Провадження № 11-сс/4823/241/20 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2020 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про видачу та фактичну передачу до Російської Федерації

ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2020 року задоволено клопотання заступника прокурора Чернігівської області та застосовано до громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про видачу та фактичну передачу до Російської Федерації, але не більше 12 місяців, тобто не більше 14 липня 2021 року включно.

Згідно ухвали, слідчий суддя перевіривши наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення фактичної видачі особи (екстрадиційного арешту), щодо якої розглядається клопотання, вважав за необхідне застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення його фактичної видачі до Російської Федерації, оскільки доводи прокурора викладені в клопотанні знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника прокурора області та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, для забезпечення його видачі на запит Російської Федерації за наявності підстав, а також негайно звільнити з-під варти у залі суду ОСОБА_8 .

Захисник вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, невмотивованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, адвокат переконаний, що судом не взяті до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, а також не надано оцінки доказам сторони захисту:

- слідчий суддя жодним чином не спростував доводи сторони захисту щодо підтверджених документально соціальних зв`язків в Україні, наявності постійного місця проживання в України, а також відсутності доказів щодо ухилення ОСОБА_8 від правосуддя у Російській Федерації;

- адвокат наполягає, що доручення Офісу Генерального прокурора від 08.07.2020 року містило в собі умову, за якої заступнику прокурора Чернігівської області доручено звернутися до суду із клопотанням про застосування до ОСОБА_8 екстрадиційного арешту, а саме у разі відсутності обставин, що перешкоджають видачі. Проте, переконаний апелянт, ні клопотання, ні додані до нього документи не містять доводів і доказів щодо з`ясування цих обставин та, як наслідок, відсутність повноважень заступника прокурора на звернення до суду із відповідним клопотанням;

- ні прокурором, ні судом не перевірені та не з`ясовані обставини щодо подання ОСОБА_8 заяви-анкети про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, як того вимагають положення статтей 589, 590 ч.4 КПК України;

- адвокат вважає безпідставним посилання прокурора на ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, оскільки, як зазначає автор скарги, ця Конвенція не містить вимоги про те, що видачі особи запитуючій стороні має обов`язок передувати її тримання під вартою; твердить, що у своєму клопотанні прокурор на власний розсуд тлумачить рішення ЄСПЛ «Солдатенко проти України».

- апелянт підкреслює, що обов`язок видачі не тотожний обов`язку безальтернативного тримання під вартою на час встановлення компетентними органами України підстав для екстрадиції особи чи відмови у її видачі; так само як і наявність запиту не означає безумовного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- звертає увагу на відсутність у запиті Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_8 розміру збитку чи будь-якої шкоди, заподіяних інкримінованими йому злочинами, що не відповідає вимогам ст. 58 Мінської конвенції;

- адвокат переконаний, що слідчим суддею не забезпечено процесуальних гарантій, які забезпечуються українською правовою системою, а відтак застосування екстрадиційного арешту до ОСОБА_8 не можна вважати «законним» з позиції ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- також автор скарги, за посиланням на ст. 585 КПК України, переконаний, що за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом). А з урахуванням приписів цієї статті, сторона захисту запевняє, що у ОСОБА_8 існують обставини, які цілком гарантуватимуть запобігання його втечі та забезпечать у подальшому видачу Російській Федерації, за наявності для цього визначених законом підстав.

Окрему увагу захисник звертає на стан здоров`я ОСОБА_8 , яке не може бути належно підтримане в умовах слідчого ізолятора, а також на відсутності можливості отримувати побачення з родичами, у зв`язку з загрозою поширення коронавірусу, що також негативно позначається на психічному стані особи та його сім`ї, в першу чергу, малолітньої дитини, що як наслідок створюватиме підстави для констатації порушення прав та не виправдовуватиме мету застосування вказаного вище запобіжного заходу.

В засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_7 підтримала вимоги поданої скарги в повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги доводами апеляційної скарги. Особливу увагу просила звернути на документи надані стороною захисту при розгляді клопотання слідчим суддею.

Особа, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт ОСОБА_8 підтримав вимоги свого захисника та їх обґрунтування.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, а також вказував про її невідповідність вимогам ст. 396 КПК України. На його думку, автор скарги не вказує в чому полягає незаконність судового рішення, а висловлює свою незгоду саме з приводу клопотання прокурора, що було предметом детального розгляду слідчого судді суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та особи, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

07 червня 2020 року ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області, яка залишена без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 19 червня 2020 року до ОСОБА_8 , якого затримано працівниками прикордонної служби, як розшукувану особу, в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України, було застосовано тимчасовий арешт на 40 діб.

08 липня 2020 року прокуратурою Чернігівської області було отримано доручення з Офісу Генерального прокурора щодо проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_8 до Російської Федерації, в порядку ст. 587 КПК України, а також у разі відсутності обставин, що перешкоджають його видачі, доручено звернутися до суду з клопотання про екстрадиційний арешт вказаного громадянина (а.с.4).

Як вбачається з досліджених апеляційним судом матеріалів, на час розгляду слідчим суддею клопотання заступника прокурора Чернігівської області про застосування екстрадиційного арешту до громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 в розпорядженні суду були належно оформлені необхідні для цього документи, а саме: копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (а.с.5-6), копія постанови про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_8 (а.с.7-22), постанова Фрунзенського районного суду м. Владивостока про обрання у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.23-26), матеріали щодо розшуку підозрюваного (а.с. 27-29), документи про громадянство ОСОБА_8 (а.с.30-33).

Згідно з матеріалами запиту компетентних органів Російської Федерації розшукуваний ОСОБА_8 є громадянином Російської Федерації.

За законодавством України інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення відповідають ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 14, ч.3 ст. 307 КК України та є особливо тяжкими злочинами.

Відповідно до статті 49 КК України, строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вказані вище злочини не минули.

Застосовуючи екстрадиційний арешт відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 , слідчий суддя виходив з того, що існують достатні підстави для застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_8 розшукується іноземною державою у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для продовження досудового розслідування у кримінальній справі щодо вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 33, ч.1 ст. 30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації. Вказані кримінальні правопорушення за законодавством України є екстрадиційними.

Також слідчий суддя виходив з того, що Україна, згідно Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 1993 року, зобов`язана виконувати обов`язки, взяті на себе за даною Конвенцією, а тому повинна на запит компетентних органів Російської Федерації видати особу, відносно якої мається офіційно оголошений розшук даною державою.

Перевіряючи висновки слідчого судді, колегія суддів виходить також із вимог ч. 4 ст. 584 КПК України, що при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту, слідчий суддя керується положеннями КПК України та нормами міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а екстрадиційний арешт застосовується, як то визначено в п. 10 ст. 584 КПК України, до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Одночасно слідчий суддя при вирішенні даного питання має керуватися і положеннями частин першої та другої статті 585 КПК України. Зокрема, у разі наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом). При цьому слідчий суддя обов`язково має врахувати: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Такі дані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_8 екстрадиційного арешту були належним чином перевірені.

Так, як слідує з долучених стороною захисту заперечень на клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу (а.с. 72-81) та додатків до них( а.с.82-147), озвучених адвокатом в ході судового засідання суду першої інстанції (виходячи із технічного звукозапису судового засідання долученого до матеріалів провадження) обставин, які на думку правника гарантуватимуть запобіганню втечі ОСОБА_8 , це, в першу чергу, стосується його соціальних зв`язків на території України, а також на виконання вимог ч.4 ст. 590 КПК України, звернення до Управління ДМС у Чернігівській області та Державної міграційної служби України з заявою-анкетою про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, колегія суддів з впевненістю може констатувати, що наведені обставини перевірялися і сторона захисту була почута, а всі її доводи враховані слідчим суддею при прийнятті відповідного рішення.

Більше того, всі доводи заперечень, виступу захисника, аналогічні за змістом та доводами апеляційній скарзі, тому відповідну оцінку їм також здійснено і колегією суддів, що усуває будь-який сумнів в залишенні їх поза увагою.

При перегляді рішення на відповідність вимогам чинного законодавства, апеляційний суд також звертає особливу увагу, що, як вважає адвокат, не було враховано слідчим суддею, зокрема на наявність соціальних зв`язків: наявність дружини, яка офіційно працює в Україні, протягом більше ніж 5 років проживає у м. Києві та має посвідку на тимчасове проживання в Україні (а.с.88); наявність малолітньої дитини, яка відвідує дошкільний навчальний заклад (а.с.95); оренда однієї і тієї ж квартири більше 5 років та постійне місце проживання; на вік ОСОБА_8 та відсутність даних щодо наявності будь-яких хронічних хвороб.

Крім того, колегією суддів перевірені матеріали запитуючої сторони щодо ухилення особи від правосуддя та її розшуку, а також категорію злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 , чи є даний злочин екстрадиційним, строки давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та отриману відповідь за підписом першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, що ОСОБА_8 , не перебуває у процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття громадянства. Тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності процедури екстрадиції та екстрадиційного арешту ОСОБА_8 апеляційним судом визнаються безпідставними.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали слідчим суддею дотримані вимоги норм КПК України, Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя, як вважає апеляційний суд, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання заступника прокурора області про застосування до громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до здійснення його фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації. При цьому встановлено, що застосування в даному випадку екстрадиційного арешту до видачі ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності і здійснення фактичної передачі компетентним органам Російської Федерації є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам останнього переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Російської Федерації.

Таке рішення, колегія суддів апеляційного суду, вважає цілком обґрунтованим, з урахуванням ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості ОСОБА_8 ухилятися як від компетентних органів України, так і від компетентних органів іноземної держави, з огляду на тяжкість злочину та можливу міру покарання, а також попередні міждержавні переміщення ОСОБА_8 та необґрунтовані дані щодо законності походження джерела доходів для забезпечення певного рівня життя, в тому числі і міждержавних подорожей/поїздок та їхньої мети.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Істотних порушень норм КПК України при розгляді клопотання прокурора, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422, 584 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14 липня 2020 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Чернігівської області та застосовано до громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про видачу та фактичну передачу до Російської Федерації, але не більше 12 місяців, тобто не більше 14 липня 2021 року включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4