Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 січня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2020 року, якою обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.155, ч.4 ст.152 КК України, у кримінальному провадженні №0000913,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тайкури Рівненського району Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не залишати місце свого постійного проживання по АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду з 19 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступної доби; утримуватись від спілкування з потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Строк дії запобіжного заходу встановлено до 18 лютого 2021 року.

Мотивував своє рішення слідчий суддя тим, що стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів, однак не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_4 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних громадян.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків дружини та дітей, ще не свідчить про відсутність ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду. При цьому, один із злочинів, у якому підозрюється ОСОБА_5 , відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке покарання передбачене у виді позбавлення волі на строк 15 років, а тому сторона обвинувачення вважає, що даний ризик існує.

Також зазначила, що КПК не зобов`язує сторону обвинувачення надавати докази того, що підозрюваний може вчинити один із ризиків, передбачених ч.1 ст.177 цього Кодексу або того, що він вже вчинив такі дії, а лише повинна довести достатні підстави того, що підозрюваний їх може здійснити.

Прокурор вказала, що слідчий суддя не врахував того, що підозрюваний раніше судимий за ч.1 ст.155 КК України, проте на шлях виправлення він не став та вчинив новий умисний злочин відносно малолітньої та неповнолітньої осіб. Також апелянт вважає, що перебуваючи під домашнім арештом, підозрюваний буде мати доступ до телекомунікаційних засобів зв`язку та зможе чинити тиск на інших учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних доводів і залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За визначенням ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочинів, передбачених ч.1 ст.155 КК України, - природні статеві зносини з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку; ч.4 ст.152 КК України вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням гені талій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинені повторно та особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 153-155 КК України.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» вказано, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зібрані органами досудового розслідування докази на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в інкримінованих йому злочинах.

17 грудня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.1 ст.155 КК України.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризиків можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, спотворити чи приховати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому провадженні. Наявність вказаних ризиків сторонами в апеляційному порядку не оспорюються.

Разом з тим, прокурор ні під час розгляду клопотання слідчим суддею, ні під час апеляційного розгляду, не змогла довести, що домашній арешт з покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків, в тому числі обов`язку утримуватись від спілкування з потерпілими, а також свідками, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам.

Так, згідно ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

При цьому, як визначено ч.ч.4, 5 ст.181 КПК, орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Колегія суддів зауважує, що згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції.

Таким чином, колегія суддів на даному етапі досудового розслідування, не вбачає підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого виду запобіжного заходу, а, з урахуванням обставин кримінального провадження та особи підозрюваного, вважає, що домашній арешт в умовах контролю з боку працівників правоохоронних органів, здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 . Тому підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора та скасування ухвали слідчого судді не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2020 року, якою обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.155, ч.4 ст.152 КК України, у кримінальному провадженні №0000913 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3