Провадження № 11-кп/4820/506/20
Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 червня 2019 року за № 0000183 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня вступу вироку в законну силу, зарахувавши в строк покарання час перебування під вартою з 27.06.2019 року до дня набрання вироком законної сили день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 відмовлено.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України. Скасовано арешт, накладений на речові докази.
За вироком суду, 27 червня 2019 року, близько 09 год. 40 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в парку культури і відпочинку ім. М. Чекмана у м. Хмельницький, неподалік оглядового колеса, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_9 , під час словесної суперечки з останньою, обхопив потерпілу руками ззаду і приставив до її шиї складний ніж, який вихопив із задньої кишені штанів. Реагуючи на це, потерпіла ОСОБА_9 вирвалась з обіймів ОСОБА_7 , почала тікати, а останній наздогнав її, став перед нею обличчям до обличчя і здійснив ножем поріз підборіддя. Потім, поваливши її на землю, здійснив три ріжучих рухи ножем по шиї. З метою врятування власного життя потерпіла ОСОБА_9 схопила правою рукою за лезо ножа, вирвала його з руки обвинуваченого та відкинула в сторону і швидким кроком почала тікати. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 підняв ніж та почав наздоганяти потерпілу, однак не зміг довести свій злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені ОСОБА_10 , який йшов назустріч. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді ран м`яких тканин на підборідді, в підщелепній ділянці, шиї, 3-4-5-го пальців правої кисті, відкритого пошкодження згиначів 4-го пальця правої кисті, які в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Непогоджуючись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив його змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді арешту, зарахувавши у строк покарання час його попереднього ув`язнення, негайно звільнивши його з під варти як такого, що відбув призначене покарання.
Вирок вважає незаконним через неправильну кваліфікацію його дій, а призначене покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення.
Вказує на відсутність умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_9 . На шиї останньої були не удари ножем, а порізи. Отримала ОСОБА_9 їх не від навмисного нанесення, а від того, що різко розвернулась в той час, коли він тримав її за плечі рукою, в якій перебував ніж.
Зазначає, що потерпілій завдано легкі тілесні ушкодження, тому його дії слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.
Також, посилається на те, що суд при призначенні покарання не врахував частове визнання ним вини, відшкодуваня шкоди, позитивну характеристику за місцем проживання, та відсутність судимостей.
Потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якій не погоджувалась із доводами, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки ОСОБА_7 вчинив замах на вбивство та отримав покарання, передбачене законом.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав, наведених у ній, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши всім учасникам провадження право виступу у судових дебатах, а обвинуваченому останне слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав, проте підтвердив, що у вказаний час та місці між ним та потерпілою виник конфлікт. Також, підтвердив, що у задній кишені його штанів був ніж. Однак, виклав свою версію подій.

Незалежно від вказаного, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується даними як суб`єктивних, так і об`єктивних доказів, які в деталях узгоджуються між собою, є належними та допустимими.

Так, показаннями потерпілої ОСОБА_9 підтверджується, що 27.06.2019 року близько 09 години в парку ім. М. Чекмана вона зустріла свого колишнього чоловіка ОСОБА_7 . Між ними виникла суперечка, під час якої він обхопив її ззаду руками, витягнув з кишені ніж і приставив до шиї. Вона почала викручуватись з обіймів і відчула поріз. Вирвавшись від ОСОБА_7 , почала тікати, але той її наздогнав та, стоячи до неї обличчям, здійснив поріз підборіддя, а потім кинув на землю і 3 рази провів ножем по шиї. Відчувши, що тече кров та усвідомивши загрозу життю, вона схопила ніж за лезо, вирвала з руки обвинуваченого, відкинула вбік та почала тікати до середини парку, де зустріла ОСОБА_10 , який зупинив ОСОБА_7 , що наздоганяв її. Всього їй завдано ОСОБА_7 5 порізів ножем.

Такі показання потерпілої узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що дійсно у вказаний час та місці йшов з дружиною на роботу через парк ім.Чекмана. Їм на зустріч бігла потерпіла ОСОБА_9 , в якої були порізи на шиї та руці, йшла кров, а вона просила викликати поліцію. За нею швидко йшов ОСОБА_7 з ножем у руці. На його вимогу ОСОБА_7 кинув ніж на землю та залишився до прибуття поліції.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що зранку 27.06.2019 йшов на службу через парк ім. М. Чекмана, де побачив групу людей, серед яких була потерпіла ОСОБА_9 з слідами крові на шиї і руках. Також, там був обвинувачений ОСОБА_7 , а в траві лежав ніж.

Такі покази узгоджуються з іншими об`єктивними доказами, дослідженими місцевим судом, зокрема, даними:

- протоколу огляду місця події від 27.06.2019 із план-схемою та фототаблицями, яким встановлено місце вчинення злочину, виявлено та вилучено ніж ОСОБА_7 з слідами речовини бурого кольору, схожої на кров (а.с. 65-77);

- висновку експерта № 429 від 23.07.2019, згідно якого у ОСОБА_9 станом на 27.06.-12.07.2019 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ран м`яких тканин на підборідді, в підщелепній ділянці, шиї, 3-4-5-го пальців правої кисті, відкритого пошкодження згиначів 4-го пальця правої кисті, що могли утворитися не менше ніж від 4-5-разової травмуючої дії ріжучого предмету, яким могло бути лезо клинка ножа. Зокрема, одна рана на підборідді має продовгувату форму, направлена зверху вниз зліва направо, розміром 1,5х0,1 см; дві рани в підщелепній ділянці, по серединній лінії тіла подовгуватої форми, різно направлені, розмірами 6,5х0,1 см та 5,5х0,1 см, кожна з`єднана двома хірургічними швами; рана по передній поверхні від верхньої третини шиї з переходом на бокову поверхню нижньої третини шиї продовгуватої форми, направлена зверху вниз зліва направо, розміром 12х0,1 см, з`єднана 7-ма хірургічними швами. Відкрите пошкодження згиначів 4-го пальця правої кисті та рана м`яких тканин в його проекції за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Рани м`яких тканин на підборідді, в підщелепній ділянці, шиї, 3 та 5-го пальців правої кисті за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Локалізація та характер даних тілесних ушкоджень не характерні та не специфічні для їх утворення при падінні потерпілої з висоти власного зросту (а.с. 115-116);

- протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 16.07.2019 року з відеозаписом його проведення, під час якого вона детально відтворила обставини замаху на її життя (119-122);

- протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 18.07.2019 року з відеозаписом його проведення, під час якого він підтвердив факт нападу на потерпілу, під час якого він приставив ніж до шиї потерпілої, під час чого їй могли бути заподіяні тілесні ушкодження (104-107);

- висновку експерта ОСОБА_12 № 406 від 08.05.2020 року, якими встановлено, що механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 може відповідати її показам під час слідчого експерименту 16.07.2019 року (а.с. 216-218).

У місцевому суді експерт ОСОБА_12 , підтвердила дані вищевказаного висновку № 406 та пояснила, що потерпілій ОСОБА_9 нанесені тілесні ушкодження в життєво важливі органи і в разі прикладання більшої сили могли призвести до тяжких наслідків, в тому числі і смерті. Механізм утворення і кількість тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 може відповідати її показам під час слідчого експерименту 16.07.2019 року. Виявлена кількість і характер тілесних ушкоджень у потерпілої, не відповідає показам обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його дій по приставлянню ножа до шиї, в результаті чого потерпіла нібито могла з необережності порізатись.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 434 від 14.08.2019 ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що не позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії, передбачати їх наслідки та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що не позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 98-100).

Вищенаведені докази є належними та допустимими, сумніви у їх достовірності у апеляційного суду відсутні, адже усі вони повністю узгоджуються між собою.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому, його дії кваліфікував правильно за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Перед викладенням перевірених доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на те, що вирок перевіряється відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України лише в межах доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Так, умисел у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України, спрямований лише на нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

Натомість, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, характеризується умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілої.
Питання про наявність чи відсутність у винного умислу на вбивство слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема брати до уваги ті з них, які можуть свідчити про бажання чи свідоме допущення винним смерті потерпілого. При цьому, насамперед, слід врахувати спосіб, знаряддя і засоби вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію спричинених тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій з боку винної особи, його взаємовідносини з потерпілим, поведінка обох, що передувала події злочину. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає смерть. Визначальним при цьому все ж таки є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, знаряддям вчинення даного злочину був складний ніж, для розкладання якого необхідно прикласти певні зусилля і провести маніпуляції по натисканню обмежувального механізму, що виключає його випадкове розкладання. Тілесні ушкодження нанесені неодноразово в життєво важливий орган шию. При цьому, обвинувачений декілька разів наздоганяв потерпілу, а наздогнавши, повалив її на землю, сів над нею та здійснив три ріжучих рухи ножем по життєво важливому органу шиї. Однак, ОСОБА_7 не довів даний злочин до кінця, з причин які від нього не залежали, зокрема, потерпіла ОСОБА_9 вирвала ніж та відкинула його в сторону, а піднявшись втекла. Намагаючись довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на умисне позбавлення життя потерпілої, обвинувачений ОСОБА_7 підняв ніж та намагався вкотре наздогнати потерпілу, але його діям завадив свідок ОСОБА_10 .

Отже, обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та бажав настання негативних наслідків у вигляді смерті потерпілої.

Вищенаведене свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 саме на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 , а не завдання їй легкого тілесного ушкодження. Тому дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.
Що стосується доводів апеляційної скарги про нанесення потерпілій лише одного порізу на шиї, то такі спростовуються даними висновку експерта № 429 від 23.07.2019 року, відповідно до яких у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді ран м`яких тканин на підборідді, в підщелепній ділянці, шиї, 3-4-5-го пальців правої кисті, відкритого пошкодження згиначів 4-го пальця правої кисті, що могли утворитися не менше ніж від 4-5-разової травмуючої дії ріжучого предмету, яким могло бути лезо клинка ножа.

Посилання на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Так, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Зокрема, враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив особливо тяжкий злочин, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за вчинення насильства в сім`ї, характеризується негативно.
Суд правильно визнав обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо колишнього подружжя; обставиною, що пом`якшує покарання - відшкодування завданої шкоди.
Отже, відсутність судимостей та відшкодування матеріальної шкоди були враховані місцевим судом під час призначення покарання ОСОБА_7 тому доводи апелянта щодо вказаного є необгрунтованими.
Наявність позитивної характеристики за місцем проживання не є визначальним для зміни обраного виду та міри покарання, оскільки обставини справи враховуються в їх сукупності.
Що стосується посилання ОСОБА_7 на часткове визнання ним вини, то як вбачається із матеріалів справи, зокрема із звукозапису судових засідань, останній вину у вчиненні саме кримінального правопорушення, передбаченого з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у місцевому суді не визнав. Не визнав таку і в апеляційному суді, тому підстав для врахування при призначенні покарання часткового визнання вини обвинуваченим у місцевого суду не було.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.115 КК України, наближеного до мінімального, а саме: у виді 7 років позбавлення волі.
Колегія суддів погоджується, що саме таке покарання, у цьому випадку, буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Підстави для зміни чи пом`якшення покарання, як того просить апелянт, відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вона не містить доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4