КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/3873/2020 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року,
за участю
представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002158 від 24.03.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 , (ІПН НОМЕР_1 ) із забороною їх відчуження, розпорядження та/або користування.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року у справі № 760/4188/20.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчий в клопотанні про арешт майна та слідчий суддя місцевого суду в ухвалі, взагалі не обґрунтували, яким саме чином вказане майно, що належить ОСОБА_7 , і якій не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, має відношення до кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, з урахуванням того, що право на будинок та земельну ділянку, було отримано відповідно до правочину Договору довічного утримання від 01.07.2019 року.
Також апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала не містить об`єктивно з`ясованих в судовому засіданні обставин з підтвердженням належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що будинок та земельна ділянка є доказом в кримінальному провадженні та пов`язаний із злочинною діяльністю або придбаний внаслідок здійснення злочину, а також не дано оцінки тій обставині, що власниця арештованого будинку та земельної ділянки у відповідності до чинного законодавства та умов договору довічного утримання сумлінно виконала його умови.
Крім того апелянт зазначає, що а ні клопотання слідчого, а ні оскаржувана ухвала не містять відомостей, що ОСОБА_7 , або інший спадкоємець за заповітом намагалася приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити або відчужити житловий будинок АДРЕСА_1 , які конкретно відомості, сліди містить вищенаведений будинок та земельна ділянка, яким критеріям відповідає, а також яким чином вказане майно могло бути використане як знаряддя вчинення злочину або що воно отримане власником внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення. Заявляючи клопотання про арешт, слідчим не зазначено документів, які підтверджують, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами майном, що належить арештувати, що є порушенням п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України. Слідчим не вмотивовано, чому розгляд клопотання про арешт майна необхідний без повідомлення та участі в судовому засіданні власника, про арешт майна якого ставиться питання, що є порушенням ч. 2 ст. 172 КПК України та прав власника.
Накладення арешту на вказані об`єкти нерухомості унеможливлює переоформлення прав власності та є повним блокування правомірного користування та розпорядження права власності відповідно до Конституції України.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що ухвала про арешт майна виносилась без участі власника майна та її представника, копію отримано адвокатом 09.07.2020, що підтверджується відміткою на копії ухвали.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 27.05.2020 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, що в провадженні СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0002158, дані щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві надійшла ухвала Солом`янського районного суду міста Києва щодо зобов`язання уповноважених осіб внести відомості до ЄРДР за заявою адвоката ОСОБА_10 в інтересах гр. ОСОБА_11 , щодо виявлення факту використання завідомо підробленого документу, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, а саме: заповіту або іншого офіційного документу, з метою подальшого заволодіння нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало гр. ОСОБА_12 , а саме: житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 63,6 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м., та земельної ділянки, під цим же будинком із кадастровим номером :69:182:0008.
Зі змісту заяви гр. ОСОБА_13 , домоволодіння ОСОБА_12 отримала в спадщину від свого чоловіка ОСОБА_14 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наступними документами:
- свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14.06.2002 р.;
- свідоцтвом про право на спадщину за законом на житловий будинок №4-3152 від 25.12.2002 р;
- свідоцтвом про право на спадщину за законом земельну ділянку, №4-3154 від 25.12.2002 р.;
Право власності ОСОБА_12 на зазначену нерухомість підтверджується:
- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №739629 від 25.11.2016 р.;
- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №75080070 від 07.12.2006 р.;
Після чого, відповідно до змісту заяви гр. ОСОБА_13 , за життя ОСОБА_12 склала заповіт №4-3156 від 25.12.2002 року, посвідчений державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори, відповідно до якого, все своє майно, вона заповіла гр. ОСОБА_11 .
Однак, в подальшому гр. ОСОБА_11 , звернувшись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом, їй було усно відмовлено у прийнятті документів, та мотивовано дану дію тим, що вже наявний нібито інший спадкоємець за заповітом, який вже подав заяву на прийняття спадщини.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 01.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_15 було посвідчено договір довічного утримання №889, укладеного між ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (відчужувач) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (набувач), відповідно до якого право власності гр. ОСОБА_12 на житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 63,6 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м., та земельна ділянка, під цим же будинком із кадастровим номером :69:182:0008 перейшло до ОСОБА_7
25.03.2020 до П`ятої державної нотаріальної контори було направлено запит щодо отримання інформації про документи спадкової справи №615.
Після чого, 01.04.2020 слідчим відділом, отримано відповідь П`ятої державної нотаріальної контори, відповідно до якої встановлено, що в П`ятій київської державній конторі відкрита та зберігається спадкова справа №615/2002 після смерті ОСОБА_14 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно вищевказаної спадкової справи 25.12.2002 було видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_12 :
за реєстровим №4-3152 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок;
за № 4-3153 засвідчено копію вищевказаного свідоцтва про право на спадщину;
за № 4-3154 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку;
за № 4-3155 засвідчено копію вищевказаного свідоцтва про право на спадщину;
за №4-3156 посвідчено заповіт.
Крім того, у даній відповіді вказано, що 13.06.2019 за реєстровим №1-167 державним нотаріусом ОСОБА_16 було видано дублікати вище вказаних свідоцтв про право на спадщину на ім`я ОСОБА_12 , від імені якої діяла ОСОБА_7 . Свої повноваження, ОСОБА_7 , підтвердила довіреністю від 21.05.2019, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_15 , за реєстровим №696.
В свою чергу дублікати свідоцтв про право на спадщину на ім`я ОСОБА_12 , громадянка ОСОБА_7 отримала на підставі поданої до П`ятої державної нотаріальної контори, заяви від 13.06.2019 р., в якій зазначила, що оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку номер АДРЕСА_2 був втрачений.
08.05.2020, гр. ОСОБА_11 , будучи допитаною в якості свідка, обставини у своїй викладені вище заяві підтвердила, та повідомила, про те, що оригінали свідоцтв про право на спадщину на ім`я ОСОБА_12 знаходяться у неї на зберіганні, та вони не втрачались. Крім того, серед документів, які наявні у гр. ОСОБА_11 , остання надала наступні копії документів, а саме:
- договір-замовлення №1.122836К на організацію та проведення поховання від 27.12.2019 р гр. ОСОБА_17 ;
- довідку на одержання праху №1.122836К;
- будинкову книгу для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_2 («домосправа ОСОБА_14 »);
- технічний паспорт Київського міського бюро технічної інвентаризації на одноквартирний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_2 від 09.11.2016 р;
- свідоцтво про народження (свидетельство о рождениии) № НОМЕР_3 ОСОБА_18 , 1922 р.н. ( ОСОБА_12 );
- свідоцтво про шлюб (сведетельство о браке) ОСОБА_14 та ОСОБА_18 ;
- державний акт на право приватної власності на землю, видане гр. ОСОБА_14 від 10.07.2002 р.;
- договір купівлі-продажу домоволодіння, по АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_19 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_20 та ОСОБА_14
- інші документи, які мають значення для кримінального провадження.
28.04.2020 до СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві надійшло клопотання адвоката ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_11 , про накладення арешту на майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки наявні ризики подальшого відчуження вказаного вище майна невідомими особами.
Підтвердження втрати свідоцтв про право на спадщину на ім`я ОСОБА_12 , які отримала громадянка ОСОБА_7 не встановлено.
Постановою слідчого Солом`янського УП Головного управління Національної поліції у місті Києві від 08.05.2020 р. визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002158 від 24.03.2020 р., житловий будинок АДРЕСА_1 .
22.05.2020 старший слідчий СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002158 від 24.03.2020 р, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи дане клопотання слідчий зазначив, що вищевказані речі є процесуальними джерелами фактичних даних (доказів), на підставі яких можуть бути встановлені факти та обставини, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню. Тому з метою всебічного, повного і неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане вилучене майно.
27 травня 2020 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва клопотання слідчого було задоволено.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, враховано достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування, з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.
Проте є слушними доводи апеляційної скарги в частині того, що слідчим не вмотивовано, чому розгляд клопотання про арешт майна необхідний без повідомлення та участі в судовому засіданні власника, про арешт майна якого ставиться питання, що є порушенням ч. 2 ст. 172 КПК України, однак колегія суддів вважає, дану обставину не істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали з урахуванням обставин кримінального провадження, яке розслідується.
Крім того дана обставина є підставою для звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України. Права власника майна відновлено під час апеляційного розгляду, шляхом перевірки зазначених в апеляційній скарзі доводів та дотриманням слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону при розгляді зазначеного клопотання про арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002158 від 24.03.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 , (ІПН НОМЕР_1 ) із забороною їх відчуження, розпорядження та/або користування, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4