Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0004332 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.153 КК України,

за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0004332 щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.153 КК України.

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 2 травня 2018 року близько 22 години він, знаходячись біля будинку № 1/10 на вул. Космічній в м. Києві, зайшов за раніше незнайомою ОСОБА_9 у під`їзд вказаного будинку, піднявся за нею на четвертий поверх і, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, відкрито викрав мобільний телефон Meizu вартістю 6 000 гривень.

Крім того, 2 травня 2018 року о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 5-а на вул. Шалетт в м. Києві, зайшов за раніше незнайомою ОСОБА_10 у перший під`їзд вказаного будинку, схопивши її за руку та погрожуючи фізичною розправою, подолав волю потерпілої до опору та відкрито викрав у неї мобільний телефон Samsung вартістю 3 000 гривень.

Крім того, після того, як він відкрито викрав майно ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , застосовуючи до потерпілої фізичне насильство та висловлюючи погрози, задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.12.2020 ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 21.02.2021 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про відсутність підстав для продовження його підзахисному строку тримання під вартою, оскільки прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, виникнення нових ризиків та підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам. При цьому вказує, що ОСОБА_6 має місце проживання в м. Києві, родину, раніше не судимий, не має наміру переховуватися від суду. З огляду на викладене захисник, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини у контексті того, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання, не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, вважає, що суд першої інстанції прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Вимоги та їх обґрунтування в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 є аналогічними.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг і просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на потерпілих та свідків, продовжують існувати, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості давати оцінку наявності вагомих доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно врахував, що ОСОБА_6 обізнаний про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, адже він обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі відповідно на строк до 5 років та від 4 до 6 років. На даний час докази в повному обсязі не досліджені.

При цьому слід зважити на характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, що має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише його прав, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, не працює.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, такі ризики не зменшилися і виправдовували подальше його тримання під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечило б виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігло спробам вчинити вказані дії.

Що стосується посилань захисників на дані про особу обвинуваченого, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, з огляду на його вік, відсутність власної сім`ї, постійного місця роботи і, відповідно, майновий стан, лише проживання з родиною за зареєстрованим місцем проживання та відсутність судимостей, не дають підстав вважати, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, які б могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки.
Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційних скарг захисників колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3