ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1268/20 Справа № 188/1129/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000030 за апеляційною скаргою прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника СД Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , про арешт тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника СД Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , про арешт тимчасово вилученого майна, погодженого начальником Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 28.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що слідчим та прокурором під час розгляду клопотання також не доведено факт самовільного засіяння рослинами соняху земельних ділянок саме ОСОБА_8 який в своїх поясненнях зазначав, що він скошував соняшник на земельних ділянках, які перебувають у нього в оренді і даний факт нічим не спростований. Акт перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства відповідними установами не складався. Слідчий суддя критично ставиться і до твердження про той факт, що неможливо встановити власника або володільця вилученого майна, оскільки положеннями ч. 2 ст. 93 КПК України визначено повноваження сторони обвинувачення на проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій для виконання завдань кримінального провадження, закріплених ст. 2 КПК України. На думку слідчого судді, під час розгляду клопотання не доведено, що вказане майно взагалі було вилучене, а також те, що ці речі мають значення речового доказу по кримінальному провадженню, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на майно, яке начебто було вилучено по даному кримінальному провадженню.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно, визнане речовим доказом.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор посилається на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим суддею не було враховано всі обставини справи.
Так, в клопотанні про арешт тимчасово вилученого майна зазначено, що постановою начальника сектору дізнання від 04.09.2020 року скошене насіння соняшника, що перебуває в транспортних засобах - автомобілях ЗИЛ 4331 р.н. НОМЕР_1 з причепом р.н. НОМЕР_2 , та в автомобілі МАЗ 554 р.н. НОМЕР_3 на території домоволодіння ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, а також транспортні засоби - автомобілі ЗИЛ 4331 р.н. НОМЕР_1 з причепом р.н. НОМЕР_2 , що за технічною документацією належить ОСОБА_9 , та в автомобілі МАЗ 554 р.н. НОМЕР_3 , що за технічної документацією належить ТОВ «Молпромторг» у яких зберігається насіння соняшнику.
Зазначає, що огляд місця події проводився в період часу з 23.20 год. 03.09.2020р. на 00.30 год. 04.09.2020, тобто в нічний час, чим і пояснюється низька якість фотознімків вилучених транспортних засобів та фотокопій документів на них. Натомість, в матеріалах кримінального провадження містяться копії вищевказаних документів належної якості, які надають можливість ідентифікувати вилучені транспортні засоби.
Вказує, що слідчий суддя не врахував, що в матеріалах кримінального провадження міститься акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №1052-ДК/962/АП/09/01/-20 від 02.09.2020р., який направлено до Петропавлівського ВП листом від 08.09.2020р. №10-4-0.1-1095/90-20, та складений спеціалістами Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Вказаний акт було надано після звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
Вказаний акт підтверджує факт самовільного зайняття земельних ділянок комунальної форми власності з кадастровими номерами :03:001:5791 та :03:001:7116, з яких і здійснювалось гр. ОСОБА_8 скошування насіння соняшнику.
Зазначає, що транспортні засоби є знаряддям вчинення злочину, а насіння соняшника, що було незаконно скошено із самовільно зайнятих частин земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:7116 та № :03:001:5791, що розташовані на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, та яке на даний час перебуває на зберіганні на території домоволодіння ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , підтверджується самовільне зайняття ОСОБА_8 вказаних земельних ділянок.
Будучи повідомленим належним чином про місце та час розгляду апеляційної скарги, прокурор ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції не з`явився.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.
Стаття 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У відповідності до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
З аналізу процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор подаючи клопотання про арешт майна повинні довести завдання арешту майна, а саме те, що незастосування арешту на майно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Доведеною повинна бути і мета щодо такого майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно із положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На думку колегії суддів, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.
Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні СД Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за фактом самовільного використання невідомими особами земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Вказане кримінальне провадження було розпочате з огляду на той факт, що 27.07.2020 року до ЧЧ Петропавлівського ВП надійшов рапорт ДОП ОСОБА_10 про те, що невідома особа на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, на південно-східній околиці с. Русакове самовільно засіяла рослинами соняху земельні ділянки з кадастровими № :03:001:5791 та № :03:001:7116.
Як вбачається з матеріалів клопотання, начальник Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 03 вересня 2020 року по даному кримінальному провадженню видав доручення вжити заходів з метою збереження самовільно засіяних посівів на вказаних земельних ділянках.
Слідчим СВ ОСОБА_11 , був складений протокол огляду в якому зазначено, що в ніч з 03.09.2020 на 04.09.2020 нею були оглянуті земельні ділянки 247 та 248 на яких скошена частина соняшника. При огляді слідчий зазначив, що було вилучено 2 (два) ЗИЛА з соняшником.
До вказаного протоколу слідчий додала фотознімки невідомих транспортних засобів де можливо розгледіти тільки їх державні номери. З наданих на фотознімках правовстановлюючих документів на якийсь транспортний засіб неможливо встановити кому саме він належить.
Слідчий суддя місцевого суду у своєму рішення вказав про те, що слідчим не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вимог клопотання слідчого.
Відповідно до матеріалів, слідчим та прокурором під час розгляду клопотання у суді першої інстанції не доведено факт самовільного засіяння рослинами соняху вказаних земельних ділянок саме ОСОБА_8 , який відповідно до наданих пояснень, скошував соняшник на земельних ділянках, які перебувають у нього в оренді і даний факт нічим не спростований.
Акт перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства відповідними установами не складався.
Так, колегією суддів встановлено, що клопотання слідчого, складається із скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та формального посилання на положення ст.ст. 131, 132, 170, 171 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
А тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно. Не було таких здобуто і в ході апеляційного розгляду провадження.
При цьому, усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду оскільки, на думку колегії суддів, фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання начальника СД Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , про арешт тимчасово вилученого майна, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4