Номер провадження: 11-кп/813/2059/20
Номер справи місцевого суду: 522/8689/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 року у кримінальному провадженні №0001056, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван, республіка Вірменія, громадянина республіки Вірменія, вірменина, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на території України постійного місця проживання не має, раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 року постановленою під час проведення судового розгляду у кримінальному провадженні №0001056, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2018 року ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 11.10.2020 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду корисливих злочинів, один з яких є тяжким та дані про обвинуваченого, а саме те, що він є громадянином іншої держави, не працевлаштований, без міцних соціальних зв`язків, дають достатні підстави вважати, що існують ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, тобто передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції незаконно продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не подано клопотання, а суд за своєю ініціативою не в змозі був обрати, продовжити або змінити запобіжний захід, посилаючись на інші рішення судів загальної юрисдикції.

Зазначає, що має постійне місце проживання по АДРЕСА_2 , на підтвердження, якого надав до суду першої інстанції договір оренди.

Просить, скасувати ухвалу суду та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обставини, встановлені суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що 24.04.2018 року приблизно о 17:02 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №3 по вулиці Колонтаївська в м. Одесі з припаркованого автомобіль марки «Skoda», моделі «Octavia A7», державний номер: НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , шляхом розбиття скла, проник до салону автомобіля звідки таємно викрав відео-реєстратор вартістю 6 000 гривень.

Крім того, 25.04.2018 року у період часу з 02:30 години по 05:30 годину, ОСОБА_7 знаходячись біля будинку №10 по вул. Торгова в м. Одесі, з люку кабельної каналізації, використовуючи кусачки та плоскогубці, викрав кабель зв`язку вартістю 27 004, 94 гривень, який належить Військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України.

Крім того, 29.04.2018 року приблизно о 03:30 годині, ОСОБА_7 знаходячись біля будинку № 14 по вул. Дюківська в м. Одесі, використовуючи гайкові ключі, викрав з фасаду будинку зовнішній блок кондиціонеру, вартістю 15 000 гривень, який належить ОСОБА_11 .

Крім того, 02.05.2018 року приблизно о 11:00 годині, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_12 , який знаходився біля будинку № 15 по вул. Пішонівська в м. Одесі, та наніс останньому удар рукою в живіт, тим самим спричинив насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, після чого відкрито викрав у потерпілого гаманець, вартістю 200 гривень, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 1 300 гривень, посвідчення водія та студентський квиток на ім`я потерпілого, які вартості не представляють, чим спричинив останньому матеріальний збиток в розмірі 1 500 гривень.

Крім того, 27.04.2018 року приблизно о 05:00 годині ОСОБА_7 знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_13 навмисно завдав удари руками в область голови потерпілому, від яких останній впав на землю. Подавивши волю потерпілого до опору, повторно, умисно, з корисливих мотивів, вирвав з правої кишені належні потерпілому два мобільні телефони загальною вартістю 1500 гривень.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_14 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
І. Щодо неправомірності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою за відсутністю клопотання прокурора.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на відсутність клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання в порядку ч. 3 ст. 315 КПК України, відповідно до якого суд не вправі був за своєї ініціативою продовжувати запобіжний захід.
Апеляційний суд вважає такі доводи обвинуваченого безпідставними з огляду на те, що вищевказані вимоги, стосуються вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, в тому числі щодо запобіжного заходу, застосованого обвинуваченому на стадії досудового розслідування.
Відповідно до положень п. 24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що вищевказана ухвала постановлена під час судового розгляду, тобто стадія підготовчого судового засідання завершилась.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді відбувається на стадії судового розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Тобто, на стадії судового розгляду, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, районний суд обґрунтовано мав право та зобов`язаний був вирішити питання щодо строку дії запобіжного заходу та вірно застосував положення кримінального процесуального закону, яким визначений такий порядок.
ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є громадянином республіки Вірменія, не одружений, не зареєстрований в Україні, не працевлаштований та не навчається, обвинувачується у вчиненні п`яти епізодів нетяжких та двох тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання до шести років позбавлення волі.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий та особливо тяжкий злочини.

При цьому апеляційний суд не може прийняти як належні доводи апеляційної скарги щодо наявності у обвинуваченого постійного місця мешкання, оскільки будь яких доказів матеріали провадження не містять та стороною захисту не надано.
Також у кримінальному провадженні, з урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченому правопорушень, продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілих у даному кримінальному провадженні, які як пояснив прокурор на даний час не допитані.

Існування зазначеного ризику підтверджується поведінкою обвинуваченого на час вчинення правопорушення, оскільки злочин вчинено із застосуванням до потерпілих заходів фізичного впливу.
При цьому апеляційний суд також вважає, що існує незначний ступінь ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки він не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином апеляційний суд вважає безпідставними доводи обвинуваченого щодо необґрунтованості ризиків, оскільки зазначені обставини районним судом свідчать про існування встановлених вище ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого та висунуте йому обвинувачення у вчиненні ним тяжкого злочину із застосуванням насилля, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 пояснень сторони захисту, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.
При цьому, апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 року у кримінальному провадженні №0001056, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,- залишити без змін.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4