Справа № 1-89/09
Номер провадження:1-в/521/921/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 діючого в інтересах засудженого ОСОБА_5 , мешкаючого: АДРЕСА_1 , про звільнення від відбування додаткового покарання, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду міста Одеси з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Малиновського районного суду міста Одеси від 05 травня 2009 року.

Прокурор у судовому засіданні клопотання щодо звільнення ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання залишив на розсуд суду.

Захисник адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримали та просив його задовольнити.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши учасників судового провадження, судом встановленні наступні обставини.

Вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 05 травня 2009 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 368 ч 2, 365 ч 1, 364 ч 3, 366 ч 1 КК України, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів остаточно призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади у правоохоронних органах строком на три роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , засуджено за ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 365 КК України, ч. 3 ст. 364 КК України. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів остаточно призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі з позбавленням обіймати будь-які посади у правоохоронних органах строком на три роки, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2009 року вирок щодо засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 змінено, виключено вказівку про солідарне стягнення судових витрат та на підставі ст. 93 КПК України ці витрати з засуджених стягнуто в дольовому порядку по 6572 гривні 03 копійки з кожного. ОСОБА_5 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності і кримінальну справу в цій частині закрито. Відповідно до ст. 365 КПК України ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 365 КК України і кримінальну справу в цій частині щодо них закрито. В решті вирок залишено без змін.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 02 листопада 2010 року у задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 відмовлено.
ОСОБА_5 основне покарання за вироком суду у вигляді шести років позбавлення волі відбув та був звільнений з місць позбавлення волі. Додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а саме частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виконано не було з причин які не залежали від засудженого ОСОБА_5 ..

03 серпня 2010 року Київськйй відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції видав Постанову № АА 168386 про накладення арешту майна та оголошення заборони на його відчуження щодо частину квартири, яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 було накладено арешт та оголошено заборону відчуження. Вказане виконавче провадження було завершене постановою державного виконавця 24 листопада 2011 року. 20 лютого 2019 року, арешт який був накладений Київським відділом виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на майно ОСОБА_5 , постановою від 20 лютого 2019 року Одеського апеляційного суду скасований.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом десяти років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.
Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку з чим законодавством встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже унеможливлює виконання покарання.

Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений в кримінальній справі розраховує на здійснення провадження у його справі з особливою ретельністю і положення ст. 6 Конвенції "Про захист прав і основних свобод людини "1950 року покликані не допускати в кримінальній справі надто тривалого перебування обвинуваченої особи в стані невизначеності щодо своєї долі (п. 89 рішення від 2 березня 2006 року у справі "Нахманович проти Росії та п. 71 рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Іванов проти України".
Частиною 3 статті 80 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Редакція ст. 80 ч.3 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ст. 80 ч.3 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ст. 80 ч.3 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ст. 62 ч.1 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Оскільки в розпорядженні суду відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.
Відповідно до ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що з дня набрання законної сили обвинувальним вироком минуло понад десять років і він залишається не виконаним в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_5 . Обставини, які би встановлювали факт ухилення від відбування покарання, переривання перебігу давності, суду не надано, а тому засудженого ОСОБА_5 слід звільнити від відбування додатковго покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 діючого в інтересах засудженого ОСОБА_5 , про звільнення від відбування додаткового покарання - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування додаткового покарання, у виді конфіскації майна, призначеного вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 05 травня 2009 року, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На ухвалу протягом семи днів з дня оголошення прокурором, засудженим може бути подана апеляційна скарга.

Суддя: ОСОБА_1