КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20.08.2020 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначав, що ухвала слідчого судді постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
09.09.2020 прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 подав до Київського апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги, в яких просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2020 за № 0002121, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурор зазначав, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження.
ОСОБА_7 офіційно не працює, не має постійного джерела прибутку.
На думку апелянта, підозрюваний перебуваючи на свободі та будучи обізнаним з санкцією статі, яка йому інкримінується, може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілу та свідків, з метою схилити їх до дачі неправдивих показів у судовому засіданні, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі не з`являтися до слідчого для проведення слідчих та процесуальних дій.
Також апелянт вказував на те, що стороною захисту не надано відомостей про наявність міцність соціальних зв`язків та щодо неможливості утримання підозрюваного в умовах ізоляції у зв`язку з хворобами або іншими встановленими обставинами.
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що, на думку прокурора, спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.
Крім того, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосовано до ОСОБА_7 .
Органом досудового розслідування наведено та обґрунтовано ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а також зазначено те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями з наведених у ній підстав, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора з доповненнями, дослідивши надані стороною захисту документи, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002121, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно даних клопотання, як встановлено досудовим розслідуванням, 18.03.2020 приблизно о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 перебував біля будинку № 7, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Макаренка.

У цей момент, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з незаконним проникнення у підвальне приміщення, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою, де проживають ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , шляхом віджиму вікна, який веде до підвалу будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , проник до підвального приміщення вищевказаного будинку, в якому взяв одяг, який йому не належить, загорнув у нього системний блок, що належить потерпілій ОСОБА_12 , та вийшов з підвального приміщення через вхідні двері разом з майном, що належить останній, а саме: материнська плата Asus Н170 вартістю 2 680 гривень, процесор Intel Pentium G4400 вартістю 1 345 гривень, 03Y Samsung DDR4 вартістю 1 440 гривень.
Після цього, ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
20.08.2020 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням в чуже житло, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 185 КК України.
20.08.2020 слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі 80 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20.08.2020 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з необгрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри, та недоведеності прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.
Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу передбачені ст.178 КПК України.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п.48).
Проте, слідчий суддя при розгляді клопотання вказаних вимог не дотримався.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 з підстав необгрунтованості пред`явленої підозри, слідчий суддя, в порушення вимог ст. 94 КПК України, без належної перевірки фактів та обставин кримінального провадження, дійшов передчасного висновку про наявність протиріччя в наданих органом досудового розслідування доказів, та відсутність будь-яких даних, які б поза розумним сумнівом свідчили про обгрунтованість пред`явленої ОСОБА_13 підозри.
Разом з тим, дослідженням матеріалів клопотання встановлено, що обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами, зокрема даними протоколу від 18.03.2020 прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення; протоколу огляду місця події від 18.03.2020; протоколами допитів свідків від 18.03.2020 та 15.04.2020; протоколом обшуку від 18.03.2020; протоколу допиту потерпілої від 25.03.2020; протоками перегляду цифрового запису від 15.04.2020 та 27.04.2020; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2020.
Колегія суддів звертає увагу, що у розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.
При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.
За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких є достатньою для підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Крім того, колегія суддів не може погодитись із висновками слідчого судді про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, зокрема можливості підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів встановила, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, особу підозрюваного, характер кримінального правопорушення та конкретні обставини кримінального правопорушення.
Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Посилаючись на недоведеність органом досудового розслідування наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя в ухвалі не навів мотивів та обгрунтування такого висновку.
Разом з тим, встановивши обгрунтованість доводів слідчого про можливість вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо того, що запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам взмозі лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
У ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, колегією суддів встановлено, що належних доказів, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Беручи до уваги ті обставини, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, не одружений, не працює, проте має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, є учасником бойових дій, враховуючи його вік, стан здоров`я, характер соціальних зв`язків, спосіб життя, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що співмірний з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного є запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Саме такий вид запобіжного заходу є достатнім стримуючим засобом неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не свідчить про неможливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Як під час розгляду судом першої інстанції клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому злочину, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.
За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України.
На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-179, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні;
- не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з особами, що перебувають у статусі потерпілої та свідка в межах даного кримінального провадження;
- здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Визначити термін дії обов`язків до 18 жовтня 2020.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді:
____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3