1Справа № 335/8560/19 1-кп/335/283/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ;

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника неповнолітнього обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Запоріжжя, громадянина України, який є учнем 9-А класу КЗ «ЗСЗ школи-інтернату «Оберіг» ЗОР, не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
20 червня 2019 року, приблизно о 21 годині 17 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 , знаходячись в якості покупця у приміщенні супермаркету „Брусниця, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченко 69, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з торгівельного стелажу, картонну коробку, в якій знаходилось 60 пачок яєчної локшини швидкого приготування зі смаком яловичини виробника: «Ролтон», вартістю 6 гривень 43 копійок без урахування ПДВ за одну одиницю товару - на загальну суму 385 гривень 80 копійок без урахування ПДВ, у подальшому пройшов касову зону та не розплатившись за товар, вийшов з приміщення супермаркету.

Після цього, 20 червня 2019 року, приблизно о 21 годині 24 хвилини, неповнолітній ОСОБА_4 , повернувшись до супермаркету „Брусниця, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченко 69, з метою завершити свій злочинний намір, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим. що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з торгівельного стелажу супермаркету, продукти харчування а саме - ковбасу зі свининою «Фабіус», виробника: «М`ясна Гільдія» вагою 3 кілограми, вартістю 563 гривень 92 копійок без урахування ПДВ. та ананас вартістю 34 гривні 80 копійок без урахування ПДВ. у подальшому пройшов касову зону та не розплатившись за товар, вийшов з приміщення супермаркету, тим самим отримав можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Український Рітейл» матеріальну шкоду на загальну суму 984 гривень 52 копійки без урахування ПДВ.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого неповнолітній ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнав повністю, згодний з обсягом і кваліфікацією вчиненого, щиросердно розкаявся і суду пояснив, що повністю підтверджує фактичні обставини викладені в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При визначенні ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, особу обвинуваченого, який повністю визнав провину і розкаявся в скоєному, активно сприяв органу досудового слідства в розкритті злочину, є неповнолітнім, раніше не судимий, на обліку в КУ „ ОКНД не перебуває, згідно довідки КУ „ Обласна клінічна психіатрична лікарня ЗОР ОСОБА_4 з 08.1.2016 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом „ Не соціалізований розлад поведінки. Суміжна розумова відсталість та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою провину, активно сприяв органам досудового слідства в розкритті злочину, неповнолітній вік.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Судом при призначенні покарання враховуються вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.

Суд враховує положення ст. 497 КПК України про те, що, якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (частини 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу, слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Тобто, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК, суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Згідно п.16 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до вимог ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15 травня 2006 року № 2, передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, і який вчинено вперше, обставини його вчинення, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого, щире каяття у вчиненому, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновки органу пробації про те, що його перевиховання можливе без позбавлення волі, суд приходить до висновку, що неповнолітній обвинувачений на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді застереження та передачі неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері.

Враховуючи вищевказані обставин справи суд дійшов до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 497 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним неповнолітнього ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 , від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосуванням примусових заходів виховного характеру, передбачених п.1,3 ч.2 ст.150 КК України у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_6 строком на один рік.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- 4 відеозаписи з назвами ch01_1620, ch02_1704, ch06_1607, ch08_1650 з камер відео спостереження в приміщенні магазину „ Брусниця, за адресою м. Запоріжжя, Б.Шевченко, 69, які містяться на DVD-R диску фірми „Videх MFP333WL030305002 залишити в матеріалах кримінального провадження

Запобіжний захід не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1