Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
Справа № 215/7203/19
Провадження 1-кп/215/400/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 в м. Кривому Розі клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участі сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за

ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2020 року відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту до 29.11.2020 року включно.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу

ОСОБА_4 у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що підставою для зміни запобіжного заходу є те, що ОСОБА_4 на даний час обвинувачується у вчиненні 16.06.2020 року нового кримінального правопорушення проти власності, при цьому перебуваючи на той час під цілодобовим домашнім арештом. Вказане свідчить про те, що існує ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Таким чином, прокурор вважає, що запобігти цьому ризику шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, неможливо. Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою за обставин кримінального провадження та з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував щодо зміни відносно нього запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, посилаючись при цьому на те, що він не має наміру переховуватися від суду, та обов`язок явки у судові засідання він виконує. Також підтвердив обставини, викладені у клопотанні щодо вчинення ним нового умисного кримінального правопорушення. Пояснив, що в той час він дійсно перебував на цілодобовому домашньому арешті, в зв`язку з чим не міг забезпечити продуктами харчування дружину та своїх двох малолітніх дітей, оскільки його брат припинив надавати допомогу їх сім`ї, що і стало причиною вчинення кримінального правопорушення. Також зазначив, що на даний час він працевлаштований, отримує заробітну плату близько 9000 грн на місяць, що на даний час може вказувати на відсутність ризиків вчинення нового кримінального правопорушення. Також додав, що його дружина є сиротою, родичів, які б змогли їй допомагати у них немає, а тому він є єдиним годувальником для їх родини. Застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є надмірним, та позбавить засобів до існування його дружину і двох малолітніх дітей,

2017 і 2019 року народження.

Заслухавши думки присутніх учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», «Фельдман проти України», «Ходорковський проти Росії», «Сааді проти Сполученого Королівства», п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних більш м`яких запобіжних заходів замість тримання під вартою. Дотримання принципу пропорційності між важливістю негайного виконання зобов`язання, та важливістю забезпечення права на свободу в демократичному суспільстві.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається прокурор у судовому засіданні, судом з`ясовано, що наведені у клопотанні обставини свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 нового умисного кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 185 КК України, під час дії щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_4 має зареєстроване постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наведене свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, які на думку суду, могли б стримати його не покидати межі міста або території України, та виконувати покладені судом обов`язки явки до суду. Окрім того, ОСОБА_4 на виконання своїх обов`язків повідомив прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Щодо ризику вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, то суд, оцінюючи надані докази в сукупності, заслухавши пояснення обвинуваченого, приходить до наступного.

Після застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній звертався до суду із клопотанням про застосування щодо нього нічного домашнього арешту, посилаючись на те, що він є батьком двох малолітніх дітей, які потребують фінансового забезпечення, а дружина є сиротою та не має можливості працевлаштуватися через необхідність постійного догляду за дітьми. При цьому, знаходячись на цілодобовому домашньому арешті, ОСОБА_4 був позбавлений можливості працевлаштуватися та забезпечувати свою сім`ю, що ставило його родину у дуже скрутне матеріальне становище, а тому саме такий запобіжний захід навпаки посилював існування ризику вчинення нового корисливого кримінального правопорушення з метою відшукання засобів для існування. Розглядаючи питання щодо існування такого ризику станом на даний час, судом встановлено, що ОСОБА_4 працевлаштувався, має стабільний щомісячний дохід, що на даний час може вказувати на відсутність ризиків вчинення ним нового кримінального правопорушення з метою відшукання засобів до існування. Окрім того, суд враховує також ті обставини, що ОСОБА_4 є єдиним годувальником для родини, де є двоє малолітніх дітей, 2017 і 2019 року народження, і зміна запобіжного заходу на тримання під вартою, призведе до позбавлення цих дітей засобів до існування, що є непомірним та непропорційним з огляду на поведінку обвинуваченого, який намагається стати на шлях виправлення.

Враховуючи вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даний час може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 200, 350 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: