ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2038/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/302/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - умисне вбивство
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

потерпілої ОСОБА_14 ,

представника потерпілої ОСОБА_15

при секретарі ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/302/20 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , представника потерпілої - ОСОБА_15 та прокурора прокуратури Тернопільської області на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.28 п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживаючого в АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Укромне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим, проживаючого в АДРЕСА_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.28 п.п. 4, 6, 11,12 ч.2 ст.115 КК України; ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.121 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 08 червня 2016 року, зараховано йому в строк покарання термін його попереднього ув`язнення з часу затримання по дату винесення вироку включно, тобто по 03 липня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.2 ст.121 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту взяття його під варту, тобто 07 червня 2016 року та з цього часу по дату винесення вироку включно - 03 липня 2020 року зараховано йому в строк покарання термін попереднього увязнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 07 червня 2016 року, з цього часу зараховано йому в строк покарання термін попереднього ув`язнення по дату винесення вироку включно, тобто по 03 липня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

У відповідності до ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 28 грудня 2015 року, 6 місяців позбавлення волі, та призначено йому остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 16 липня 2016 року та зараховано йому з цього часу в строк покарання термін попереднього ув`язнення по дату винесення вироку включно - 03 липня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Задоволено цивільний позов прокурора відділу прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Фінансового управління Кременецької районної державної адміністрації, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в користь держави 1425,18 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в сумі по 600000 гривень з кожного, а з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 -моральну шкоду в сумі 300000 гривень.

У визначеному законом порядку вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, в першій половині травня 2016 року при невстановлених слідством обставинах ОСОБА_6 вступив в злочинну змову з невстановленою слідством особою, згідно якої ОСОБА_6 зобов`язувався вчинити насильницький злочин, а саме спричинити тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_17 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у першій половині травня 2016 року залучив до злочинної діяльності своїх знайомих, з якими разом відбував покарання у місцях позбавлення волі, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як виконавців, а ОСОБА_7 - як пособника, повідомивши їм свої наміри щодо підготовки і вчинення замовленого злочину, спрямованого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 з корисливих мотивів, пообіцявши винагороду за його скоєння.

Виконуючи свій злочинний намір по готуванню і вчиненню вищевказаного злочину, 18 травня 2016 року зранку, ОСОБА_6 , за попередньою домовленістю із невстановленою слідством особою про зустріч, орендованим у ОСОБА_18 автомобілем марки «Шевроле Еванда» з реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виїхали в напрямку м. Київ.

Прибувши цього ж дня у вечірню пору у м. Бориспіль Київської області, ОСОБА_6 провів зустріч із невстановленою слідством особою, від якої отримав завдання спричинити тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_17 , жителю м. Кременець Тернопільської області та невстановлену суму грошових коштів за виконання.

19 травня 2016 року зранку обвинувачені прибули в м. Тернопіль, де ОСОБА_6 з метою виконання злочинного умислу винайняв для себе та ОСОБА_8 квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_6 . Також надав вказівку ОСОБА_9 та ОСОБА_7 винайняти квартиру для свого проживання, які використовуючи посвідчення на ім`я ОСОБА_19 , винайняли квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_7 .

Надалі, 21 травня 2016 року, з метою створення умов для вчинення злочину та забезпечення співучасників групи автотранспортом, ОСОБА_6 на автомобільному ринку в м. Тернопіль придбав у ОСОБА_20 за 1550 доларів США автомобіль марки «Audi 80» бежевого кольору, з реєстраційним номером « НОМЕР_2 », при цьому пред`явив посвідчення водія на ім`я ОСОБА_19 , перереєстрацію придбаного транспортного засобу у встановленому порядку не здійснив. Крім цього, з метою приготування автомобіля для незаконного стеження за ОСОБА_17 , ОСОБА_6 замовив затемнення вікон та затемнив їх на станції технічного обслуговування, яка знаходиться по вул. Микулинецька, 117, що в м. Тернополі.

В подальшому, ОСОБА_6 , 22 травня 2016 року надав вказівку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вищевказаному автомобілі марки «Audi 80», під керуванням останнього, вирушити в м. Кременець для вивчення обстановки за місцем проживання ОСОБА_17 , його способу життя, маршрути руху та впродовж наступних днів проводити подальше візуальне стеження за потерпілим та його місцем проживанням,

З метою полегшення стеження та вивчення повсякденних маршрутів потерпілого, 23 травня 2016 року ОСОБА_6 прийняв рішення придбати gps-трекери та наступного дня разом із ОСОБА_7 на автомобілі марки «Шевроле Еванда» вирушили у м.Стрий Львівської області, де у невстановленої особи придбали 3 gps-трекери, після чого повернулися до місця тимчасового проживання в м.Тернопіль.

Надалі, ОСОБА_6 дав вказівку ОСОБА_7 придбати 3 сім - карти оператора стільникового зв`язку «Lifecell» для налаштування gps-трекерів для онлайн відстежування, яку останній виконав.

Зранку 25 травня 2016 року ОСОБА_6 з метою унеможливлення викриття діяльності групи прийняв рішення використовувати 3 мобільні телефони, IMEI-номера яких змінено на нульове значення, із 3 сім-картами оператора стільникового зв`язку «Lifecell» за номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , два з яких видав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також gps-трекер, після чого останні близько 10 години 40 хвилин вирушили на вищевказаному автомобілі марки «Audi 80» у м.Кременець.

Прибувши близько 11 годин 40 хвилин 25 травня 2016 року у м.Кременець, ОСОБА_8 із ОСОБА_9 виявили автомобіль ОСОБА_17 , на який ОСОБА_9 прикріпив gps-трекер для подальшого відслідковування його руху ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Виявивши збої при відслідковуванні руху потерпілого ОСОБА_17 , ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 за допомогою приватного підприємця, який надає послуги в сфері ремонту та налаштування цифрової техніки ОСОБА_21 , налаштували зв`язок між ноутбуком та gps-трекерами.

На наступний день, 26 травня 2016 року близько 15 години ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 прибувши в с. Плоске Кременецького району неподалік кафе «Три Валети», зустрілися із ОСОБА_8 якому передали інший gps-трекер для встановлення на транспортному засобі потерпілого.

Надалі, того ж дня ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прибули в м. Кременець, де налаштували інтернет-з`єднання на ноутбуці, в період з 15 по 18 години, а також в м. Тернополі в період з 20 по 22 годину відслідковували переміщення потерпілого ОСОБА_17 в онлайн режимі та стільниковим зв`язком передавали інформацію іншим учасникам організованої групи ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .

Цього ж дня, ОСОБА_6 , проаналізувавши отримані дані спостереження за ОСОБА_17 прийняв рішення про вчинення вищевказаного злочину на території господарства потерпілого, що в АДРЕСА_8 , яке останній використовував в підприємницькій діяльності, довівши до відома усіх учасників групи.

Близько 22 години 26 травня 2016 року ОСОБА_6 в ході телефонної розмови надав вказівку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вирушати до вищевказаного господарства та спричинити тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_17 .

На вказане, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зайшли на подвір`я домогосподарства потерпілого ОСОБА_17 та дочекавшись його, попередньо змовившись між собою, діючи самостійно (проявивши ексцес виконавця), самовільно вийшовши за межі попередньої спільної домовленості з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, без їх відому, нічого не повідомляючи останнім про свій злочинний намір, умисно, з метою протиправного заподіяння смерті потерпілому з корисливих мотивів, на замовлення, близько 22 години 30 хвилин, здійснили напад на нього і дерев`яними палицями, які знайшли неподалік місця події нанесли йому численні удари в різні частини тіла, після чого з місця вчинення втекли, направившись на автомобілі марки «Audi 80» в напрямку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

В результаті умисних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 потерпілому спричинено тілесні ушкодження:

- відкриту черепно-мозкову травму з переломом кісток склепіння та основи черепа, з крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку; три рани з крововиливами у м`які тканини волосистої частини голови, синці верхніх повік очей, рану зовнішньої частини лівого надбрів`я з поширенням на скроневу ділянку, садно правого надбрів`я, синець лівої половини підборіддя з поширенням на праву половину нижньої губи та правий кут рота, крововилив та розтріскування і розміщення слизової оболонки правої половини нижньої губи та ділянки правого кута рота;

- повні поперечні переломи 5,7,8,9,10,11-го лівих ребер по лопатковій лінії зі зміщенням проксимальних кінців у плевральну порожнину з ушкодженням пристінкової плеври і міжреберних м`язів (в місцях переломів 8,9,10 ребер) та тканини лівої легені з масивною внутрішньо-плевральною кровотечею (близько 1000 мл.); вертикальний наскрізний підгребеневий перелом лівої лопатки та поперечний надгребневий перелом правої лопатки; крайові переломи остистих паростків 2,7,8-го грудних хребців; поширений синець із садном на його тілі по передній поверхні грудей та поширені синці на спині (лопаткові, поперекова ділянки), із масивними на всю товщу набряклих підшкірно-жирової клітковини та м`язів, насиченими темно-червоними крововиливами, які розповсюджуються по розшарованих міжфасаціальних просторах, виповнених дрібними рихлими темно-червоними згортками крові та кишеноподібно відшарованою розміченою підшкірно-жировою клітковиною;

- поширений синець та садно на його тлі по передньо-зовнішній поверхні правого коліна з поширенням на верхню третини гомілки; масивні поширені синці задніх поверхонь верхніх третин обох стегон, обох підколінних ямок та задніх поверхонь середніх третин обох гомілок, із масивними, насиченими темно-червоними крововиливами на всю товщу кишене подібного-відшарованої розміченої підшкірно-жирової клітковини та набряклих м`язів, з розповсюдженням крововиливів по розшарованих міжфасціальних просторах, виповнених дрібними рихлими темно-червоними згортками крові; поширений синець задньо-зовнішньої поверхні середньої та нижньої третин правого плеча, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння;

- рану та синець задньої поверхні правого ліктя, поширений синець та садно на його тлі по задньо-внутрішній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя, синець та садна на його тлі по зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя, синець та садна на його тлі по тильній поверхні правої кисті, синець та садно на його тлі по зовнішній поверхні середньої третин лівого передпліччя , синець та садно на його тлі по зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя , поширений синець та садно на його тлі по тильній поверхні лівої кисті; синець передньої поверхні лівого коліна, поширений синець передньо- зовнішньої поверхні лівої гомілки, садно переднього краю зовнішньої кісточки лівої малогомілкової кістки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Цього ж дня ОСОБА_17 доставлено у відділення інтенсивної терапії Кременецької ЦРКЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_5 о 2 год. 05 хв. він від заподіяних тілесних ушкоджень помер.

Смерть ОСОБА_17 настала внаслідок спричинення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 йому масивної поєднаної травми тіла (голови, грудей та кінцівок), яка у своєму перебізі ускладнилася масивною внітрішньо-черепною, внутрішньо-плевральною, внутрішньо-тканинною та зовнішньою кровотечами, що призвело до гострої крововтрати організму, чим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вбили ОСОБА_17 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції посилаючись на свою непричетність до смерті ОСОБА_17 та відсутність доказів його винуватості у скоєнні злочину.

Зазначає, що проведений з ОСОБА_9 21 липня 2016 року слідчий експеримент, яким суд обгрунтував його винуватість є недопустимим доказом з огляду на те, що вказана слідча фактично була допитом ОСОБА_9 , який у суді змінив свої показання та проводилась під тиском з боку працівників поліції, які погрозами та залякуваннями змусили ОСОБА_9 брати в ній участь, надівши на цього бронежилет та каску, що є істотним порушенням його прав.

Також вказує на неповноту судового слідства, яка полягала у тому, що суд не допитав понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , вказівка на присутність яких міститься в протоколі вказаної слідчої дії.

Не погоджується з призначеним йому покаранням в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України у звязку з тим, що суд не взяв до уваги обставин, які його пом`якшують, а саме: перебування на його утриманні матері, яка є інвалідом першої групи, онкохворої дружини та неповнолітньої дитини, а також висловленння ним співчуття потерпілій.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у зв`язку із відсутністю в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення.

Посилається на те, що суд безпідставно не визнав недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки в них зафіксовані виключно покази обвинувачених.

Вважає що судом не здобуто доказів на підтвердження організації ОСОБА_6 спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому чи його вбивства на замовлення.

В апеляційні скарзі ОСОБА_7 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження щодо нього у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Посилається на те, що вирок суду ґрунтується на припущеннях за відсутності жодних доказів його вини. Вказує що перебував в м.Тернополі лише з метою придбання та перегону автомобілів.

Версію обвинувачення про те, що його дії полягали у налаштуванні ноутбука та стеження за допомогою GPS-трекерів вважає надуманою у звязку з неможливістю прикріплення їх до автомобіля через відсутність на них будь-яких кріплень та відсутністю у нього спеціальних знань в галузі компютерних технологій .

Стверджує, що будь-яких телефонів у нього за його місцем проживанням не вилучалось, а обмін грошей, купівля сім-карток не є кримінальним діянням.

Також категорично заперечує щодо цивільного позову потерпілої, оскільки не завдав ніякої шкоди ОСОБА_17 .

В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_11 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та відсутність доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального злочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження відносно нього посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на безпідставність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 115 КК України посилаючись на те, що конфлікт між ним та потерпілим виник спонтанно без попередньої змови, нанесення більшості тілесних ушкоджень не в життєво важливі органи та знаряддя злочину - деревяна палиця свідчать про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого, а висновок судмедексперта №68 Хмельницького СМЕ підтверджує опосередкований звязкок між смертю ОСОБА_17 та неналежним наданням медичної допомоги лікарями Кременцької ЦРЛ.

Посилається на недопустимість в якості доказу проведеного 08 червня 2016 року за його участю слідчого експерименту у звязку з тим що під час вказної слідчої дії на нього одягались каска та жилет, шо свідчить про істотне порушення його конституційних прав та свобоод.

Вважає що судом безпідставно не було досліджено речових доказів.

Звертає увагу колегії суддів на суперечливість показів, які надав сусід потерпілого, який під час першого судового розгляду вказував, що бачив на подвірї ОСОБА_17 чоловіків одягнених у штани та кофти з капюшонами темного кольору, а після направлення провадження на новий розгляд зазначив, що один із чоловіків був у шортах.

Стверджує, що будь-яких належних та допустимих доказів скоєння ним інкримінованого йому злочину в матеріалах кримінального провадження немає та його вина не доведена поза розумним сумнівом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з п.п. 6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання в межах санкції, передбаченої даною статтею.

Посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає що винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п.п. 6,11,12 ч.2 ст.115 КК України на доведена поза розумним сумнівом.

Зазначає що смерть потерпілого не охоплювалась умислом обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . На підтвердження чого наводить висновкок експерта №68 від 09.10.2017 року, згідно з яким опосередкований причинний зв`язок із настанням смерті потерпілому вбачається у тому що ОСОБА_17 не була надана медична допомога у повному обсязі та не вірно встановлений діагноз лікарями.

Вказує, що протокол слідчого експерименту від 08 червня 2016 року за участю ОСОБА_8 є недопустимим доказом оскільки його проведено з істотним порушення прав і основоположних свобод людини у звязку з тим що на її підзахисного одягалась каска та захисний жилет.

Зазначає що показання потерпілої, її сусідів та знайомих, які суд наводить у вироці, не містять інформації щодо предмету доказування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить змінити вирок та перекваліфікувати його дії з п.п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.

Не погоджується з висновками суду щодо надання йому ОСОБА_6 вказівки про нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки такої не отримував, а наніс ОСОБА_17 тілесні ушкодження спонтанно внаслідок конфліктної ситуації.

Вважає невірною кваліфікацією його дій за ч.2 ст. 115 КК України у звязку з відсутністю з його боку умислу на заподіяння смерті потерпілому, а також безпідставною кваліфікацію його дій за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, через відсутність корисливого мотиву при вчиненні злочину та за п.12 ч.2 ст.115 КК України з огляду на те, що між ним та ОСОБА_8 не було попередньої змови на вчинення злочину.

Зазначає що протокол слідчого експерименту від 21 липня 2016 року є недопустимим доказом, оскільки дана слідча дія проводилась під тиском, з боку працівників поліції, які погрозами та залякуваннями змусили брати в ній участь, та зокрема на нього наділи бронежилет та каску.

Посилається на те, що в суді не досліджувались ні телефони, ані сім картки, які визнані речовими доказами та на які зіслався суд у вироці.

Вказує на відсутність доказів, які б підтверджували факт прикріплення ним GPS-трекеру до автомобіля потерпілого.

Вказує на те, що конфлікт між ним і ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_17 виник спонтанно, а причинним зв`язком із настанням смерті потерпілого є невірно поставлений лікарями діагноз та ненадання ними належної медичної допомоги, що підтверджується висновком експерта №68 від 10.11.2017 року.

В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_12 просить змінити вирок в частині засудження ОСОБА_9 за п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України та кваліфікувати дії його підзахисного за ч.2 ст. 121 КК України, призначивши мінімальне покарання в межах санкції даної статті та зменшивши відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_14 до 300000 грн. посилаючись на те, що на утриманні обвинуваченого знаходиться одна неповнолітня дитина.

Мотивує скаргу тим, що суд безпідставно кваліфікував дії ОСОБА_9 за п.п.6,11,12 ч.2 ст.115 КК України оскільки в діях його підзахисного був відсутній умисел на вбивство потерпілого.

Вказує що бездіяльність лікарів перебуває в опосередкованому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого, що підтверджується висновком №68 комісійної судово-медичної експертизи, виконаної Хмельницьким ОБСМЕ.

Вважає висновок суду про прикріплення ОСОБА_9 25.05.2016 року та 26.05.2016 року gps-трекера на автомобіль потерпілого ОСОБА_17 , для подальшого відслідковування його руху ОСОБА_6 та ОСОБА_7 таким, що суперечить дослідженим під час розгляду провадження доказам оскільки він спростовується показами свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що на даному gps-трекері було відсутнє кріплення тому його неможливо було встановити на автомобіль.

Посилається на те, що відкрите розпивання спиртних напоїв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у м. Кременці, спілкування з і свідками вказує на відсутність їх наміру використовувати будь-яку конспірацію.

Вважає істотним порушенням вимог КПК України не дослідження судом gps-трекерів та не долучення їх до матеріалів провадження .

Зазначає що протокол слідчого експерименту від 21 липня 2016 року проведений з ОСОБА_9 є недопустимим доказом у звязку з тим, що дана слідча дія проводилась під тиском та з грубим порушенням прав обвинувачених, на яких було одягнено каски та бронежилети, чим принижено їх честь і гідність, що підтверджується показами свідка ОСОБА_24 .

Посилається на те, що долучений строною обвинувачення CD-диск є копією запису технічного носія оскільки слідчий експеремент від 21.07.2016 року з його підзахисним, який фіксувався за допомогою відеокамери Canon Legria-FS306, не має можливості записування відео безпосередньо на CD-диск, а тому не може бути належним доказом.

Зазначає, що стороною обвинувачення, під час дослідження доказів в судовому засіданні, не надавались на огляд сім карти за абонентськими номерами НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , а тому суд безпідставно взяв їх до уваги на підтвердження вини його підзахисного.

Стверджує, що відсутні будь-які докази щодо здійснення його підзахисним вбивства на замовлення, отримання за це винагороди, наявності корисливих мотивів.

В апеляційні скарзі представник потерпілої ОСОБА_15 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.28, п.п. 4,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст.28 п.п. 4,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.28 п.п.4,6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України та призначити їм покарання у виді довічного позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої про стягнення з обвинувачених моральної шкоди просить задовольнити у повному обсязі.

Посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених у зв2язку з мякістю.

Вважає, що судом не в повній мірі надано оцінку доказам та безпідставно змінено кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на менш тяжке кримінальне правопорушення.

Не погоджується з виключенням судом кваліфікуючих ознак вчинення злочину - організованою групою та з особливою жорстокістю посилаючись на те, що на їх наявність вказують конспіративні заходи, які вживали обвинувачені та які полягали у використанні чужих документів задля приховування дійсних прізвищ та імен, тонуванння автомобіля з метою приховати обличчя, а також придбання gps трекерів з метою полегшення слідкування за особою, знаходячись на великих відстанях від неї залишаючись непоміченим, а також зміна сім карток мобільних операторів на нульовий IMEI номер. На особливу жорстокість злочину, на думку представника потерпілої, вказує нанесення великої чисельності ударів, від яких згідно висновку експерта він відчував сильний біль, також вважає недоведеним нанесення ударів деревяною палицею .

Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ст.115 КК України. Вважає що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку моральним стражданням, зазнаних потерпілою ОСОБА_14 , тому не погоджується із вироком в частині часткового задоволення цивільного позову та просить стягнути з обвинувачених на користь потерпілої з кожного по 1000000 грн. моральних збитків.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині правової кваліфікації дій обвинувачених і призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.28, п.п. 4,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст.28 п.п. 4,6,11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.28 п.п.4,6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України та призначити їм покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно змінено правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з умисного вбивства на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також такі кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення як вбивство з особливою жорстокістю та орагнізованою групою посилаючись на те, що відповідно до висновку СМЕ №118 від 27.10.2016 року травми, спричинені ОСОБА_17 . ОСОБА_9 та ОСОБА_8 супроводжувалися сильним фізичним болем та обвинувачені попередньо визначити спосіб виконання злочину, вжили низку заходів з метою полегшення скоєння злочину та приховання від його викриття як безпосередньо в ході вчинення, так і в подальшому, після його скоєння, тобто з метою реалізації злочинного плану, про що свідчить найм кваритири для їх спільного проживання на час скоєння злочину та предявлення документу, що не належав жодному з свіпучасників, втраченого посвідчення на водія ОСОБА_19 , придбання автомобіля Ауді 80 та невжиття дій щодо переєстрації автомобіля, тонування у ньому вікон, одержання gps трекерів з метою слідкування за маршрутом повсякденного пересування потерпілого, що підтверджується даними здобутими за наслідками слідчих експерементів від 08.06.2016 року із ОСОБА_8 та від 21.07.2016 року із ОСОБА_9 та про телефонні зєднання між ОСОБА_6 та іншими обвинуваченими.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_15 , просить їх задовольнити та заперечив проти апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, в судових дебатах та останньому слові обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судових дебатах їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги та просять їх задовольнити та заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої ОСОБА_15 , в судових дебатах потерпілу та її представника ОСОБА_15 , які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, просять їх задовольнити, заперечили проти апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності його нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказах.

На підтвердження вини ОСОБА_6 за ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 121 КК України, ОСОБА_7 за ч.5, ст.27 ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_8 за п.п. 6,11,12, ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 за п.п. 6,11,12, ч.2 ст.115 КК України суд поклав в основу вироку показання допитаних в судовому засіданні обвинувачених, потерпілої, свідків, висновки судово-медичних експертиз, протоколи слідчих дій та інші письмові докази.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , який не визнав своєї вини у скоєнні злочину, суд встановив, що в період скоєння кримінального правопорушення він перебував у м.Тернополі та Тернопільській області з метою пошуку та придбання автомобілів разом із раніше знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , де вони винаймали дві квартири для проживання. 21 травня 2016 року він разом із ОСОБА_8 на авторинку м. Тернополя, придбав автомобіль «Ауді», у якому на СТО затонував вікна, а також GPS трекери з метою відслідковування автомобілей, які він мав намір придбати. Про конфлікт ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які перебували в м. Кременці проїздом з метою підшукання автомобілів, з потерпілим ОСОБА_17 , він дізнався з телефонної розмови 26.05.2016 року з ОСОБА_9 , в якій дав вказівку дати йому по губам за його поведінку.

З показань обвинуваченого ОСОБА_7 , який також не визнав своєї вини у скоєнні злочину, суд встановив що він прибув у м.Тернопіль із ОСОБА_6 , з метою придбання автомобілів, при цьому ОСОБА_6 було відомо відсутність у нього водійського посвідчення, виконував вказівки ОСОБА_6 щодо обміну валютних коштів, купівлі разом з ним ноутбука та GPS трекерів, сім карток. 25 травня 2016 року вони з ОСОБА_6 зустрілись разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за містом біля лісопосадки, з метою встановлення GPS трекерів в себе на автомобілі Ауді 80. Заперечив будь-яку причетність до вказаного кримінального правопорушення.

Частково обгрунтовуючи вирок показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , суд взяв до уваги те, що він не заперечив перебування у період підготовки та скоєння кримінального правопорушенння на Тернопільщині разом з знайомими ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_25 , а також зняття ними 2 квартир у м.Тернополі, нанесення ним на подвір`ї потерпілого 26.05.2020 року палкою ударів по ногах та в область плеча ОСОБА_17 , проте, метою приїзду вказав придбання та перегон автомобілів, а наслідком нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, з яким у нього виникла конфліктна ситуація - захист товариша ОСОБА_9 , якому ОСОБА_17 наносив тілесні ушкодження.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 визнав факт перебування в кінці травня 2016 року разом з іншими обвинуваченими у м.Тернополі, повідомивши що його метою було підшукання, придбання та перегон автомобілів, зняття ними 2 квартир, придбання автомобіля Ауді 80 Закутнім О.П., а також виникнення конфліктої ситуації між ОСОБА_8 та невідомим на той час ОСОБА_17 , який штовхнув його товариша, повернення ними до будинковолодіння ОСОБА_17 з метою помсти за таку поведінку та нанесення ним дерев`яною палкою близько 5-6 ударів по спині ОСОБА_17 , після яких потерпілий впав, а вони з ОСОБА_8 добровільно залишили подвіря його будинку.

Показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд проаналізував та співставив з даними, здобутими за наслідками проведених з ними слідчих експериментів - 08 червня 2016 року з ОСОБА_8 та 21 липня 2016 року з ОСОБА_9 , під час яких вони без примусу та будь-якого тиску, добровільно, детально розповіли про обставини злочину, упевнено вказали на місце і спосіб його вчинення, пояснили та показали, які дії кожен з них вчиняли для досягнення злочинного умислу, який вчинили на замовлення з корисливих мотивів в групі з ОСОБА_6 , який був організатором та ОСОБА_7 , який виконував роль пособника, зокрема, взяв до уваги те, як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , не будучи жителями м. Кременця, в достатній мірі орієнтувалися на місцевості й указували місця, де вони вели спостереження за потерпілим ОСОБА_17 , припарковували автомобіль неподалік місця проживання потерпілого, відслідковуючи його рух протягом дня та спосіб життя, вказали місце розташування будинку потерпілого, схему розміщення приміщень та транспортного засобу на його подвір`ї. Також детально описали дерев`яні палиці, якими вони нанесли численні удари по тілу потерпілого, а також дії кожного з них до, під час та після вчинення кримінального правопорушення.

Правдивість повідомлених ними обставин під час проведення слідчих експериментів суд обгрунтував також даними висновку судово - медичної експертизи №677/383 від 21 жовтня 2016 року, згідно якого спричинення ОСОБА_17 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не виключається.

Показаннями дружини потерпілого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_26 ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , які є сусідами та знайомими потерпілих, суд обгрунтував свій висновок щодо стеження за ОСОБА_17 невідомими особами, в тому числі на автомобілі Ауді 80 кавового кольору, протягом 2-3 днів напередодні побиття, про що потерпілому було відомо, а також перебування 26 травня 2016 року пізно ввечері на подвір`ї ОСОБА_17 двох незнайомих чоловіків, які мали з ним голосну конфліктну розмову та вибігали з подвіря з його будинку залишивши ОСОБА_17 , який стогнав, лежати з багаточисельними тілесними ушкодженнями на землі.

Керуючись п.1 ч.5 ст.99 КПК України вірно визнав допустимим доказом копію аркуша паперу жовтого кольору із здійсненим потерпілим ОСОБА_17 написом НОМЕР_8 ОСОБА_32 . Чернівці Мукачевська, 2/2, як було встановлено під час судового розгляду- номерного знаку та анкетних даних і місця проживання власника автомобіля АУДІ 80, на якому обвинувачені слідкували за потерпілим.

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання та фотознімками від 01 червня 2016 року за участю свідка ОСОБА_33 , який впізнав ОСОБА_9 як одну з двох осіб, яких бачив приблизно о 17:20 год. біля магазинку Роксолана по вул. Дубенській м. Кременець 26 травня 2016 року та протоколу проведення слідчого експерименту від 23 червня 2016 року, з вказаним свідком під час якого він відтворив обставини зустрічі 26 травня 2016 року двох невідомих йому осіб на вулиці Дубенській м. Кременець, з якими він розмовляв, та в подальшому пішов разом з ними до автомобіля Ауді 80, на вул. Стрілецьку, після чого разом вживали алкоголь, продемонструвавши учасникам слідчої дії відповідні місця. З оглянутих дисків із відеозаписами з камер відеоспостереження із магазину Роксолана, автомобільної заправки WOG та відео із камер спостереження м. Кременець, якими зафіксовано перебування 26 травня 2016 року в місті Кременці автомобіля марки Ауді 80 та чоловіка у кепці білого кольору з козирком разом з двома іншими чоловіками суд зміг переконатись у правдивості вказаних показань.

Лікарі ОСОБА_34 та ОСОБА_35 повідомили суду про стан потерпілого ОСОБА_17 після побиття, який був при свідомості, збуджений та намагався кудись іти, мав закриту рану потиличної ділянки голови, багато ран на тілі, грудній клітці, кінцівках, розмовляв деякий час з чоловіком в окулярах , був доставлений до лікарні та після раптового погіршення його стану, переведений в реанімаційне відділення Кременецької ЦРЛ, де, як повідомив свідок ОСОБА_36 , який є завідувачем реанімаційного відділення Кременецької ЦРЛ, впав у кому, був переведений на штучне дихання та після реанімування, яке надавалось протягом 40 хв., помер.

Обставини придбання ОСОБА_6 автомобіля Ауді 80 суд обгрунтував показаннями свідків ОСОБА_37 та ОСОБА_20 , які в кінці травня 2016 року продали ОСОБА_6 вказане авто за 1500 доларів США, надавши доручення на право користування вказаним транспорним засобом, у якому свідок ОСОБА_38 здійснив тонування вікон , що останній підтвердив у судовому засіданні, а також даними протоколу огляду місця події від 21 липня 2016 року, згідно якого слідчим було оглянуто автомобіль марки Ауді 80 бежевого кольору яким користувались обвинувачені .

Свідок ОСОБА_21 повідомив суду першої інстанції про продаж весною 2016 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 ноутбуку, його ремонту та налаштування ним GPS-трекерів та під час пред`явлення йому для впізнання 13 жовтня 2016 року впізнав ОСОБА_6 , якому 24 травня 2016 року допомагав придбати ноутбук та 25 травня 2016 року - налаштовувати GPS-трекер .

У орендованому згідно договору прокату №71 від 04 травня 2016 року, дружиною ОСОБА_6 - ОСОБА_39 автомобіля марки Шевроле Еванда ,д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 та на якому було встановлено GPS-трекер, під час обшуку 10 червня 2016 року було виявлено та вилучено речові докази шорти темно-синього кольору ОСОБА_6 , на яких містилась речовина бурого кольору, яка згідно з висновком судово-медичної експертизи №362 від 25 серпня 2016 року є кровю людини, генетичні ознаки якої збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_17 , що встановлено висновком судової генетичної експертизи №10/494 від 04 жовтня 2016 року.

Свідок ОСОБА_40 підтвердила суду першої інстанції факт найму у неї 19 травня 2016 ОСОБА_9 квартири по АДРЕСА_7 , яку вона здає подобово, якого вона впізнала за фотознімками 11 вересня 2016 року, відповідно що відображено у протоколі впізнання за її участю.

Пояснення потерпілої та свідків не містять розбіжностей, є послідовними, логічними, належними та допустимими, вони обєктивно проаналізовані судом в сукупності з письмовими доказами та висновками експертів, які підтверджують повідомлені ними факти, як кожен окремо з точки зору належності та допустимості так і з точки зору достатності та взаємозвязку, а тому колегія вважає? що суд обгрунтовано взяв їх до уваги на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_41 та ОСОБА_25 у скоєнні злочину, за який їх засуджено.

Під час огляду місця події 27 травня 2016 року за адресою вул. Дубенська, 80 було виявлено автомобіль потерпілого та сліди речовини бурого кольору на склі пошкодженого дзеркала автомобіля марки Iveco, на дерев`яних дошках оглядової ями, на поверхні котла, запальничці та килимі, та під килимом та штанах типу «джинси», куртці, футболці та парі кросівок, які належали потерпілому ОСОБА_17 , що відображено у протоколі огляду, які було вилучено і надано на проведення екпертиз, за наслідками яких встановлено що вказані сліди є кровю людини, яка відноситься до групи 0(І) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0, яку мав ОСОБА_17 , на підтвердження чого суд навів висновки судово - медичних експертиз: №265 від 31 травня 2016 року, №296 від 06 липня 2016 року, №297 від 07 липня 2016 року, №298 від 07 липня 2016 року.

Також суд вірно обгрунтував вирок речовими доказами, вилученими у ОСОБА_6 під час затримання 08 червня 2016 року та у ОСОБА_9 під час затримання 16 липня 2016 року, а також інформацією відображеною у протоколах їх затримання від 08-09 червня 2016 року та 16 липня 2016 року, які вірно визнав допустимими доказами, відхиливши доводи ОСОБА_6 та ОСОБА_9 щодо відсутності понятих під час їх затримання як такі що спростовуються наданими поясненнями в судовому засіданні свідком ОСОБА_42 , який був залученим працівниками поліції в якості понятого та підтвердив, що наявний в протоколах підпис належить йому та вірно не взяв до уваги заяву ОСОБА_43 , долучену до матеріалів провадження ОСОБА_6 , в якій він заперечуває свою участь в якості понятого під час затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки безпосередньо з даного питання в суді не допитувався та докази протилежного відсутні, з чим погоджується і колегія суддів, а також даними протоколів тимчасового доступу до речей і документів, згідно яких від ПрАТ «МТС Україна», ПрАТ «Київстар», ТОВ «Лайфсел» було отримано інформацію в електронному вигляді про місцезнаходження запитуваних мобільних телефонів та стартових пакетів, вилучених під час обшуку від 06 червня 2016 року за адресою АДРЕСА_3 та квартири за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_9 за місцем проживання ОСОБА_8 та під час затримання ОСОБА_9 , інформацію отриману від операторів мобільного зв`язку місцевим судом проаналізовано та встановлено, що абонентський номер НОМЕР_9 , вилучений під час затримання у ОСОБА_6 , знаходився у м. Кременці 23 травня 2016 р., де в період часу з 14.47 год. до 15.30 год. декілька разів виходив на зв`язок із абонентським номером НОМЕР_10 , вилученим також у ОСОБА_6 під час його затримання ; абонентський номер НОМЕР_9 знаходився у м. Кременці 24 травня 2016 р., де виходив на зв`язок о 08.27 год. вказаного дня із зазначеним вище абонентським номером НОМЕР_10 ; аналогічне з`єднання між вищевказаними абонентськими номерами відбулось у м. Кременці Тернопільської області 26 травня 2016 р., в період часу з 03.26 год. до 04.10 год. ; абонентські номери НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , що були вилученими під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , 26 травня 2016 року в період часу з 15.15 год. до 17.50 год. знаходилися в м. Кременці та виходили на зв`язок з різними абонентськими номерами.

Визнаючи доведеним факт перебування обвинувачених в кінці травня 2016 року в м.Тернополі, крім показань самих обвинувачених та свідків, суд також виходив з даних, які містяться у протоколі огляду 9 повідомлень із номера стартового пакету НОМЕР_11 , належному ОСОБА_6 , у мобільному телефоні Nokia N72, з номером стартового пакету НОМЕР_12 , належного ОСОБА_18 , оглянутого 08 червня 2016 року, із змісту яких вбачається, що абонент ОСОБА_6 в період часу з 19 по 25 травня 2016 року знаходився в м. Тернополі.

Обгрунтовуючи свій висновок щодо наявності причинно наслідкового звязку між смертю ОСОБА_17 та заподіяними йому ОСОБА_44 і ОСОБА_8 травматичними змінами голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, ділянки голови, комплекс травматичних змін грудей та травмування м`яких тканин задньої поверхні нижніх кінцівок, спини, правого плеча, які були спричинені тупими предметами з обмеженою подовгуватою поверхнею та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких утворилась масивна поєднана травми тіла (голови, грудей та кінцівок), яка у своєму перебізі ускладнилася масивною внутрішньо-черепною, внутрішньо-плевральною, внутрішньо-тканинною та зовнішньою кровотечами, що призвело до гострої крововтрати організму суд взяв до уваги висновок судово - медичної експертизи №383 від 04 липня 2016 року та покази експертів ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , які виконували СМЕ і підтвердили що у звязку з неможливістю розділити травми, щоб ствердити, яка саме стала причиною смерті, так як кожне ушкодження в сукупності ускладнювали перебіг одне одного та призвели до смерті потерпілого, а тому ними було прийняте рішення про нероз`єднання даних ушкоджень.

А також висновок комісійної судово - медичної експертизи № 68 від 10 листопада 2017 року, згідно якого причиною смерті потерпілого ОСОБА_17 стала черепно - мозкова травма у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, що ускладнилось набряком та стисненням головного мозку; після поступлення в Кременецьку РКЛ ОСОБА_17 було призначено план обстеження, які були виконані не в повному об`ємі, призначено оперативне лікування ран голови, а також консервативне лікування, при зупинці серцевої діяльності вірно проводились реанімаційні заходи, такими чином в діях лікарів Кременецької РКЛ, які частково вірно встановили діагноз ОСОБА_17 , не в повній мірі провели додаткове обстеження потерпілого, у зв`язку з чим не провели оперативного втручання по видаленню субдуральної гематоми, якого потребував потерпілий, вбачається опосередкований причинний зв`язок із настанням смерті ОСОБА_17 .

При цьому колегія суддів приходить до переконання, що висновок комісійної судово - медичної експертизи № 68 від 10 листопада 2017 року не спростовує висновків попередньо зазначеної судово-медичної експертизи оскільки не виключає в діях обвинувачених наявності вини у смерті ОСОБА_17 , а також не вказує на наявність в діях обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України з огляду на те, що їх поведінка до та після вчинення злочину, послідовність їх дій, механізм, характер, спосіб завдання тілесних ушкоджень, а саме завдання багаточисленних ударів потерпілому дерев`яними палицями довжиною близько 1 метра та шириною близько 4-5 см. сила ударів та локалізація тілесних ушкоджень, зокрема черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння та основи черепа, з крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку; повні поперечні переломи 5,7,8,9,10,11-го лівих ребер по лопатковій лінії зі зміщенням проксимальних кінців у плевральну порожнину з ушкодженням пристінкової плеври і міжреберних м`язів та тканини лівої легені з масивною внутрішньо-плевральною кровотечею (близько 1000 мл.); вертикальний наскрізний під гребеневий перелом лівої лопатки та поперечний надгребневий перелом правої лопатки; крайові переломи остистих паростків 2,7,8-го грудних хребців, а також залишення останнього після нанесення таких тілесних ушкоджень без надання медичної допомоги, вказують що їх умисел був спрямований саме на позбавлення життя потерпілого, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації їх дій саме як умисного вбиства.

Перевіряючи доводи представника потерпілого та прокурора щодо неправильної перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ч.2 ст. 121 КК України, колегія суддів виходить з того, що висновок суду грунтується на наданих строною обвинувачення та досліджених судом доказах, а саме: протоколі проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_9 від 21 липня 2016 року, під час якого останній вказав, що ОСОБА_6 показав місце проживання потерпілого та сказав, що того потрібно налякати та нанести декілька ударів, щоб залякати. Вказаний протокол суд поклав в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 . Будь-яких інших доказів щодо домовленості між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як співучасниками та ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , як виконавцями про спричинення саме смерті потерпілому стороною обвинуваченння надано не було. Виходячи з дій виконавців, зокрема, того що в якості знаряддя вчинення кримінального правопорушення було використано деревяну палицю, а також локалізації ударів по тілу та кінцівках потерпілого та заподіяння лише одного удару в його голову, колегія суддів вважає, що підстав для висновку про те, що ОСОБА_6 давав вказівку вбити потепілого, а ОСОБА_7 бажав чи свідомо припускав настання смерті ОСОБА_17 немає.

Колегія суддів погоджується з тим, що мав місце ексцес виконаців виходячи з досліджених судом доказів, а тому твердження обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 щодо перекваліфікації їх дій на ч. 2 ст. 121 КК України не заслуговують на увагу.

Також колегія суддів вважає правильним виключення судом такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину організованою групою з огляду на відсутність обов`язкової конструктивної ознаки організованої групи, яка виділяє цю форму співучасті, як стійкість групи, тобто набуття нею таких внутрішніх механізмів, які убезпечують її існування, і спроможність протидіяти дезорганізуючим факторам (зовнішнім чи внутрішнім), а лише ступінь деталізації злочинного плану і розподілу обов`язків між учасниками, як на це вказують представник потерпілого та прокурор у поданих скаргах, не є свідченням її стійкості з огляду на те, що обвинуваченим ОСОБА_6 не завчасно здійснювалась підготовка і розроблення плану вчинення злочину, а в м. Тернополі, куди він прибув разом з іншими обвинуваченими, де вони і придбали автомобіль марки Ауді 80 та gps-трекери. Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебуваючи в м. Кременець не мали чіткого плану дій та поведінки та діяли на власний розсуд. Обвинувачений ОСОБА_7 виконув другорядні завдання та вказівки ОСОБА_6 , при цьому самостійно залишив найману квартиру та повернувся потягом додому у м. Кривий Ріг 26.05.2016 року.

У звязку з тим, що група обвинувачених не мала стійкості, внутрішньої дисципліни та чіткого, заздалегідь розробленого плану вчинення злочину колегія суддів погоджується з місцевим судом про те, що мало місце вчинення злочину не у формі співучасті як організованої групи, а за попередньою змовою групою осіб, тобто в більш простій формі співучасті, а тому доводи прокурора та представника потерпілого стосовно безпідставного виключення кваліфікуючої ознаки злочину передбаченої п.3 ст.28 КК України оцінюються критично.

Перевіряючи викладені в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників твердження стосовно визнання протоколів за результатами слідчих експериментів від 08 червня 2016 року з ОСОБА_8 та від 21 липня 2016 року з ОСОБА_9 недопустимими доказами колегія суддів виходить з того що будь-яких фактів які б свідчили про те, що дані слідчі дії були проведені із приниженням честі і гідності обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та небезпекою для їх життя чи здоров`я за дослідками судовго слідства не здобуто, а саме перебування їх, під час слідчих дій, в бронежилетах та касках слугувало додатковим джерелом захисту їх життя та здоров`я тиск, порушення основоположних прав та свобод людини та порушення вимог кримінального процесуального законодавства, колегія суддів вважає без підставними та такими, що не знайшли свого підтвердження.

При цьому оцінюючи доводи обвинувачених про те, що судом не були допитані поняті ОСОБА_22 та ОСОБА_23 колегія суддів виходить з того, що на стадії судового розгляду ні ОСОБА_6 , ані будь-ким іншим із обвинувачених чи сторони захисту, не заявлялось клопотання про виклик для їх допиту в судовому засіданні, дані слідчі дії фіксувались на відеокамеру, проводились за участі захисників, понятих та будь-яких зауважень від присутніх не поступало, при цьому враховує практику ЄСПЛ, зокрема рішення у справі «Шумеєва та інші проти Росії», згідно якого відсутність допиту понятих у ході судового розгляду не свідчить про порушення статті 6 § 3 (d), оскільки їх твердження дублювали зміст викладеного у протоколах слідчих дій і не містили нової відповідної інформації, тому такі показання у суді не могли вплинути на результат розгляду кримінальної справи; свідчення понятих явно не були «єдиним» доказом проти заявника; немає жодних ознак того, що вони були «вирішальними» при прийнятті рішення у справі.

Колегія суддів критично оцінює доводи захисника ОСОБА_12 , в щодо безпідставного посилання на те, що не є оригіналом документу відеозапис із CD-диску (додаток до протоколу за результатами проведення слідчого експерименту від 21.07.2016 року) у звязку з тим, що відеокамера Canon Legria-FS306, за допомогою якої фіксувся проткол слідчого екперименту з ОСОБА_9 , не має можливості записування відео безпосередньо на CD-диск, оскільки даний CD-диск містить ознаки дублікату документа, а тому правомірно визнаний судом як оригінал відповідно до ч.4 ст. 99 КПК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , щодо застосування до нього незаконних методів психологічного та фізичного характеру з боку працівників поліції під час досудового розслідування, колегією місцевого суду вірно не взято до уваги у звязку з тим, що тим що за результатами розслідування та перевірки 12 лютого 2020 року винесено постанову про закриття кримінального провадження щодо працівників ГУНП в Тернопільській області у зв`язку із відсутністю в їх діяннях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст 365 КК України ,з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Перевіряючи твердження прокурора та представника потерпілого стосовно не обгрунтованого виключення кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину з особливою жорстокістю колегія суддів виходить з того що під час судового розгляду провадження не здобуто доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 позбавляючи потерпілого життя, завдаючи ОСОБА_17 удари, свідомо бажали, щоб він відчував додаткові страждання, які не були б необхідними для настання його смерті, та завдавали б йому особливих фізичних , психічних чи моральних страждань, при цьому були б необов`язковими для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, та надмірними для досягнення злочинного наслідку позбавлення його життя, оскільки удари нанослись ними деревяними палицями, що інкримінується їм згідно обвинувального акту, а тому твердження прокурора про те, що знаряддями злочину могли бути інші предмети є лише припущенням та суперечать висновку суд експерта, який перевіряючи правдивість повідомлених обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обставин при проведенні з ними слідчих екпериментів не заперечив факту нанесення їх деревяними палицями. Крім того, колегія суддів виходить з показань лікарів, які прибули безпосердньо на місце скоєння злочину та оцінювали стан потепілого як середньої тяжкості, повідомивши що ОСОБА_17 був при свідомості, розмовляв протягом 20 хвилин після доставлення в лікарню з сторонньою особою, відмовлявся від надання медичної допомоги.

Доводи обвинувачених та сторони захисту, щодо відсутності доказів, які б підтверджували вчинення кримінального правопорушенння на замовлення та з корисливих мотивів спростовуються даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 21.07.2016 року з ОСОБА_9 у під час якого він повідомив що вказівку побити потепілого дав йому ОСОБА_6 та виявленнням у ОСОБА_6 під час затримання великої суми грошових коштів, а також вищенаведеними показами свідків та письмовими доказами, якими доведено факт здійснення підготовки обвинуваченими до вчинення вказаного злочину, їх попереднього знайомства, приїзду на Тернопільщину з іншого регіону України задля вчиненння злочину, відсутності будь-яких відносин між обвинуваченими та потерпілим до моменту скоєння кримінального правопорушення, вжитими ними з цією ціллю конспіративними заходами, а також вищенавденими доказами.

Перевіряючи доводи ОСОБА_7 щодо його непричетності до скоєння вказаного кримінального праворушення колегія суддів виходить з того що його роль пособника у скоєнні вказаного кримінального правопрушення повністю доведена дослідженими під час розгляду кримінального провадження доказами, які вказують на те, що він перебував у м.Тернополі під час його вчинення, прибув з іншої області, проживав разом обвинуваченоми у спеціально винайтому житлі, відслідковував рух автомомблія потерпілого, здійснював обмін валюти, придбавав техніку та gps трекери з ОСОБА_6 та сім картки до мобільних телефонів, які знайшли за місцем його постійного проживання після скоєння злочину та у яких містилась інформація, що стосується предмету доказування.

При цьому суд вірно відхилив версію щодо мети приїзду обвинувачених задля купілві автомобілів як повністю спростовану матеріалами провадження , розцінивши її як таку що спрямована на ухилення ними від кримінальної відповідальності .

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції обгрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, його участі і ролі у вчиненні кримінального правопорушення як організатора, особу винного, який є раніше судимим, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність обставин, які б пом`якшували чи б обтяжували покарання та прийшов до вірного висновку про призначення йому покарання передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України в максимальному розмірі. Доводи ОСОБА_6 щодо неврахування судом хвороби його дружини та інвалідності матері не є достатньо вагомими задля призначення більш мякого покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції обгрунтовно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу винного, який є раніше судимим, та одразу ж після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий злочин, його роль у скоєнні правопорушення як пособника, молодий вік та стан здоров`я, відсутність обставин, які б пом`якшували чи б обтяжували покарання та прийшов до вірного висновку про призначення покарання у межах санкції закону, за яким його засудив, вірно обравши менший розмір покарання ніж організатору злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції обгрунтовно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, його роль у скоєнні злочину як виконавця, особу винного, який є раніше неодноразово судимим, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства оскільки він на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову скоїв злочин, його вік та стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутність обставин, які б пом`якшували чи б обтяжували покарання та обрав його у виді та розмірі передбаченому нормою закону України про кримінальну відповідальність за якою його засуджено, з чим погоджується і колегія суддів та вбачає підстав для його помякшення чи призначення більш суворого покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції обгрунтовно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, його вік та стан здоров`я, відсутність обставин, які б пом`якшували чи б обтяжували покарання. Зокрема, було надано значення тому, що ОСОБА_9 будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не встав та знову вчинив умисний корисливий особливо тяжкий злочин, з врахуванням відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, його відношення до вчиненого злочину та відсутності негативної оцінки ним своїх дій, участі і ролі у вчиненні кримінального правопорушення, відсутності запевнення суду про щире розкаяння у вчиненому та вияву співчуття потерпілій вірно визначився з видом та розміром покарання. При цьому, у відповідності до ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання за даним вироком вірно частково приєднав йому, невідбуту частину покарання за попереднім вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 28 грудня 2015 року .

З огляду на те, що при признаяенні покарання обвинуваченим суд дотримався вимог ст.65-67 КК України, колегія суддів вважає що воно є достатнім та справедллим, а тому доводи сторони захисту щодо призначення обвинуваченим надто суворого покарання та представника потерпілої і прокурора щодо призначення їм покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного ними кримінального праворушення та особам обвинувачених не заслуговують на увагу.

Задоволений частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди яким стягнуто на користь ОСОБА_14 з ОСОБА_6 з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі по 600000 гривень з кожного, з ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 300000 гривень відповідає вимогам ч.1 ст.1167 ЦК України, засадам розумності, виваженості, справедливості, законності та обгрунтованості.Судом першої інстанції враховано характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, їх невідворотність,ступінь вини відповідачів, які завдали моральної шкоди, що є підставою для відшкодування.

Отже, підстав скасування вироку та задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає, у звязку з чим вирок місцевого суду слід залишити без змін, зарахувавши на підставі п.1 ч.5 ст.72 КК України обвинуваченим в строк покарання строк їх попереднього увязнення з часу затримання по час винесення даної ухвали з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_15 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 року без змін.

На підставі п.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) в строк покарання призначеного ОСОБА_6 слід зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 08 червня 2016 року (з моменту його затримання) по 23 листопада 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі п.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) в строк покарання призначеного ОСОБА_7 слід зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 07 червня 2016 року (з моменту взяття його під варту) по 23 листопада 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі п.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) в строк покарання призначеного ОСОБА_8 слід зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 07 червня 2016 року (з моменту взяття його під варту) по 23 листопада 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі п.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) в строк покарання призначеного ОСОБА_9 слід зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 16 липня 2016 року (з моменту його затримання) по 23 листопада 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді