Справа № 159/7141/19 Провадження №11-кп/802/78/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ломачанки Ковельського району Волинської області, українець, з середньою освітою, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він о 19 год. 00 хв. 21 жовтня 2019 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель Мовано» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Грушевського у м. Ковелі Волинської області від вул. Смірнова в напрямку вул. Шевченка, виїжджаючи з перехрестя з круговим рухом та продовжуючи рух по вул. Шевченка в напрямку вул. Варшавської, проявив безпечність та неуважність, в результаті чого, не врахувавши дорожньої обстановки, допустив наїзд на двох пішоходів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які переходили проїжджу частину дороги по пішохідному переходу зліва направо відносно його руху. В результаті дорожньо транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми з закритим переломом лобної кістки з поширенням на решітчасту (основа та склепіння черепа) без зміщення, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу лівої потиличної частки, гемосинусу решітчастої пазухи праворуч, забою правого очного яблука, підкірного крововиливу верхньої повіки правого ока, забою м`яких тканин параорбітальної ділянки праворуч (гематоми та саден), що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної вище пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_7 , як водієм, вимог п.п. 2.3 «б»; 12.3; 18.1 «в» Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з вироком суду:

- прокурор у поданій апеляційній скарзі із змінами та доповненнями, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, судом не враховано, що положення даної норми закону не поширюються на додаткові покарання, в тому числі, на позбавлення права займатися певною діяльністю. А, призначаючи мінімальний розмір додаткового покарання, суд не врахував обставини та наслідки вчинення даного злочину. Також вказує, що місцевим судом неправомірно до обставини, яка обтяжує покарання віднесено вчинення злочину щодо малолітньої дитини, яка підлягає врахуванню лише у разі, коли даний факт охоплюється злочинним наміром: при умисній формі вини за умови, що особа достеменно обізнана про малолітній вік дитини і цілеспрямовано вчиняє на нього посягання. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням на нього ж процесуальних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. З мотивувальної частини вироку суду виключити посилання на визнання обставиною, яка обтяжує покарання вчинення ОСОБА_7 злочину щодо малолітньої дитини;

- обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує вирок в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, яке, як він вважає, є явно несправедливим. Вважає, що при його призначенні судом не враховано думку потерпілого, який просив суд суворо не карати та не позбавляти обвинуваченого такого права, яке для ОСОБА_7 є вкрай необхідним для забезпечення як свого існування, так і членів своєї сім`ї. У зв`язку з цим, просить вирок щодо нього в частині призначення додаткового покарання змінити, не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу із внесеними змінами та доповненнями у повному обсязі, заперечив апеляцію обвинуваченого, який подану ним апеляційну скаргу підтримав, частково заперечив апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є правильними.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не перевіряє вирок суду в цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

Призначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, ставлення ОСОБА_7 до скоєного, дані про його особу, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки та на утриманні неповнолітню дитину. До обставин, які пом`якшують покарання суд правильно відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків, що стверджується письмовою заявою законного представника потерпілого про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого та позицією не карати обвинуваченого суворо.
Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину щодо малолітньої дитини.
У доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказує про неправомірне віднесення такої обставини до обставин, які обтяжують покарання, і з таким його висновком погоджується і апеляційний суд.
Обтяжуючі обставини, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 67 КК України, за своєю природою є чинниками об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не утворюють ознак конкретного злочину та не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності особи винного або вчиненого ним діяння.
Вчинення злочину щодо малолітньої дитини, як одна з таких обставин підлягає врахуванню лише у разі, коли даний факт охоплюється злочинним наміром: при умисній формі вини за умови, що особа достеменно обізнана про малолітній вік дитини і цілеспрямовано вчиняє посягання на нього. У такому випадку суспільну небезпечність протиправного діяння та особи винного посилює свідоме використання ним незахищеності та вразливості потерпілого, що полегшує скоєння злочину.
Тоді як ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину через необережність, оскільки така форма вини щодо наслідків є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого ст. 286 КК України. У зв`язку з наведеним, визнана судом обставина, яка обтяжує покарання, підлягає виключенню із мотивувальної частини вироку суду.
Заслуговують на увагу і твердження обвинуваченого про безпідставне застосування щодо нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Виходячи із роз`яснень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Крім того, із диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України вбачається, що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не є обов`язковим, цей від покарання застосовується з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, та інших обставин які можуть свідчити, що вказаний від покарання буде сприяти попередженню скоєння нових злочинів.
Однак суд, застосувавши щодо обвинуваченого додаткове покарання, таке своє рішення належним чином не мотивував. При цьому слід врахувати, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України в частині додаткового покарання є альтернативною, що зобов`язувало суд навести мотиви такого його застосування.
За таких обставин, враховуючи те, що вирок суду в цій частині є недостатньо вмотивованим, що суперечить ст. 370 КПК України, а також взявши до уваги поведінку обвинуваченого, доводи поданої ним апеляційної скарги в частині безпідставного застосування щодо нього судом додаткового покарання, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, відсутність у справі обставин, які обтяжують покарання, позбавлення даного права, на думку апеляційного суду, поставить обвинуваченого та членів його сім`ї у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим, вирок суду слід змінити, шляхом виключення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити повністю, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Виключити обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: