Комінтернівський районий суд м.Харкова
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 02.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 02.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що обвинувальний акт підсудний Комінтернівському районному суду м. Харкова. Його складено відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України. Підстав для закриття кримінального провадження за п. 4-8 ч.1, ч.2 ст.284 КПК України та повернення обвинувального акту прокурору немає. Просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду та надав клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві. В обґрунтування заявленого клопотання, адвокат послався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, оскільки у ньому не конкретно викладено обвинувачення, що унеможливлює здійснення ефективного захисту і розуміння ОСОБА_5 суті обвинувачення. Крім того, в обвинувальному акті, в порушення п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, не невірно зазначено місце проживання обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав позицію захисника та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Суд, вислухавши думку сторін, ознайомившись з обвинувальним актом та доданими до нього матеріалами, дійшов наступного.

Так, згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Вимоги, які законодавець ставить до обвинувального акту у статті 291 КПК України, і між інших в пункті 5 частини 2 вказано, що в обвинувальному акті повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення за своїм змістом є не конкретним, внаслідок чого вбачається порушення права обвинуваченого на захист, яке не є формальним і не може бути забезпечено лише участю захисників, оскільки особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення має чітко усвідомлювати, у вчиненні якого злочину він обвинувачується, не конкретне обвинувачення виключає справедливий судовий розгляд.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі, і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.

Так, обвинувальний акт не містить обвинувачення, а лише містить зміст формулювання підозри ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні-злочину, передбаченому ч. 1 ст. 368 КК України.

Крім того, обов`язковою ознакою злочину за ч. 1 ст. 368 КК України, є спеціальний суб`єкт злочину службова особа. Службовою особою, у статтях 364, 368, 368-2, 369 КК України є особа, яка постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснює функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймає постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконує такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Однак, обвинувальний акт не містить відомостей про те, відповідно до яких нормативно-правових актів ОСОБА_5 є службовою особою, які він має службові обов`язки.

В обвинувальному акті не вказано, чи мав ОСОБА_5 повноваження згідно своїх службових прав та обов`язків на вирішення питання щодо безперешкодного проходження товару через митний контроль, не зазначено, що саме входило в коло його службових повноважень, оскільки відповідальність за одержання неправомірної вигоди настає лише за умови, якщо службова особа одержала її за виконання чи невиконання будь-якої дії саме з використанням свого службового становища.

Крім того, з об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 368 КК України характеризується діями, обумовленими отриманням неправомірної вигоди, які вчиняються (або не вчиняються) службовою особою в інтересах надавача неправомірної вигоди чи третьої особи. При цьому такі їх інтереси можуть мати як законний, так і протиправний характер.

Однак, обвинувальний акт не містить відомостей про товар, який підлягав проходженню митного контролю, а також, вартість цього товару. Лише опосередковано зазначено, що вартість цього товару перевищувала 1000 євро.

Обвинувальним актом не встановлено, відповідно до яких норм законодавства, даний товар підлягає проходженню митного контролю.

Крім цього, в обвинувальному акті не конкретизовано кваліфікацію злочину, а саме не зазначено чітко, чи отримував ОСОБА_5 неправомірну вигоду для себе, чи для третіх осіб, оскільки дії службової особи, яка одержала гроші чи інші матеріальні цінності нібито для передачі іншій службовій особі як неправомірну вигоду, а насправді мала намір їх не передавати, а привласнити, кваліфікуються не за ст. 368, а за відповідними частинами статей 190 та 364 КК України.

Обвинувальний акт також не містить відомостей щодо того, отримував ОСОБА_5 неправомірну вигоду за вчинення або не вчинення дій в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, оскільки відповідальність за одержання неправомірної вигоди настає лише за умови, якщо службова особа одержала її за виконання чи невиконання будь-якої дії з використанням свого службового становища. З цього випливає, що за неправомірну вигоду, службова особа може вчинити активні дії або може утриматися від їх вчинення (бездіяльність).

Більш того, обвинувачення не розкриває в обвинувальному акті суб`єктивну сторону злочину, а саме, не встановлено мотив ОСОБА_5 у вчиненні злочину.

Таким чином, в порушення вимог ст. 291 КПК України у обвинувальному акті формулювання обвинувачення викладено не конкретно, оскільки не містить в собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення щодо ОСОБА_5 ..

Як вказують приписи ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими - покладається на слідчого, прокурора.

Такий виклад фактичних обставин справи унеможливить зміну обвинувачення у суді, оскільки зміна обвинувачення в суді допускається як винятковий випадок за наявності підстав, передбачених у ст. 338 КПК України, яка передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

Крім того, зміна обвинувачення в суді - це право прокурора, яким він в процесі розгляду справи може і не скористатись, оскільки вважає/ обвинувальний акт таким, що відповідає нормам КПК України. Тому суд приходить до висновку, що дані недоліки повинні бути усунуті до призначення справи до судового розгляду, щоб суд мав можливість постановити законний та обґрунтований вирок у справі, який би у разі апеляційного оскарження не був би скасований у зв`язку з недоліками, допущеними на досудовому слідстві.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 348 КПК України у судовому засіданні головуючий зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, однак, з огляду на наведене, виконати ці вимоги кримінального процесуального закону не можливо. Неконкретність і суперечливість обвинувального акту суттєво порушує право обвинуваченого на захист та свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Відповідно до п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь- які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також заслуговують на увагу доводи адвоката про порушення п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо невірно зазначено місце проживання ОСОБА_5 .

Таким чином, викладені вище недоліки обвинувального акту, свідчать про його невідповідність вимогам КПК України та унеможливлюють призначення судового розгляду у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 291, 293, 314-315 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 02.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України повернути прокурору прокуратури Харківської області, для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 17 липня 2020 року.

Суддя- ОСОБА_1