УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0005330 від 02.07.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.3 ст.189, ч.2 ст.127 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за № 0005330 від 02.07.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.3 ст.189, ч.2 ст.127 КК України, про арешт майна автомобіля марки «BMW», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0005330 від 02.07.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.3 ст.189, ч.2 ст.127 КК України.

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що в період часу з 15 години 01.07.2020 по 17 годину 01.07.2020, за адресою: АДРЕСА_1 , організована група осіб, діючи умисно, незаконно позбавили волі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тривалий час, чим нанесла останньому фізичних страждань.

В ході проведення першочергових слідчих дій було встановлено, що особи, які причетні до викрадення потерпілого ОСОБА_5 пересуваються на автомобілі марки «BMW», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , та що в салоні вказаного автомобіля може знаходитися майно, яке має доказове значення для досудового розслідування.

15 липня 2010 року в ході огляду місця події за адресою: місто Київ, вулиця Більчанська, 1 слідчим СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , з метою збереження речових доказів було вилучено автомобіль марки «BMW», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який визнано речовим доказом, у зв`язок уз чим, з метою його збереження, слідчий просить накласти на нього арешт.

В судове засідання слідчий за викликом не з`явився, що не перешкоджає розгляду даного клопотання відповідно до приписів частини першої статті 172 КПК України.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 заперечував проти клопотання та вважав його необґрунтованим.

Слідчий суддя, вислухавши думку представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

16.07.2020 слідчий направив слідчому судді клопотанням про арешт тимчасово вилученого 15.07.2020 майна в рамках кримінального провадження, яке було вилучено в рамках кримінального провадження, яке внесене до № 0005330 від 02.07.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.3 ст.189, ч.2 ст.127 КК України. У своєму клопотанні слідчий просить арештувати автомобіль, який належить ОСОБА_7 з метою збереження речових доказів.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий судя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно змісту клопотання, автомобіль був вилучений в ході огляду є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, слідчий не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що автомобіль може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, враховуючи, що постанова слідчого про визнання речових доказів від 15 липня 2020 року носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові не надана оцінка автомобілю на предмет його відповідності положенням статті 98 КПК України, а також не обґрунтовано його значення для даного кримінального провадження, у зв`язку з чим арешт на зазначений об`єкт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні не може бути накладений.

Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не доведено правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що з клопотанням про арешт майна третьої особи звернувся слідчий, в той час, коли відповідно до положення частини 2 статті 64-2 КПК України із клопотанням про арешт майна третьої особи має звертатися прокурор, чим порушено порядок звернення з таким клопотанням.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна та для ініційованого слідчим питання з приводу поновлення пропущеного строку.

Керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0005330 від 02.07.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.3 ст.189, ч.2 ст.127 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання ап еляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя : ОСОБА_1