УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000865, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:
05.08.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції прокуратури Київської області ОСОБА_3 , в якому ставилось питання про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 03 серпня 2020 року під час огляду місця події автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився на дачній ділянці, розташованій по вул. Центральній садового товариства "Медик" Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області, а саме на: змиви з руля автомобіля, з ручки перемикання передач, з внутрішньої дверної ручки передніх дверцят, з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверцят автомобіля марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 .

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000865, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор зазначає, що 02 серпня 2020 року, близько 21 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 під час руху проїзжою частиною бульвару Олександрійського, в районі будинку АДРЕСА_1 , в смузі для руху в бік Сквирського шосе, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі ПДР України), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та п. 18.1 ПДР України, згідно з яким «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам для яких може бути створена перешкода чи небезпека», маючи можливість заздалегідь виявити небезпеку для руху, яку йому становив пішохід ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину права на ліво відносно напрямку руху автомобіля в межах дорожньої розмітки «пішохідний перехід», не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_5 , після чого з метою ухилення від відповідальності з місця пригоди зник, однак згодом був затриманий працівниками поліції.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

03.08.2020 року під час огляду місця події з автомобіля марки "Ford Fusion" реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучено змиви з руля автомобіля, з ручки перемикання передач, з внутрішньої дверної ручки передніх дверцят, з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверцят.

Змиви з руля автомобіля, з ручки перемикання передач, з внутрішньої дверної ручки передніх дверцят, з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверцят, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки вони є об`єктами, які зберегли на собі сліди та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, які є необхідними для проведення експертних досліджень, має суттєве значення для встановлення істини у даному провадженні, швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Прокурор зазначає, що для здобуття доказів у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій та експертних досліджень з використанням зазначених змивів, які мають суттєве значення для встановлення об`єктивних обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди та прийняття рішення за результатами досудового розслідування.

Прокурор у кримінальному провадженні у судове засідання не з`явилася у тексті клопотання просила розглянути його без її участі.

Враховуючи специфіку майна на яке прокурор просить накласти арешт, те що воно не становить матеріальної цінності і, відповідно не має власника, слідчий суддя вважає за можливе за можливе розглянути клопотання про арешт майна без повідомлення власника тимчасово вилученого майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги винесення слідчим постанови про визнання майна речовим доказом та наявність достатніх доказів того, що майно, зазначене у клопотанні відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а саме є майном, щодо якого є наявність розумних підозр, що воно могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, передачі та відчуження такого майна, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 03 серпня 2020 року під час огляду місця події автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився на дачній ділянці, розташованій по вул. Центральній садового товариства "Медик" Андріївської сільської ради Макарівського району Київської області а саме на: змиви з руля автомобіля, з ручки перемикання передач, з внутрішньої дверної ручки передніх дверцят, з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверцят автомобіля марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000865, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 03 серпня 2020 року під час огляду місця події автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився на дачній ділянці, розташованій по АДРЕСА_2 , а саме на: змиви з руля автомобіля, з ручки перемикання передач, з внутрішньої дверної ручки передніх дверцят, з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверцят автомобіля марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1