Справа № 307/432/21
Провадження № 1-кс/307/126/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м.Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , предстанвика власника майна -адвоката ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна у рамках кримінального провадження № 0000104, відомості про яке 08.02.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна у рамках кримінального провадження № 0000104, відомості про яке 08.02.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України

В клопотанні зазначає, що досудовим розслідуванням установлено, що 08.02.2021 року до Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектора Ужгородського РУП старшого лейтенанта поліції про те, що ним в смт. Тересва, на польовій дорозі, паралельній вул. Народна, зупинено автомобіль марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , який ним переслідувався. В салоні автомобіля було виявлено трьох іноземців: двох громадян Індії, один громадянин Пакистану, без будь-яких документів.

По даним обставинам було внесено відомості в ЄРДР № 0000104 від 08.02.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України.
Вказує, що 8 лютого 2021 року старшим слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_8 , без наявності добровільної згоди особи, що володіє транспортним засобом та без наявності ухвали слідчого судді проведено огляд місця події в смт. Тересва, по польовій дорозі, паралельній вул. Народна, транспортного засобу марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 . Даний огляд було проведено з метою здобуття доказів злочинної діяльності, фіксації слідів вчинення кримінального правопорушення, та переслідування осіб, що є організаторами незаконного переправлення осіб через державний кордон України.
В ході огляду місця події було виявлено та вилучено легковий автомобіль марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 який поміщено на штраф майданчик Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області.
Згідно наданої інформації від 9.02.2021 р. №2038 наданої ТСЦ МВС №2143, автомобіль марки «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 .
Слідчий зазначає, що з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у арешті тимчасово вилученого майна, а саме легкового автомобіля марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, власником якого згідно інформації від 09.02.2021 р. №2038, що надана ТСЦ МВС №2143, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, слідчий просить накласти арешт на зазначене тимчасово вилучене майно, шляхом позбавлення ОСОБА_5 права на відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити. Разом з цим вказав про необхідність збереження речових доказів, оскільки в подальшому в межах даного досудового розслідування буде необхідність у проведенні слідчого експерименту за участю цього транспортного засобу. Додатково зазначив, що накладення арешту на майно шляхом позбавлення ОСОБА_5 прав на відчуження автомобіля без позбавлення права користування та розпорядження ним не перешкоджатиме проведенню такого слідчого експерименту та шкоди слідству не завдасть.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Пояснив, що клопотання слідчого в частині щодо накладення арешту на автомобіль ВАЗ 2107 шляхом позбавлення ОСОБА_5 прав на розпорядження та користування даним майном до задоволення не підлягають.

Власник майна ОСОБА_5 , підтримав свого представника. Додатково пояснив, що позбавлення його прав користування транспортним засобом завдасть йому негативних наслідків, оскільки даний транспортний засіб він використовує для власних потреб, має проблеми зі здоров`ям, а тому часто їздить на цьому автомобілі у лікарню. Даний транспортний засіб не зберається продавати та не заперечує щодо накладення на нього арешту шляхом позбавлення його прав на відчуження автомобіля.

Заслухавши слідчого, власника майна та його представника адвоката ОСОБА_4 з приводу внесеного клопотання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.

Витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування за номером кримінального провадження 60000104 підтверджено, що органом досудового розслідування СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області розпочато розслідування кримінального провадження, відомості про яке 08.02.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 332 КК України.
Як вбачається з доданого до клопотання копії протоколу огляду місця події від 08.02.2021 року, старшим слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_8 , 08.02.2021 року, без наявності добровільної згоди особи, що володіє транспортним засобом, та без наявності ухвали слідчого судді в смт. Тересва, по польовій дорозі, паралельній вул. Народна, проведено огляд (розпочато о 14.30 год. та закінчено о 15.00 год.) автомобіля марки «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_1 . Під час проведення огляду виявлено та вилучено: два змиви, що упаковано та опечатано в паперовий конверт Н.П.У. Г.С.У. та два аркуші з протоколом про адміністративне правопорушення та виклик державного виконавця ОСОБА_9 який упаковано та опечатано в паперовий конверт Н.П.У. Г.С.У., легковий автомобіль марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 який поміщено на штраф майданчик Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області.
Постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 08.02.2021 року вищевказане майно визнано речовим доказом.

Згідно доданої до клопотання інформації від 09.02.2021 р. №2038, що надана ТСЦ МВС №2143, власником автомобіля марки «ВАЗ 2107» державний номерний знак НОМЕР_1 , являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 .

Статтею 131 КПК України передбачено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Оцінивши вищенаведене та враховуючи наявність сукупності розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно, яке було вилучено 8 лютого 2021 року під час проведення огляду, є доказом злочину, оскільки таке майно було використано для незаконного переправлення осіб через державний кордон України, могло зберегти на собі його сліди та може містити інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, беручи до уваги, що слідчим доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення поданого клопотання про арешт майна з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та накладення на нього арешту шляхом заборони його відчуження та розпорядження.
Водночас слідчий суддя констатує, що положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках Європейського суду з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження є накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та наданої ТСЦ МВС інформації №2143, являється ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження та розпорядження ним, з передачею вказаного автомобіля на відповідальне зберігання власнику або уповноваженій ним особі з правом володіння та користування цим транспортним засобом.

Таким чином, з метою забезпечення кримінального провадження, а також того, що вищезазначений об`єкт є речовим доказом, так як містять відомості, які будуть використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про накладення арешту на вказане в клопотанні майно.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка, серед іншого, зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Клопотання у частині вимог про накладення арешту шляхом заборони розпорядження та користування майном, яке було використано для незаконного переплавлення осіб через державний кордон, не підлягає задоволенню, оскільки слідчим не доведено необхідність такого арешту.

Крім того, матеріали провадження свідчать про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників та користувачів майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.

З урахуванням наведеного та враховуючи вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, внесене клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №60000104 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 8.02.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 332 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 8.02.2021 року під час проведення огляду місця події в смт. Тересва, на польовій дорозі, паралельній вул. Народна на легковий автомобіля марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, власником якого згідно інформації від 9.02.2021 р. №2038, що надана ТСЦ МВС №2143 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження та розпорядження даними автомобілем, з передачею його на відповідальне зберігання власнику або уповноваженій ним особі з правом володіння та користування цим транспортним засобом.

У задоволенні решти вимог клопотання про накладення арешту на майно, а саме: шляхом заборони користування даними автомобілем - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1