В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні кримінальне провадження кримінальне провадження № 0000487 від 05.10.2020 р. по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя,громадянки України,з середньою освітою,офіційно не працюючої,заміжньої ,зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 раніше судимої,востаннє

07.05.2018 р.Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185,ст.70 ч.4 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2020 р.приблизно о 21.40 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля сауни за адресою м.Запоріжжя,проспект Моторобудівників 64, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ,на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_4 ,нанесла останній не менше чотирьої ударів правою рукою в область голови та обличчя,один удар правою ногою в область голови,спричинивши потерпілій синець в лівій навколо-очній ділянці,що кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками судового провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акта за їх відсутності, а обвинувачений, представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку.

З урахуванням викладеного, суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до положень ч.2 ст. 382 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання,заміжня,виховує неповнолітніх дітей,проте раніше неодноразово судима,не працює,вчинила кримінальний проступок в період іспитового строку,що вказує на її підвищену суспільну небезпеку,небажання стати на шлях виправлення,дотримуватись встановлених у суспільстві норм та правил.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер скоєного кримінального проступку,суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень має бути кримінальне покарання у виді громадських робіт,оскільки для сплати штрафу обвинувачена не має офіційних доходів.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченій такого покарання є справедливим,співмірним і достатнім для її виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченою,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

При призначенні остаточного покарання необхідно застосувати положення ст.71 ч.1 КК України,оскільки вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.05.2018 р. ОСОБА_3 була засуджена за ст.185 ч.2,ст..70 ч.4 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі ,в період іспитового строку до повного відбуття покарання за попереднім вироком нею вчинено кримінальний проступок.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати ,зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання,у даній справі-строк покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі,від відбування якого обвинувачена не була звільнена,а остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відповідні роз`яснення викладені у п.25,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із заступними змінами).

За правилами складання покарань згідно ст.72 КК України,менш суворий вид покарання у виді громадських робіт переводиться в біль суворий вид покарання у виді позбавлення волі ,виходячи із співвідношення:одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Речові докази та судові витрати у провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376, 381-382 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винуватою ОСОБА_3 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді громадських робіт строком 200(двісті)годин.

На підставі ст.71,72 КК України,по сукупності вироків,до покарання,призначеного ОСОБА_3 за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.05.2018 р. та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два)роки 6(шість) місяців 25(двадцять п`ять )днів.

Срок відбування покарання обвинуваченою ОСОБА_3 рахувати з часу фактичного затримання в процесі виконання вироку.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 394 КПК України - вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1