ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
12 січня 2021 року м. Чернівці
Вказаним вироком ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Користуючись положенням ч. 3 ст. 375 КПК України, заявляю окрему думку щодо вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 листопада 2020р. по даній справі, з огляду на наступні порушення норм матеріального та процесуального права, та фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.
Оцінивши докази у даному кримінальному провадженні, на підставі ст. 94 КПК України, з точки зору їх об`єктивності, належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, керуючись загальними принципами кримінального процесу, приходжу до висновку, що пред`явлене обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_2 не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.
Відповідно до норм кримінального процесуального кодексу України доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладається на сторону обвинувачення, так як ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ст. 17 КПК України).
Сторона обвинувачення зобов`язана доводити винуватість особи поза розумним сумнівом у вчиненні злочину. Якщо сторона обвинувачення не доведе вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим - судом беззаперечно ухвалюється виправдувальний вирок.
Відповідно до статті 186 КК України, грабіж - відкрите викрадення чужого майна. З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. При цьому, відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.
Так, стороною обвинувачення в ході судового розгляду не було доведено факту відкритого викрадення ОСОБА_2 09.09.2019 р. майна потерпілого ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції зазначав, що дійсно 09.09.2019 р. він таємно викрав майно із машини потерпілого ОСОБА_4 , при цьому потерпілого він не бачив та криків не чув, також жодних свідків події не було. Тому він спокійно пішов з місця вчинення злочину.
Така версія обвинуваченого не спростована жодними доказами, наявними в матеріалах справи.
Так, потерпілий ОСОБА_4 в ході судового розгляду даного кримінального провадження вказав на ОСОБА_2 як на особу, яка відкрито заволоділа його майном 09.09.2019року. Пояснив, що побачив в своєму автомобілі обвинуваченого і почав на нього кричати, після чого той виліз з автомобіля з його речами та почав тікати, а він став його наздоганяти. Свідками події були дві жінки, які йому порадили викликати поліцію.
Разом з тим такі пояснення потерпілого не узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_5 , яка в суді першої інстанції, будучи попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, не підтвердила того, що обвинувачений втікав, а хтось його наздоганяв, або ж кричав про вчинення грабежу. Більш того, потерпілий ОСОБА_4 до неї не підходив та про викладення свого майна не повідомляв. При цьому, обвинуваченого вона не впізнала, оскільки пройшло багато часу.
Крім того, показання потерпілого не узгоджуються із даними, які містяться на а.с. 67 у т.2 в заяві свідка ОСОБА_6 ( від допиту якої прокурор відмовився в судовому засіданні), з якої вбачається, що в день коли відбулась крадіжка, вона гуляла з дітьми на АДРЕСА_1 та ні крадіжку ні самого злочинця вона не бачила. Зі слів слідчого їй стало відомо про крадіжку, при цьому останній зазначив що їй потрібно підписати якісь документи, ніхто до суду її викликати не буде. При цьому, такій заяві судом взагалі не було надано жодної правової оцінки.
Інших свідків відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_4 стороною обвинувачення не встановлено.
Також винуватість ОСОБА_2 за ч.2 ст. 186 КК України не підтверджується й письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
Як вбачається із дослідженого в ході судового розгляду протоколу прийняття заяви про вчинення злочину (а.с.7, т.1), потерпілий ОСОБА_4 повідомив про те, що 09.09.2019р. з його автомобіля було вчинено крадіжку грошових коштів, при цьому в графі під №6, де зазначено про те, чи бачив заявник особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи може її впізнати, за якими прикметами, він жодних відомостей не зазначив та підтвердив правильність викладених у ньому даних, власноручно підписавши даний протокол.
Із постанови про зміну кваліфікації від 27.09.2019р. вбачається, що дії ОСОБА_2 були перекваліфіковані з ч.1 ст.185 на ч.2 ст.186 КК України та постановлено внести відповідні зміни до ЄРДР.
Одночасно в матеріалах кримінального провадження відсутній витяг з ЄРДР з первинною кваліфікацією за ч.1 ст.185 КК України та натомість на а.с.1 у т.1 міститься витяг з ЄРДР від 10.09.2019 р. з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.186 КК України, з якого неможливо встановити коли (дата, час) та протягом якого часу таку правову кваліфікацію було змінено.
При цьому перевірити обставини, які слугували підставами для зміни правової кваліфікації на ч.2 ст.186 КК України, також не можливо, оскільки стороною обвинувачення не долучено ані протоколу про визнання ОСОБА_4 потерпілим, ні його первинного допиту в якості потерпілого.
Звертаю увагу на те, що більшість слідчих дій було проведено за участю потерпілого до винесення вищевказаної постанови про зміну кваліфікації.
Інші письмові докази як окремо так і в своїй сукупності не доводять винуватість ОСОБА_2 саме за ч.2 ст.186 КК України.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За результатами аналізу зібраних у кримінальному провадженні доказів, оцінки пояснень обвинуваченого, показань потерпілого та свідка, а також письмових доказів приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, натомість в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Суддя Чернівецького
апеляційного суду ОСОБА_1