Справа № 732/1137/20
Провадження № 1-кп/732/4/21
У Х В А Л А
про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою
20 січня 2021 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Городня в обєднаному кримінальному провадженні по обвинуваченню за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 289 КК України
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щорс, Чернігівської області, зареєстрованому та проживаючому в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_5
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
Судом слухається обєднане кримінальне провадження по обвинуваченню за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 289 КК України ОСОБА_3 та по обвинуваченню за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України ОСОБА_5
Прокурором 19 січня 2021 року заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 з посиланням на ризики, визначені п.1,п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, жоден з інших запобіжних заходів не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку.
Захисник вважав клопотання не обгрунтованим, вказував, що домашній арешт здатен забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого, а запобіжний захід у виді тримання під вартою, як найтяжчий захід, обставинами вказаними прокурором не доводиться.
Обвинувачений підтримав думку захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати домашній арешт як запобіжний захід.
Заслухавши учасників провадження, вивчивши клопотання, оцінивши ризики, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.
Суд враховує:
1)кількість епізодів злочинної діяльності у кількох обвинувальних актах,
2)суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності обвинувачення.
У сукупності зазначене є належними елементами при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Доведеними є ризики, передбачені пунктами 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та неспроможність у провадженні більш мякого запобіжного заходу. Тому ОСОБА_3 слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Дійсно, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування, та зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованості підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості, у зв`язку з чим судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, та такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. (п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України», п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, яке набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року).

При цьому в контексті практики ЄСПЛ, ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Суд керується рішенням по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від суду.
Обвинувачений вже порушував запобіжний захід після передачі провадження до суду і раніше не виконував свої обовязки при запобіжному заході домашній арешт; в силу тяжкості покарання він може впливати на свідків і потерпілого; а з урахуванням кількості заявлених епізодів характерним залишається і ризик продовження кримінальних правопорушень.
Таким чином, всі ризики, які первинно стали підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, продовжують існувати, не зменшились та на даний час залишаються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 199,331, 372 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Продовжити у обєднаному кримінальному провадженні по обвинуваченню за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 289 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 21 березня 2021 року 14-тої години 00 хвилин.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1