в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджениха також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та розяснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив особливо тяжкий злочин, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 15.02.2017 року страждав на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності від алкоголю.
Обвинувачений вказує на неврахування судом пом`якшуючих обставин, однак таких судом не було встановлено, не вбачає їх і колегія суддів. Згідно відомостей кримінального провадження та поданих апеляційних скарг об`єктивно відсутні такі обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування в даному випадку ст. 69 КК України, на що звертає увагу обвинувачений.
Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є вмотивованим. Відповідно до постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на те, що внаслідок винних дій ОСОБА_8 настала смерть потерпілої, яка була донькою цивільного позивача, мала неповнолітнього сина 2001 року народження, який залишився на вихованні у цивільного позивача, розмір відшкодування визначено судом обгрунтовано.
Наявність у обвинуваченого ряду захворювань, погіршення стану здоров`я, на що він вказує в апеляційній скарзі не є підставою для скасування вироку суду першої інстанції чи зміни обвинуваченому призначеного покарання. За певних обставин, при наявності тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання, ОСОБА_8 не позбавлений права під час виконання вироку ініціювати питання щодо звільнення від відбування покарання за хворобою за правилами ст. 84 КК України в порядку, передбаченому законодавством.
З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора щодо призначення більшої міри покарання, судом першої інстанції були враховані всі обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі. Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого, розміру призначеного покарання та цивільного позову є вмотивованими, підтверджуються дослідженими доказами, у зв`язку із чим підстав для задоволення апеляційних скарг як сторони захисту так і сторони обвинувачення не встановлено.
Враховуючи, що ОСОБА_8 з 25.01.2017 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 22.09.2020 року перебував під вартою, вказаний строк слід зарахувати в строк відбування покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838 VIII від 26.11.2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838 VIII від 26.11.2015 року зарахувати засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25.01.2017 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 22.09.2020 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий
Судді