У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна,

встановив:

Зі змісту клопотання з`ясовано, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001381 від 17.11.2019, за ч.2 ст.332 КК України. Вказане кримінальне провадження об`єднано із кримінальними провадженнями № 0000053 від 09.01.2020 за ч.3 ст.332 КК України, та № 0000263 від 14.06.2020 за ч.2 ст.332 КК України.

Так, в клопотанні вказано, що з метою встановлення обставин протиправної діяльності щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон 16 грудня 2020 року на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 18.11.2020 у справі № 308/13393/19 проведено обшук автомобіля «Mercedes-Benz ML», сірого кольору, д.н.з. Словацької Республіки НОМЕР_1 , який перебуває у володінні і користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступні речі та документи: 1) банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , 2) рацію марки «Baojeng» із зарядним пристроєм, 3) т.з. «Mercedes-Benz ML», сірого кольору, д.н.з. Словацької Республіки НОМЕР_1 із свідоцтвом про реєстрацію т.з. та ключем до нього.

16.12.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.332 КК України, санкція статті якої передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Вищеперераховані речі та документи підпадають під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, так як банківська картка могла використовуватися для перерахування коштів за організацію незаконного переправлення осіб через кордон, рація і автомобіль могли використовуватися як засоби вчинення злочину.

Тож, враховуючи, що вилучені предмети містять ознаки передбачені ч. 1 ст. 98 КПК та визнані речовими доказами у провадженні, з метою запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, переміщення або відчуження, слідчий просить накласти арешт на такі.

Слідчий подав до суду заяву від 22.12.2020 про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить таке задовольнити. 22.12.2020 адвокатом ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 подано заперечення щодо накладення арешту на автомобіль, оскільки на іноземній реєстрації, власником такого є інша особа.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З витягу з ЄРДР видно, що ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст.332 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001381 від 17.11.2019. Вказане кримінальне провадження об`єднано із кримінальними провадженнями № 0000053 від 09.01.2020 за ч.3 ст.332 КК України та № 0000263 від 14.06.2020 за ч.2 ст.332 КК України за постановою прокурора від 10.12.2020.

З протоколу обшуку автомобіля «Mercedes-Benz ML», сірого кольору, д.н.з. Словацької Республіки НОМЕР_1 від 16.12.2020, проведеного за ухвалою слідчого судді, за участі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено вищевказаний т/з, банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , рацію марки «Baojeng» із зарядним пристроєм.

Вищезазначені речі, предмети та документи визнані за постановою слідчого від 17.12.2020 речовими доказами.

Слідчим, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність арешту банківської картки та рації з метою збереження таких як речового доказу, оскільки за допомогою вказаного можуть бути встановлення обставини кримінального правопорушення, зокрема банківська картка могла використовуватися для перерахування коштів за організацію незаконного переправлення осіб через кордон, а рація - як засіб вчинення злочину, а тому можуть містити дані щодо причетності до вчинення розслідуваного злочину конкретних осіб.

З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом.

Однак, у частині накладення арешту на транспортний засіб слідчим не доведено, що вказане відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Так, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , в своїх запереченнях щодо накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz ML» д.н.з. Словацької Республіки НОМЕР_1 вказав, що власником такого є інша особа, оскільки даний транспортний засіб на іноземній реєстрації.

Зі свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля серії НОМЕР_3 видно, що власником автомобіль з VIN НОМЕР_4 є Istvan Gulyas, а держателем посвідчення - ОСОБА_7 . В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що вказані особи мають відношення до розслідуваних злочинів.

Практика Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

В цьому контексті слідчий суддя зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, невиправдане втручання та обмеження будь-якого із зазначених елементів, які становлять зміст права власності, призведе до свавільного порушення захищеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на мирне володіння своїм майном.
Тож слідчий суддя зазначає, що арешт вилученого автомобіля марки «Mercedes-Benz ML» д.н.з. Словацької Республіки НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію т/з та ключів до такого може призвести до обмеження прав власника такого, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на вилучені 16.12.2020 у ході обшуку автомобіля «Mercedes-Benz ML» сірого кольору д.н.з. Словацької Республіки НОМЕР_1 по кримінальному провадженні №0001381 від 17.11.2019 речі, а саме :

банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ,

рацію марки «Baojeng» із зарядним пристроєм.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1