Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня2020 року
м. Київ

справа № 127/18010/17
провадження № 51-1624ск19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про самовідвід у провадженні № 51-1624ск19 за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада

2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК визначено

ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 54 КК позбавлено ОСОБА_5 спеціального звання «старший лейтенант поліції».
Стягнуто з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди: на користь ОСОБА_6 6415 грн, на користь ОСОБА_7 1000 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 18 березня 2019 року відмовив у задоволенні апеляційної скарги прокурора й апеляційної скарги зі змінами захисника, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишив без змін.
Верховний Суд ухвалою від 10 травня 2019 року відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовив захиснику ОСОБА_8 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою, в якій порушувалося питання про зміну рішень місцевого й апеляційного судів шляхом застосування положень ст. 75 КК та звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року на підставі п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК ОСОБА_5 було відмовлено у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень колегія суддів дійшла висновку про те, що за обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами, підстав для пом`якшення засудженому покарання чи застосування положень ст. 75 КК немає.
Також Верховний Суд ухвалою від 22 липня 2019 року відповідно до п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_9 , котрий просив суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2019 року через істотні порушення апеляційним судом вимог ч. 2 ст. 20 та ч. 4 ст. 403 КПК, оскільки з касаційної скарги та долученої до неї копії оскаржуваного судового рішення вбачалося, що апеляційним судом наведенні положення кримінального процесуального закону порушені не були.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 28 травня 2018 року задовольнив заяву захисника ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вищезгаданого рішення суду апеляційної інстанції, скасувавши його. Постановив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та задовольнити апеляційну скаргу зі змінами захисника. Змінив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_5 у частині призначення покарання. На підставі ст. 75 КК звільнив засудженого від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та поклав на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Не погоджуючись із цим судовим рішенням, заступник прокурора Вінницької області

ОСОБА_4 подав касаційну скаргу.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 12 серпня 2020 року провадження № 51-1624ск19 за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 було передано колегії суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючої), ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перевірку в касаційному порядку ухвали Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,

в якій, крім іншого, не погоджується із цим судовим рішенням у частині застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК). Однак у вищевказаних ухвалах колегія Касаційного кримінального суду у зазначеному складі суддіввже висловила свою позицію з наведеного питання.
На підставі викладеного, з метою недопущення будь-яких сумнівів у сторін кримінального провадження в неупередженості суддів та безсторонності суду, суддями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відповідно до п. 4 ч. 1

ст. 75 КПК заявлено самовідвід.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших підстав, які викликають сумнів у його неупередженості.
Враховуючи, що наведені в заяві суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 обставини можуть викликати сумнів щодо їх неупередженості в учасників кримінального провадження чи в інших осіб, які не беруть у ньому участі, або породити у сторони захисту думку про визначеність наперед невигідного для них результату розгляду справи, ця заява про самовідвід підлягає задоволенню.
Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 75, статтями 8082 КПК, Верховний Суд,
постановив:
Заяву суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити.
Провадження № 51-1624ск19 за касаційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 (справа № 127/18010/17) направити

на повторний автоматизований розподіл для виконання вимог ч. 3 ст. 82 КПК.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3