КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

02 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0006771 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шандра Миронівського району Київської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та засуджений до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Як встановлено вироком суду, 22.08.2018 приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_5 знаходився у приміщені гіпермаркету «ЕПІЦЕНТР», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Полярна 20-Д, де у нього виник протиправний умисел, направлений таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ «ЕПІЦЕНТР К».
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в той же час того ж дня ОСОБА_5 , перебуваючи у відділі електроніки гіпермаркету «ЕПІЦЕНТР», шляхом вільного доступу, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення взяв зі стелажу товар, який належить гіпермаркету «ЕПІЦЕНТР», а саме: подовжувач касетний «VEA» 3х1.5; чорний, артикул 30473444, вартістю 239 грн. 85 коп. (без урахування ПДВ) та сховав до своєї сумки, яку мав при собі, після чого з викраденим товаром направився до виходу із торгівельної зали гіпермаркету.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_5 , вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна (крадіжки), тримаючи при собі викрадений товар, належний ТОВ «ЕПІЦЕНТР», пройшов повз лінію кас «ЕПІЦЕНТР», не розрахувавшись за нього, однак свій протиправний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівником охорони ТОВ «ЕПІЦЕНТР».

Внаслідок вчиненого кримінального проступку ОСОБА_5 міг спричинити ТОВ «ЕПІЦЕНТР», майнову шкоду на суму 239 грн. 85 коп.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 01.10.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України змінити та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, яке є співрозмірним вчиненому та особі обвинуваченого, а саме штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що оскаржуваний вирок підлягає зміні у звязку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та суперечить вимогам ст.ст. 50, 56 КК України.
Зокрема, посилаючись на норми Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 370 КПК України, апелянт вважає, що як обвинувачений заслуговує на менш суворе покарання, а саме покарання у виді штрафу.

При цьому, апелянт просить врахувати те, що він має джерело доходу та отримує зарплату, хоча і не постійно, має вагітну дружину, яку утримує та очікує поповнення в сім`ї, на підтвердження чого до апеляційної скарги додані відповідні документи.

Крім цього, як зазначає апелянт, допущена ним помилка є проступком та він всіляко сприяв проведенню досудового слідства, а в майбутньому буде дотримуватися загальних правил в суспільстві, законів та інших норм чинного законодавства України.

Заслухавши доповідь судді доповідача, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у закінченому замаху на таємне викраденнячужого майна (крадіжку), тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України.
Порушень при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального проступку у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно положень ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, а саме в межах призначеного йому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, у відповідності до ст.ст. 65-68 КК України, врахував тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально-протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що, згідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнав його щире каяття. Обставин, що, згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім цього, суд врахував відношення обвинуваченого до вчиненого, матеріали, що його характеризують, зокрема, що останній на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем фактичного проживання характеризується формально позитивно, одружений, має середню освіту, не працевлаштований, не має утриманців, раніше не судимий.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе у разі призначення йому покарання у виді громадських робіт, які обвинувачений здатен відбути, оскільки відомостей, передбачених ч. 3 ст. 56 КК України, які б перешкодили суду призначити ОСОБА_5 саме такий вид покарання, матеріали справи не містять.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, як за своїм видом, так і розміром, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та особі винного.
Підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, за своїм видом чи розміром, є явно несправедливим через суворість, колегія суддів не вбачає, оскільки, як прямо передбачено ч. 2 ст. 65 цього Кодексу, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, відповідно до положень, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Більш того, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого мінімальний розмір штрафу, передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України починається не з 50, а з 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
З огляду на вищенаведене, громадські роботи, які полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, протягом встановленого судом строку, на думку колегія суддів, є саме тим покаранням, яке буде сприяти досягненню його мети та служити стримуючим фактором для попередження нових злочинів.
У зв`язку з цим, доводи, на які обвинувачений посилається у своїй скарзі, не можуть визнані достатніми підставами для зміни вироку та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, оскільки для цього відсутні будь-які, передбачені законом підстави.
За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року щодо нього, колегія суддів вважає необхідним залишити вказаний вирок суду без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 756/11013/18

Номер провадження : 11-кп/824/433/2021
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 1865 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7
Доповідач - суддя ОСОБА_1