Справа № 204/5797/20
Провадження № 1-кс/204/1042/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000046 від 09.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

встановив:

СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 09.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначено, що 08.09.2020 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 надійшла заява від ОСОБА_4 , згідно якої, у січні 2019 року невстановлені особи шляхом шахрайства заволоділи належним їй нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинили значну шкоду потерпілій.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 09.09.2020 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 .
Встановлено, що ОСОБА_5 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки №1697 від 03.11.2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Крім того, як вбачається з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 від 09.09.2020 року, остання 03.11.2017 року прийшла до приміщення нотаріальної контори приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та підписала наданий договір іпотеки, який як вона вважала, спрямований на забезпечення виконання зобов`язань її доньки ОСОБА_7 перед ОСОБА_5 за інвестиційним договором, укладений між останніми. Будь-яких інший договір, окрім договору іпотеки 03.11.2017 року, остання не підписувала.
09.09.2020 року відповідно до ст.98 КПК України, квартиру АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом, про що винесено відповідну постанову.
Метою накладення арешту у даному конкретному випадку відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є виключно збереження речових доказів по даному кримінальному провадженню.
З огляду на викладене, прокурор звернувся до суду з даним клопотанням.
В судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву, в якій клопотання підтримав, просив задовольнити.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо якого ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до положень ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У матеріалах клопотання в наявності правові підстави для арешту зазначеного нерухомого майна, яке є об`єктом кримінально-протиправних дій, з метою його збереження. Зазначене нерухоме майно постановою слідчого визнано речовим доказом і в подальшому може бути використано в якості доказу в кримінальному провадженні. У зв`язку з викладеним, слід задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном.
Керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000046 від 09.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України - задовільнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною відчуження та розпорядження цим майном.
Заборонити будь-яким особам, в тому числі державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 .
Копію ухвали вручити прокурору, направити власнику майна.
Ухвала виконується негайно прокурором.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1