Справа № 460/1306/18
Провадження №1-кп/944/154/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.11.2020м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області
у складі: головуючого-судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000085 від 30.03.2018 та №0000035 від 31.07.2020, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України,

в с т а н о в и в :

15.08.2017 обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, в умовах особливого періоду умисно, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 та незаконно перебував за її межами до 18.09.2017, до моменту повернення у військову частину для проходження військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , 15.11.2017 в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою ухилитися від проходження військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 та незаконно перебуває поза межами її розташування. Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст. 408 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив суду, що є військовослужбовцем за контрактом дійсно залишав військову службу у зв`язку із сімейними обставинами. В подальшому повернувся на службу. У зв`язку із сімейними обставинами, залишив військову частину в листопаді 2017 року і з того часу не повертався. Весь час перебував вдома за місцем проживання. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч. 3 ст. 408 КК України доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду самовільно залишив місце служби без поважних причин.

Також дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 408 КК України, оскільки він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в умовах особливого періоду з метою ухилитись від військової служби, тобто вчинив дезертирство.

При призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на утриманні має малолітню дитину, за місцем проживання скарг на обвинуваченого не надходило, брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Таким чином суд вважає, що покарання ОСОБА_4 слід обрати в межах санкцій статей за якими він обвинувачується у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.407, ч.3 ст.408 КК України, та призначити покарання:

- за ч.4 ст.407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.408 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та праці.

Командиру військової частини НОМЕР_1 здійснювати контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_4 , а у разі його звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1