Справа № 521/9117/20
Номер провадження:1-кс/521/2977/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю власника майна ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0000744 від 14.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0000744 від 14.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України.

Власник майна та представник власника майна у судовому засіданні просили задовольнити клопотання частково.
Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явився. Слідчий надав до суду лист, у якому просив скасувати арешт частково.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Як вбачається, з клопотання, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року було накладено арешт на 42 монітора, 24 системних блока з забороною розпорядження та користування майном.
У своєму клопотанні ОСОБА_3 просить скасувати арешт з вищезазначеного майна.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року вбачається, що арешт було накладено у зв`язку з тим, що вказане майно зберегло на собі сліди скоєння злочину.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При цьому, скасування арешту в повному обсязі з майна, яке містить сліди скоєння злочину може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування, тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у повному скасуванні арешту з майна.
У ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно та ч.2 ст. 170 КПК України передбачає мету накладення арешту.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року, арешт було накладено у зв`язку з тим, що майно зберегло на собі сліди скоєння кримінального правопорушення.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що законність вказаного рішення була перевірена державними органами, зокрема слідчим суддею, з чого вбачається, що втручання не було свавільним.

Щодо забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування, перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи, так як вказане майно є речовим доказом за кримінальним провадженням.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що з викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Проте, в даному випадку, накладення арешту на майно в частині заборони користування майном не є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна та у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в об`ємі, в якому він накладений, відпала потреба.

Крім того, слідчий суддя приймає до уваги такі загальні засади кримінального провадження як диспозитивність (ст. 26 КПК України), змагальність (ст. 22 КПК України) та заяву слідчого про те, що вона просить частково задовольнити клопотання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0000744 від 14.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України задовольнити частково.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року, а саме з 42 моніторів, 24 системних блоків в частині заборони користування майном, що є підставою для виконання дій, передбачених ч.3 ст. 173 КПК України татягне за собою негайне повернення особі цього тимчасово вилученого майна.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1