Постанова
Іменем України
11 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 200/2904/16-к

провадження № 51-1067км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003872, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого у

АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від

07 травня 2018 року ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за:
ч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 роки 6 місяців;

ч. 1 ст. 187 КК України строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
За цим вироком також засуджено ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , судові рішення щодо яких в касаційному порядку

не оскаржуються.
Згідно з вироком суду неповнолітнього ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 01 вересня 2015 року приблизно о 02:00. разом iз ОСОБА_9 ,

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 5/7, за адресою:

м. Дніпропетровськ, вул. К. Лібкнехта, побачили раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_13 , здійснили напад на останнього, почавши наносити йому удари, в результаті чого потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_8 , виходячи за межі попередньої змови, став наносити потерпілому удари руками та ногами по голові та тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), таким чином вчинивши дії, які не охоплювалися умислом інших співучасників, після чого виявив та заволодів у подальшому мобільним телефоном «iPhone 5», чорного кольору, вартістю 5 225 грн, з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
В подальшому 17 жовтня 2015 року приблизно о 02:00 неповнолітній

ОСОБА_8 , перебуваючи разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 біля будинку № 54, за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, побачили раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_14 , здійснили напад на останнього та заволоділи майном на загальну суму 2 812, 50 грн, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
Крім того, 17 жовтня 2015 року приблизно о 05.00 неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 біля будинку № 12, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артема, побачили раніше незнайомих потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , здійснили напад на зазначених потерпілих, у результаті чого потерпілому ОСОБА_16 було завдано фізичного болю, а потерпілому ОСОБА_15 було спричинено тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, після чого заволоділи майном на загальну суму 3 750 грн, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
Також, 07 листопада 2015 року приблизно о 05:11 неповнолiтнiй ОСОБА_8 разом iз ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Варус-11», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, бул. Європейський, 1д, побачили раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_17 , прослідували за потерпілим та здійснили напад на останнього, в результаті якого йому було спричинено тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, та у подальшому заволоділи паспортом громадянина України на ім`я потерпілого і майном на загальну суму 15 338, 25 грн, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник, обґрунтовуючи вимоги поданої касаційної скарги, вказує на неповноту судового розгляду місцевим судом, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що місцевий суд не встановив достатніх доказів на підтвердження того, що

ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому злочини.
На зазначені порушення ним було вказано і в апеляційній скарзі, проте апеляцій суд в порушення вимог ст. 419 КПК України, не надав оцінки всім доводам його скарги.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавались.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого

ОСОБА_8 підтримав подану касаційну скаргу, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_11 поклався на розсуд суду, а прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисників та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено в частинах 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність підстав зазначених у ч. 1 цієї статті, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, просить дати доказам у справі іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірки цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Стосовно доводів касаційної скарги захисника про те, що місцевим судом

не встановлено достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість засудженого у вчиненні злочинів за обставин, установлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Суд зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України; винуватість засудженого підтверджується показаннями потерпілих:

ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які в суді першої інстанції вказали на ОСОБА_8 , як на одного з осіб, які за вказаних обставин, місця та часу,вчинили щодо них злочини, а також підтвердили, що саме ОСОБА_8 наносив їм тілесні ушкодження та в подальшому обшукував і заволодів належним їм майном. Разом з цим, показання зазначених потерпілих підтверджуються показаннями засуджених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які також, під час судового розгляду у суді першої інстанції надавали послідовні показання про обставини та механізм вчинення ними разом із ОСОБА_8 інкримінованих злочинів. Також винуватість останнього підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що зазначені вище засуджені, у тому числі ОСОБА_8 , повертаючись іноді вночі до квартири, де всі разом проживали, приносили чужі речі.

Крім зазначених показань потерпілих, інших засуджених та свідка винуватість засудженого ОСОБА_8 доводиться дослідженими в судовому засіданні даними протоколів: огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, пред`явлення речей для впізнання, одночасного допиту підозрюваного та потерпілого, проведення слідчого експерименту, висновками експертасудово-медичної експертизи № 4660 від 06 жовтня 2015 року та № 513-е від 12 лютого 2016 року, згідно яких у потерпілого ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), висновком експерта судово-медичної експертизи № 432-е від

06 лютого 2016 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, висновком експерта судово-медичної експертизи № 431-у від 06 лютого 2016 року, згідно якого у потерпілого

ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Крім цього, винуватість засудженого ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в судовому засіданні іншими письмовими доказами, яким судом першої інстанції надано належну оцінку.
Таким чином, зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочинів, їх наслідки.
У вироку суду відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , досліджених та оцінених із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
При цьому суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії засудженого ОСОБА_8 за: ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, в тому числі і тим на які він послалася у своїй касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі захисника та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Покарання засудженому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом і розміром воно є необхідним та достатнім для виправлення останнього й попередження вчинення нових злочинів, і відповідає вимогам

ст. ст. 50, 65, 70 КК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційну скаргу захисника має бути залишено без задоволення, а судові рішення без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня

2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3