Номер провадження: 11-кп/813/266/21
Номер справи місцевого суду: 509/4253/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.11.2020 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001146 від 06.07.2019 року, про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.11.2020 рокубув продовжний строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України, до 26.01.2021 року, оскільки суд прийшов до висновку про те, що ризики, встановлені в попередніх судових рішеннях, якими відносно обвинуваченого був застосований та продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, є необхідність подальшого тримання під вартою обвинуваченого, так як більш м`які запобіжні заходи не забезпечать його належну процесуальну поведінку.

Зміст вимог апеляційних скарг.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не врахував, що прокурором не надані докази про наявність обґрунтованої підозри та частина наданих стороною обвинувачення доказів є недопустимими.

Також в апеляційний скарзі зазначено, що суд першої інстанції не врахував , що обвинувачений є повністю сліпим, має 1 групу інвалідності по зору, що виключає склад інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою повністю співпадає зі змістом клопотанням, яке раніше подавалось прокурором.

Ухвала суду обвинуваченому ОСОБА_8 не вручалася, судом не були у повній мірі забезпечені права обвинуваченого на захист, так як наданий обвинуваченому захисник не надавав належний захист, навпаки ввів обвинуваченого в оману, роз`яснивши йому про необхідність підписання усіх документів для закриття провадження на підставі мирової угоди.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, в суді першої інстанції триває судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України, а тому встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги зазначене апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України, на даній стадії, при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу, не перевіряється.

Таким чином, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що інвалідність 1 групи по зору обвинуваченого ОСОБА_8 виключає склад інкримінованих йому злочинів, так як встановлення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

Крім того, з змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд першої інстанції врахував ту обставину , що обвинувачений має 1 групу інвалідності по зору, та мотивував своє рішення.

Оскаржуваною ухвалою був продовжний строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки суд дійшов висновку про те, що прокурором доведені обставини, передбачені п.1 ч.3 ст.199 КПК України, зокрема, що ризики, передбачені ч.1,5 ст.177 КПК України, які були встановлені в попередніх судових рішеннях, не зменшилися, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.
Апеляційним суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що встановлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились.

Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України, за вчинення більш тяжкого з інкримінованих кримінальних правопорушень, в разі доведеності під час розгляду кримінального провадження вини ОСОБА_8 , передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, на думку апеляційного суду, наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися спроб переховуватися від органів досудового розслідування і суду.
Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, наразі знову обвинувачується у вчиненні злочинів проти життя та здоров`я осіб, апеляційний суд вважає наявним ризик передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, при розгляді апеляційної скарги прокурор звернула увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 , якому за першим епізодом обвинувачення був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту за місцем проживання, порушив покладні на нього обов`язки домашнього арешту та вчинив другий епізод інкримінованого кримінального правопорушення за іншою адресою.
На думку суду апеляційної інстанції, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що до теперішнього часу не зменшилися ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені в оскаржуваній ухвалі суду та попередніх судових рішеннях на підставі відповідних матеріалів провадження.

З огляду на наведені обставини апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, доводи апеляційної скарги не містять будь-яких обставин та доказів, які б ставили його під сумнів.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, оскільки цей запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду не встановлено обставин про порушення прав обвинуваченого на захист під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор подає ідентичні клопотання про продовження строку тримання під вартою, апеляційний не приймає до уваги, оскільки, згідно приписів ч.ч.1,3 ст. 199 КПК України, складання змісту клопотання є прерогативою виключно сторони обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду обвинуваченому ОСОБА_8 не вручалася не впливає на вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу, оскільки сторона захисту не позбавлена права отримувати судові рішення у встановленому законом порядку.
Також апеляційний суд не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на незабезпечення судом права обвинуваченого на захист, оскільки, на думку апелянта, наданий обвинуваченому захисник не надавав належний захист ОСОБА_8 , так як до компетенції апеляційного суду не входить надання оцінки здійснення захисниками професійної діяльності у кримінальному провадженні.
При розгляді апеляційної скарги захисник повідомив, що без перебування ОСОБА_8 на волі неможливо оформити опіку над його неповнолітнім сином, опікуном якого на даний час є бабуся, на іншу особу, однак апеляційний суд не приймає до уваги ці обставини, як підставу для скасування судового рішення, яким обґрунтовано та у відповідності до положень закону продовжений строк тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення зазначених пи птань сторона захисту не позбавлена здійснювати у встановленому законом порядку.
При таких обставинах, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про наявність підстав, передбачених приписами ст. 411, 412 КПК України, для скасування судового рішення підтвердження не знайшли. Відповідно до положень ст. 407 КПК України апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.
Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.11.2020 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001146 від 06.07.2019 року, про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 15.01.2021 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3