Окрема думка судді ОСОБА_1 .
Вважаю, що ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 необхідно залишити без змін.
Так, суд першої інстанції, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_2 та наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, прийшов до правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та на законних підставах продовжив йому строк тримання під вартою.
Вважаю, що посилання сторони захисту на те, що обвинувачений вже фактично відбув покарання, яке було йому призначено за вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 січня 2019 року у виді позбавлення волі не є правовою підставою для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки не свідчить про відсутність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.
Вважаю за необхідне звернути увагу на те, що ухвалою Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року дійсно було скасовано вирок суду першої інстанції , яким ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.216 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку з необхідністю посилення покарання.
Відповідно до резолютивною частини ухвали Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року вирок суду першої інстанції було скасовано за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку з необхідністю посилення покарання. Так, у своїй апеляційній скарзі прокурор просив посилити покарання та призначити обвинуваченому більш суворе покарання за ч.2 ст.121 України у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Звертаю увагу на те, що мотивувальна частина ухвали суду апеляційної інстанції не може містити прямою вказівки на необхідність посилення обвинуваченому покарання , оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, не вправі вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тривалий розгляд кримінального провадження не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Враховуючи наведене, вважаю, що ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_2 необхідно було залишити без змін.
Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду ОСОБА_1