Номер провадження: 11-кп/813/2012/20
Номер справи місцевого суду: 513/170/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції (дистанційного судового провадження) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 18.08.2020р., по кримінальному провадженні №0000004, внесеному до ЄРДР 12.01.2020 року, якою відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Сарата Саратського району Одеської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.08.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_9 про взяття обвинуваченого на поруки та відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках розгляду кримінального провадження №0000004, внесеному до ЄРДР 12.01.2020 року, був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.10.2020 року без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, врахувавши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його вік, майновий стан, а також те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні, доведенні, не знизились і не відпали, суд прийшов до висновку про суспільний інтерес у подальшому триманні обвинуваченого під вартою, що переважає над його особистими інтересами, та жоден більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, суд першої інстанції не вбачав можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, так як у судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_9 має авторитет у обвинуваченого, який би зневолював можливість у ОСОБА_7 переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть людини, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, який вчинив у період іспитового строку.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- прокурором не надано жодного належного доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;
- суд першої інстанції продовжив строк тримання під вартою без визначення розміру застави з посиланням на тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке спричинило смерть особи, однак, судом не взято до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим відноситься до злочину, який вчинений з необережності, без наявності прямого умислу;
- перебуваючи під вартою ОСОБА_7 не в змозі вирішити питання щодо відшкодування спричиненої шкоди потерпілій ОСОБА_10 , яка пред`явила цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції уточнив вимоги апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити заяву про взяття на поруки.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Арцизького районного суду Одеської області від 18.08.20120 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Арцизькому районному суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000004, внесене до ЄРДР 12.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 18.08.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Проте, зважаючи на характер та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який скоєний зі злочинною самовпевненістю, не маючи достатніх навичок керування транспортними засобами будь-якої категорії, не слідкуючи за дорожньою обстановкою, порушив правила безпеки дорожнього руху,що призвело до загибелі особи, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такої), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, щодо необхідності продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується, оскільки він вчинений, шляхом використання об`єкту підвищеної небезпеки, керування автомобілем без наявності посвідчення на право керування транспортними засобами, тяжкість покарання, яка може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним, а також те, що злочин скоєний в період іспитового строку, дає підстави апеляційному суду вважати про існування ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду обвинуваченого ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Більш того, самовпевненими діями обвинуваченого ОСОБА_7 , що виразились у керуванні автотранспортного засобу без права на керування такими, була спричинена смерть людині, життя якої визнане державою найвищою цінністю.
Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято, існують ризики того, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам, а доводи сторони захисту з даного приводу безпідставними.
Окрім того, доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_7 , перебуваючи під вартою, не в змозі вирішити питання щодо відшкодування спричиненої шкоди потерпілій, апеляційний суд сприймає критично, оскільки в матеріалах справи та в доданих захисником до апеляційної скарги матеріалів відсутні будь-які відомості про офіційне працевлаштування обвинуваченого, що спростовує доводи захисника.
Вирішуючи питання щодо клопотання ОСОБА_9 про передачу обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки, колегія суддів вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

При цьому, п. 2 вказаної норми зазначено, що поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Аналіз вищевказаної норми свідчить про те, що особа, яка виявила бажання бути поручителем обвинуваченого, має забезпечити свою особисту присутність у судовому засіданні під час розгляду такого клопотання. Але зважаючи на те, що особа, яка виявила бажання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000004, внесеному до ЄРДР 12.01.2020 року, не була особисто присутня ні пі час розгляду клопотання прокурора, ні під час апеляційного розгляду скарги, колегія суддів вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, а відносно ОСОБА_7 не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки він не здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, зважаючи на що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 18.08.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.10.2020 року залишення без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4