У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134 від 24 жовтня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадження Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134 від 24 жовтня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає, угоди не укладались.

Також прокурор підтримав подане ним клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляду тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 2-х місяців. Прокурор просив врахувати, що на даний час наявні підстави для продовження строку дії та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки ризики, якими керувався суд при обранні вказаного заходу не відпали та не припинили існувати.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого ОСОБА_5 не заперечили проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, підстав для закриття провадження не вбачають, угоди не укладались.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки ризики на які вказує прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу, відсутні. Зазначила, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду. Пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання, мама обвинуваченого є пенсіонеркою та хворіє на рак легенів 2 ступені. Відповідних доказів не надала.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що кримінальне провадження підсудне Ужгородському міськрайонному суду Закарпатської області, даний обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, суттєвих порушень вимог ст. 291 КПК України та обставин, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, судом на даний час не встановлено. Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.
Достатніх підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою ст. 284 КПК України, судом на даний час не встановлено. Тому суд вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду. У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, не заявлено. Зазначене судове засідання з урахуванням обставин кримінального провадження слід проводити закрито.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закінчити підготовче провадження та призначити судовий розгляд.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Прокурор пояснив, що строк тримання останнього під вартою, визначений попередньою ухвалою суду від 18.12.2020 року, спливає 15.02.2021; ризики, передбачені п.1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими до обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даний час наявні, не відпали та не припинили існувати.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Статтею 5 п. 1 підпункту «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом і в таких випадках як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотання учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 цього Кодексу обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2020 року матеріали досудового розслідування за повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 26 жовтня 2020 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 20 грудня 2020 року.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.12.2020 року дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: до 15 лютого 2021 року (включно), з визначенням розміру застави.

Прокурор обґрунтовує своє клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявністю ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від суду), п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик впливу на свідків, експертів та спеціалістів у даному кримінальному провадженні), п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином).

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).
Так, на даний час будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого обвинуваченому правопорушення, на даний час існує ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Суду не надано достатньо доказів обставин, які свідчать про наявність необґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні кримінального правопорушення та наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 залишаючись на волі, не буде ухилятись від суду, впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не надано доказів на підтвердження міцності його соціальних зв`язків в місті постійного проживання, належних доказів про репутацію, майновий стан.

Суд вважає, що небезпека переховування обвинуваченого здається явно переконливою.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих та свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає встановленим ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як у вказаному кримінальному провадженні є підстави вважати, шо є сторонні особи, які наразі не встановлені органом досудового розслідування, які могли допомагати / ОСОБА_4 у підготовці до вчинення злочину. Враховуючи те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе шляхом надання порад, вказівок, усуненням перешкод чи іншим чином сприяти неможливістю встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, суд вважає доведений даний ризик.

Крім того, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, що обумовлено необхідністю судового розслідування у кримінальному провадженні, необхідності проведення ряду процесуальних дій на даний час та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з триманням під вартою на більш м`який запобіжний захід. Доводи сторони захисту їх не усувають і не спростовують.

Суд вважає, що твердження прокурора, щодо того що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду заслуговує на увагу. Таке твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі визнання його винним у вчинені вище вказаного злочину; може впливати на свідків та потерпілу; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, обвинувачений не має жодних соціально стримуючих зв`язків - не має офіційного місця роботи або інших стабільних джерел доходу, судимий, злочин вчинено в період випробувального терміну, неодружений, відомості про наявність дітей відсутні, проживає у домогосподарстві разом з матір`ю, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - крадіжки, поєднаній з проникненням в житло, вчиненою повторно, за попередньому змовою групою осіб. Сукупність таких обставин дає підстави стверджувати про реальність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення і не здатність інших, більш м`яких, запобіжних заходів йому запобігти. Суду не представлено доказів, що дані ризики зменшилися із часом.

З таких підстав, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 днів, а саме до 11.04.2021 року включно.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді на теперішній час не надано. Відповідно до листа ДУ «Закарпатська установа виконання покарань» № 121230 від 26.01.2021 року ОСОБА_4 був оглянутий лікарем дерматологом та лікарем терапевтом, стан здоров`я ОСОБА_4 задовільний

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом.
Виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, враховуючи мотив та спосіб вчинення злочину, існуючі в даному провадженні ризики, оцінені в сукупності із даними про особу обвинуваченого, суддя приходить до переконання, що належний контроль за поведінкою обвинуваченого та дієве запобігання встановленим у провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак, клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є підставним та підлягає до задоволення.
Крім того, частиною 3 ст. 183 КПК України передбачено, що суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Частиною п.1 ч.5 статті 182КПК України визначено, що розмір застави встановлюється щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально спів ставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суддя вважає, що у зв`язку з наведеним та з урахуванням тяжкості злочину, а також даних про особу обвинуваченого та ризиків, встановлених суддею, останньому слід визначити заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (2102 грн.), відповідно становить 42 040 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та є спів мірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.
У разі внесення застави, на ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України слід покласти наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу прокурора, слідчого або суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду закордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну).

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти необхідно звільнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 183, 314, 315, 331, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001134 від 24 жовтня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.02.2021 року на 10-00 годину.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Роз`яснити учасникам провадження про їх право ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на підставі їх письмового клопотання.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31 березня 2020 року до покарання у виді 2-х років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки, у кримінальному провадженні за №0001134 від 24 жовтня 2020 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на строк не більше ніж на 60 днів, а саме по 11 квітня 2021 року включно.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 040 (сорок дві тисячі сорок) грн.
У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу прокурора, слідчого або суду.
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання вищевказаних обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків визначити до 11 квітня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1