Дата документу 12.10.2020 Справа № 937/5032/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/5032/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/1071/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

розглянула 12 жовтня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областізі скаргою, в якій просить внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення, вчинені, на думку заявника, слідчим Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_7 , який начебто порушив законодавство, а саме безпідставно та необґрунтовано закривав кримінальні справи.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб, слідчий суддя вказав, що скаржник не надав слідчому судді переконливих доказів, які б свідчили, що він безпосередньо звертався до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, із заявою про вчинення кримінального правопорушення у порядку, визначеному ст. 214 КПК України та за його заявою уповноваженими особами ТУ ДБР у м. Мелітополі не були внесені відомості до ЄРДР. Отже, ОСОБА_6 не доведено порушення такою бездіяльністю його процесуальних прав як заявника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, зазначив, що у зв`язку з порушенням ч. 4 ст. 214 КПК просить вважати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2020 року не правомірною та підлягаючою перегляду на професійній основі.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Як вбачається з матеріалів провадження 15.07.2020 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі з приводу невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_7 .
Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 з підстави не надання доказів звернення до ТУ ДБР із заявою у порядку ст. 214 КПК та не доведення порушення такою бездіяльністю його процесуальних прав.

Однак, таке рішення слідчим суддею прийнято без з`ясування усіх обставин, що потягло за собою невірність прийнятого рішення.

Так, при апеляційному розгляді ОСОБА_6 зазначено про звернення до правоохоронного органу із заявою щодо вчинення ОСОБА_7 протиправних дій, що підтверджується відповіддю ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь.

Отже, висновок слідчого судді щодо відсутності доказів на підтвердження відповідного звернення ОСОБА_6 до ТУ ДБР у м. Мелітополь є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Між тим, слід зауважити на визначеному ч.1 ст. 304 КПК України строку оскарження бездіяльності, який становить десять днів та обчислюється з моменту вчинення бездіяльності.

Також підлягають врахуванню загальні вимоги щодо додержання процесуальних строків, встановлених у ст. 116 КПК, згідно з якою строк подання скарги на стадії досудового провадження не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до його закінчення на пошту або передано особі, уповноваженій її прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у медичному чи психіатричному стаціонарі, спеціальній навчально-науковій установі, якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення відповідного строку.

У випадку пропуску строку, встановленого для подання скарги, скарга повертається особі, якщо при її поданні особа не порушила питання про поновлення цього строку. Слідчий суддя, за наявності відповідної заяви, може поновити строк, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Підставою для поновлення строків також може бути визнано й об`єктивні причини, внаслідок яких особа не змогла вчасно реалізувати своє право на подання скарги.

Але вирішенню питання щодо поновлення процесуального строку, що передбачено ст. 117 КПК України, передує подання скаржником відповідного клопотання, яке і є предметом розгляду в контексті поновлення процесуального строку.

У випадку якщо скаргу подано після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України і особа не заявила клопотання про його поновлення або слідчий суддя не знайшов підстав для його поновлення.

Так, за наявною інформацією з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі вбачається, що ОСОБА_6 звертався з відповідною заявою відносно слідчого ОСОБА_7 , що повністю спростовує висновки суду з приводу відсутності даних щодо такого звернення.

Разом з тим, наявна інформація засвідчує звернення ОСОБА_6 із заявами про внесення відомостей до ЄРДР відносно слідчого ОСОБА_7 у 2019 році.

Така інформація під час апеляційного розгляду була фактично підтримана ОСОБА_6 , оскільки останніми датами звернення зазначено 2019 рік.

Між тим, вказана апелянтом дата 2 січня 2020 року є датою відповіді уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Мелітополі на заяву ОСОБА_6 , а не датою звернення останнього з заявою про вчинений злочин.

Більш того, відповідьТУ ДБР у м. Мелітополь містить дані про відсутність звернень ОСОБА_6 з заявами відносно слідчого ОСОБА_7 у 2020 році,що при апеляційному розгляді не знайшло спростування.

Отже, беручи до уваги звернення ОСОБА_6 до Територіального управління Державного бюро розслідувань. розташованого у м. Мелітополі щодо дій слідчого ОСОБА_7 у 2019 році та дату звернення до слідчого судді 15.07.2020 року, слід констатувати, що строк на оскарження бездіяльності є вочевидь пропущеним.

При цьому ОСОБА_6 не ставив питання про поновлення пропущеного строку на оскарження бездіяльності посадових осіб.

З цього приводу судова колегія зауважує на правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Встановлені обставини передбачають скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового про повернення ОСОБА_6 його скарги, що перебуває у площині повноважень суду апеляційної інстанції (ч.3 ст. 407 КПК України) та не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Мелітополі, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань скасувати.

Постановити нову, якою повернути ОСОБА_6 подану ним до слідчого судді скаргу на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до ЄРДР.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4