н/п 1-кс/953/8165/20
"26" жовтня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
в с т а н о в и в :
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, діючи на території м. Харкова, використовуючи реквізити ТОВ «Трейдмар», ТОВ «Східна Тютюнова компанія», ТОВ «Східторг 2018», сприяли, шляхом надання незаконних послуг з формування податкового кредиту з ПДВ підприємствам реального сектору економіки під час проведення «прихованої конвертації» безготівкових коштів в готівкові з використанням реально діючих оптових та роздрібних торгівців тютюновими виробами та продуктами харчування, в ухиленні від сплати податків на суму понад 7,5 млн. грн., чим завдали державі збитків в особливо великих розмірах.
Також зазначені Товариства сприяли у наданні послуг з легалізації(відмивання) злочинних доходів, шляхом проведення «прихованої конвертації» безготівкових коштів в готівкові з використанням реально діючих оптових та роздрібних торгівців тютюновими виробами та продуктами харчування, чим вчинили кримінальне правопорушення з легалізації грошових коштів, одержаних злочинним шляхом в особливо великих розмірах.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР були матеріали УОРД ГУ ДФС у Харківській області та узагальнений матеріал ДФМУ №0699/2020/ДСК від 22.09.2020.
Згідно наданих матеріалів та висновків ДФМУ встановлено невідповідність вхідних та вихідних платежів, які носять різноманітний характер, по рахунках ТОВ «Трейдмар», ТОВ «Східна Тютюнова компанія», ТОВ «Східторг 2018».
Зазначає, що чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту на гроші з метою збереження речових доказів. Грошові кошти, що обліковувались на рахунку є доказом факту проведення незаконних фінансових операцій, що встановлюються під час кримінального провадження.
Прокурор до судового засідання не з`явився надав заяву з проханням розглядати клопотання у його відсутність, клопотання підтримав.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, встановив наступне.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Також зазначені Товариства сприяли у наданні послуг з легалізації(відмивання) злочинних доходів, шляхом проведення «прихованої конвертації» безготівкових коштів в готівкові з використанням реально діючих оптових та роздрібних торгівців тютюновими виробами та продуктами харчування, чим вчинили кримінальне правопорушення з легалізації грошових коштів, одержаних злочинним шляхом в особливо великих розмірах.
Підставами для внесення цих відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.
Однак слідчий суддя вважає, що прокурор не обґрунтував клопотання та не довів обставин щодо необхідності накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на зазначених в клопотанні рахунках.
Згідно ч. 2. ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Із клопотання не вбачається, чи набула будь-яка особа статусу підозрюваного, обвинуваченого, що давало б підстави визначити хто саме несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та не надано відомостей про наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у даному кримінальному провадженні, який до клопотання не доданий.
До клопотання долучено лише рапорт оперативного підрозділу, де міститься інформація щодо ухилення від сплати податків а також дії спрямовані на легалізацію доходів, одержаних злочинним шляхом; протокол огляду листів Державної фіскальної служби; протокол огляду узагальненого матеріалу Державної служби фінансового моніторігну України; постанова слідчого про визнання речовими доказами та долучення до матеріалів кримінального провадження грошових коштів, що обліковуються на зазначених вище рахунках.
Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи, що по справі відсутні докази того, що грошові кошти, відкриті в АТ «Акціонерний Банк «Радабанк на зазначених рахунках, є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, підстави для задоволення клопотання про арешт майна - відсутні.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1