Справа №949/1477/20
Провадження №1-кс/949/195/20
У Х В А Л А

14 грудня 2020 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 розглянувши клопотання прокурора Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про вирішення долі речових доказів по матеріалах кримінального провадження №0000096 від 26.02.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням та просить вирішити питання про долю речових доказів, а саме: безномерного автомобіля марки "УАЗ", двох мотопомп кустарного виробництва, 2 пожежних рукави діаметром 100 мм, які передано на зберігання на територію ТОВ "Віпос", що за адресою: м. Дубровиця вул. Залізнична, 7 Рівненської області - конфіскувати в дохід держави, так як відповідно до положень п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України цінності, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У своєму клопотанні посилається на те, що 26 лютого 2020 року у зв`язку з виявленням поблизу с. Острівці Дубровицького району факту незаконного видобутку бурштину сирцю, слідчим відділенням Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України.

Постановою слідчого СВ Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 26 лютого 2020 року безномерний автомобіль марки "УАЗ", дві мотопомпи кустарного виробництва, два пожежні рукави діаметром 100 мм визнано речовими доками та приєднано до кримінального провадження №0000096.

У ході досудового розслідування встановити власників вказаного майна не вдалося.

Поряд з цим, під час досудового розслідування встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КК України та 01 серпня 2020 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000096 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із чим виникла необхідність вирішити питання про долю речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_3 на розгляд клопотання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд клопотання без його участі. Вимоги клопотання підтримує у повному обсязі, клопотання просить задоволити.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Пунктом 19 частини першої статті 7, статтею 26 КПК України передбачено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати, окрім інших загальних засад кримінального провадження, засаді диспозитивності, яка полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з п. 8 ч. 2, ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий органу досудового розслідування уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, і, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Постанова слідчого, як це передбачено у ч. 5 ст. 110 КПК України, складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини. При цьому мотивувальна частина, окрім іншого, повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивна частина - зміст прийнятого процесуального рішення.

Закриття кримінального провадження визначається у статтях параграфу 1 глави 24 КПК України, як одна з форм закінчення досудового розслідування.

Відповідно до ст.ст. 283, 284 КПК України, які входять до цього параграфу, закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування є повноваженням слідчого, дізнавача, прокурора.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження, відповідно до частини 6 цієї статті, надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

Внесення слідчим, прокурором, після закриття кримінального провадження, клопотання слідчому судді для прийняття ним рішення щодо долі речових доказів у цьому кримінальному провадженні КПК України, в тому числі у ст.ст. 36, 40, 100, 171-174, не передбачає.

До повноважень слідчого судді пункт 18 ч. 1 ст. 3 КПК України відносить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При цьому, повноважень слідчого судді на вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні закритому на стадії досудового розслідування, КПК не передбачає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

У відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Законність, що є однією із загальних засад кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України), передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
В той же час, пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Отже, системний аналіз наведених норм КПК дає підстави дійти висновку про те, що до компетенції слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні саме на стадії досудового розслідування та у припиненому кримінальному провадженні не допускається.
Виходячи з викладеного вище, розгляд клопотання про вирішення питання долі речових доказів після закриття кримінального провадження, не входить до компетенції слідчого судді.

Такий висновок ґрунтується і на положеннях ч. 9 ст. 100 КПК України, яка вказує на вирішення клопотання про долю речових доказів судом, а не слідчим суддею.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу на вимоги, які містяться у п. 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції), затвердженої наказом Генерального прокурора України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125, де зазначено, що відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України у вироку, постанові судді або ухвалі суду, постанові органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи повинно бути вирішене питання про долю речових доказів.

Крім того, прокурор у своєму клопотанні про вирішення питання про долю речових доказів, а саме: безномерного автомобіля марки "УАЗ", двох мотопомп кустарного виробництва, двох пожежних рукавів діаметром 100 мм, посилається на те, що вказані предмети, відповідно до ст. 98 КПК України, є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України.

Однак, як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 01 серпня 2020 року, підставою для закриття кримінального провадження №0000096 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України послугувало те, що не було встановлено факту незаконного видобутку бурштину сирцю, оскільки видобування є однією із форм об`єктивної сторони вказаного злочину.

Таким чином, зважаючи на те, що не встановлено складу кримінального праворушення, тому зазначене прокурором майно, а саме: безномерний автомобіль марки "УАЗ", дві мотопомпи кустарного виробництва, два пожежних рукави діаметром 100 мм, не є знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України, оскільки за його допомогою видобування бурштину не здійснювалося, тобто не використовувалося для виконання об`єктивної сторони злочинного посягання.

Водночас, згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує "справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб".

Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана "неспівмірною", оскільки покладала на заявника "надмірний індивідуальний тягар", було встановлено у справі "Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації" від 06 листопада 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 цього Закону, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У статті 8 КПК зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Отже, при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме "справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб", покладаючи на особу "надмірний індивідуальний тягар".

Разом із тим, відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про вирішення долі речових доказів.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 8, 9, 26, 36, 40, 100, 370, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про вирішення долі речових доказів по матеріалах кримінального провадження №0000096 від 26.02.2020 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1