У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2020 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 14.12.2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з повною середньою освітою, студента 1 курсу Миколаївського міжнародного технологічного університету, працюючого бригадиром підсобних робітників ТОВ «Ніка Тера», неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні №0000288 від 02.10.2020 року,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
підозрюваний ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 14.12.2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, в задоволенні клопотання слідчого відмовити або обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що слідчим суддею не обґрунтовано висновки щодо наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Зазначає, що слідчим суддею при розгляді клопотання про обрання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

На переконання апелянта, посилання суду на тяжкість злочину в якому підозрюється ОСОБА_6 суперечить практиці ЄСПЛ.

Апелянт вважає за можливе, застосувати до підозрюваного такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання або домашній арешт, що у повному обсязі унеможливить всі ризики та забезпечить досягнення мети і підстав запобіжного заходу.

На думку апелянта, дії підозрюваного слід перекваліфікувати з ст. 189 КК України на ст. 355 КК України, тобто примушення до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна (вимагання), із застосуванням насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, тяжкість кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, відсутність міцних соціальних зв`язків. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування оскільки, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та не має стійких соціальних зв`язків.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме те, що підозрюваний являється студентом, працює, неодружений, не має власного житла, а також відсутність стійких соціальних зв`язків.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій підозрюваного є неприйнятними, оскільки, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зазначених вимог закону, слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу ОСОБА_6 дотримався.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2020 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 грудня 2020 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді