Номер провадження: 11-сс/813/1745/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.10.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000253, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 176 КК України, -

встановив:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.10.2020 року задоволено частково клопотання слідчого СВ Хмельницького ВП Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000253 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 176 КК України та накладено арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку по АДРЕСА_1 . В частині арешту майна вилученого з автомобілю «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 відмовлено.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що є підстави вважати, що вилучене під час огляду майно є предметом кримінального правопорушення та може зберігати на собі сліди його вчинення.
Стосовно частини майна, яке перебувало в автомобілі «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який виявлено та вилучено під час проведення обшуку, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у накладені арешту з огляду на наявність ухвали від 13.10.2020 року, якою було відмовлено у проведенні обшуку вищезазначеного автомобілю.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що:
-слідчим не подано доказів того, що арешт майна вплине на подальший розгляд кримінального провадження та взагалі має значення для кримінального провадження;
-арешт майна негативно вплине на майновий стан родини ОСОБА_7 ;
-слідчим суддею в ухвалі підтверджено факт закінчення досудового розслідування;
-арешт майна розглянуто з порушенням ч. 6 ст. 173 КПК України, тобто поза межами визначеного строку.
Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення представника власника майна, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Згідно з п.1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000253, внесеного до ЄРДР 19.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 176 КК України за фактом незаконного порушення авторських та суміжних прав ТОВ «1+1 Інтернет» з боку невстановлених осіб.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_7 , зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 08.10.2020 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук на вказаній території під час якого у будинку виявлено та вилучене майно належне ОСОБА_7 .

Крім цього 08.10.2020 року на вищевказаній території подвір`я виявлено автомобіль «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , з якого на підставі ч. 3 ст. 233, 234 КПК України вилучено предмети, пакунки, коробки з відео ресиверами та блокноти з записами.
В подальшому 08.10.2020 року слідчим СВ Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з метою збереження речових доказів подано клопотання про арешт майна, оскільки вилучене відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги та вказала, що арештоване майно придбано на підставі договору купівлі продажу ТОВ «Екоторгплюс» для перепродажу.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та вказав, що вилучене майно, а саме відеоресирвери є предметами злочину, що підтверджується проведеними негласними слідчими діями та по даним предметам призначена експертиза з метою встановлення чи дійсно вносились зміни до них.

Враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, про те що матеріалами клопотання підтверджений факт вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.176 КК України, вилучене в ході проведення обшуку будинку по АДРЕСА_1 майно є речовим доказом, підлягає дослідженню по кримінальному провадженню що вказує на необхідність накладення арешту на зазначене майно, а вилучене майно з автомобілю «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 підлягає поверненню особі у якій тимчасово вилучене майно в зв`язку в ненаданням дозволу на проведення обшуку автомобілю, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Посилання представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , що вилучене майно придбане для перепродажу не заслуговує уваги, оскільки на підтвердження зазначеного факту представником не залучено будь яких доказів та спростовуються прокурором у судовому засіданні.
Доводи захисника щодо закінчення строків досудового розслідування є необґрунтованими, оскільки як вказав прокурор у судовому засіданні, дане кримінальне провадження є тяжким та строки продовжено до 19.02.2021 року.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.10.2020 року про часткове задоволення арешту майна у кримінальному провадженні №0000253 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 176 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4