Справа №463/1226/20
Провадження №1-кс/463/4490/20
УХВАЛА

22 вересня 2020 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідань ОСОБА_2

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши питання про відвід слідчого судді ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся із скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за його заявою від 21 грудня 2019 року.

В судовому засіданні 31 серпня 2020 року скаржник заявив, що суду не довіряє, у зв`язку із чим головуюча у справі оголосила перерву в розгляді справи та передала справу для вирішення питання відводу.
Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду питання про відвід повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили, клопотання про відкладення не подали. А тому, вважаю за можливе здійснити розгляд питання у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів, оскільки неявка сторін цьому не перешкоджає.

Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, скаржник звернувся із скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за його заявою від 21 грудня 2019 року.

Під час відтвореного запису судового засідання від 31 серпня 2020 року на запитання слідчого судді чи заявляє скаржник кому-небудь відвід, останній заявив, що суду не довіряє, але заяву про відвід не подає. Разом з тим, на запитання головуючого скаржник навів мотиви недовіру судді, а саме: порушення суддею прав скаржника у зв`язку із нерозглядом скарги протягом тривалого часу; порушенням суддею присяги, оскільки вона в судовому засіданні показувала жестом скаржнику закрити рот, проте вказані обставини не зафіксовані на відеозаписі, оскільки камера встановлена так, що суддю не видно. У зв`язку із наведеним суду не довіряє.
Не зважаючи на те, що скаржник не подав письмову заяву про відвід слідчому судді, однак його доводи, які він виклав безпосередньо в судовому засіданні, вказують на наявність, на його думку, обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості судді, а тому такі обставини можуть бути перевірені в порядку розділу 6 Глави 3 Кримінального процесуального кодексу України, та ігнорування такого в подальшому може поставити під сумнів законність судового процесу.
Відповідно до положень ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

При вирішенні заяви про відвід суд приходить до переконання, що доводи скаржника щодо недовіри суду не є достатніми та об`єктивними для того, щоб дійти висновку, що суддя ОСОБА_3 не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду вказаної скарги. Такі доводи не підтверджені об`єктивними доказами.

Доводи щодо тривалого розгляду справи також не можуть вказувати на упередженість судді, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суддя неодноразово призначала до розгляду скаргу, проте у зв`язку із неодноразовим заявленням відводів та неявками сторін, зокрема, і самого скаржника, такий розгляд відкладався.

А тому, суд приходить до переконання про відсутність підстав для відводу слідчого судді.

Керуючись ст.ст.75, 76, 81 КПК України, суд -

у х в а л и в:

в задоволенні заявленого ОСОБА_4 відводу слідчому судді ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідування, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1