ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2754/20 Справа № 210/3892/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у ДУ «Криворізька виправна колонія №80» за вироком Апеляційного суду Київської області за п.п.6, 11, 12, ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1, 2 ст.70 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією всього особистого майна,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2020 року клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено та звільнено останнього від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 10 днів.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 станом на час розгляду клопотання, відбув 3/4 призначеного покарання, відповідно до даних, зазначених у Щоденнику індивідуальної роботи із засудженими станом на 07.06.2020 року ОСОБА_7 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, підтримує чистоту, має охайний зовнішній вигляд. Довів своє виправлення. Окрім цього, згідно Довідки про заохочення і стягнення засудженого станом на 16.07.2020 року, ОСОБА_7 за весь період відбування покарання мав чотири стягнення (останнє 08.06.2018 року у вигляді суворої догани, за порушення локалізації), які погашені, мав три подяки, за сумлінне ставлення до суспільно корисної праці, які отримав 06.10.2016 року, 19.01.2017 року та 07.07.2020 року. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою дійсно довів своє виправлення, а тому може бути звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та винести нову, якою відмовити в застосуванні до засудженого ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що суд ухвалюючи рішення не врахував характеристику засудженого, який відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, вину у вчиненні якого він не визнав. Поряд із цим, суд не надав оцінки й тим обставинам, що ОСОБА_7 мав 9 стягнень, останнє з яких 08 червня 2018 року. За цих умов наявні у засудженого заохочення від 06 жовтня 2016 року та 09 січня 2017 року свідчать про намір тимчасового виправлення, оскільки подальші порушення режиму відбування покарання не дають можливості зробити висновок про доведення засудженим свого виправлення. До того ж, останнє заохочення було надано ОСОБА_7 після подання ним клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення. Окрім наведеного, прокурор вказує на те, що в матеріалах провадження відсутні дані про постійне залучення ОСОБА_7 до праці, а тому висновки суду про доведення виправлення останнім сумлінним ставленням до праці є безпідставними. Серед іншого, прокурор звертає увагу суду на те, що 07 липня 2017 року адміністративною комісією відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, як і 10 липня 2019 року Апеляційним судом Дніпропетровської області. При цьому, прокурор зауважує, що до засудженого було застосовано ч. 5 ст. 72 КК України, чим скорочено засудженому покарання більше ніж на 2 роки 9 місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого та його захисника, які просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

Виходячи з вимог вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після фактичного відбуття певної частини строку покарання та повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Київської області, яким його засуджено за п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому зараховано до покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 20 грудня 2008 року до 29 вересня 2011 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 характеризується посередньо, до праці на виробництві установи не залучався, виконує роботи з благоустрою. Окрім цього, ОСОБА_7 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи, намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, набуває навички для їх самостійного виконання, дотримується вимог пожежної безпеки праці при виконанні робіт з благоустрою. За час відбування покарання має 3 подяки та 4 стягнення, погашені за спливом часу.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що поведінка ОСОБА_7 не є такою, що зазнала позитивних змін.
На переконання колегія суддів, поведінка ОСОБА_7 зводиться лише до виконання покладених на нього, як на засудженого, обов`язків.
Наведеним обставинами суд належної оцінки не надав.
Окрім цього, поза увагою залишилось й те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, а значна частина покарання була відбута ним лише завдяки застосуванню положень ч. 5 ст. 72 КК України.
До того ж, відповідно до ч. 7 ст. 154 КВК України, у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року ОСОБА_7 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.
Водночас, засуджений звернувся до суду раніше визначеного ч. 7 ст. 154 КВК України строку, що суд також залишив поза своєю увагою.
За таких обставин висновки суду про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення є такими, що не відповідають фактичним обставинам цього провадження, і за правилами п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування такого рішення суду.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Матеріалами справи об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення, про що свідчить формальний характер його заохочень.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_7 не зазнала позитивних змін, а тому підстави для задоволення його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відсутні.

Отже, вимоги апеляційної скарги прокурора є такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4