У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2021 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , отримавши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28 листопада 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2020 затверджена угода про визнання винуватості, яка укладена 08.07.2020 між ОСОБА_4 та прокурором відділу Прокуратури міста Києва ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 3 ст. 358 КК України - 2 років обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України - 1 року обмеження волі та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов?язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Не погоджуючись з вироком суду, адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на предмет їх відповідності вимогам ст.ст. 392-396 КПК України та матеріали кримінального провадження № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, слід дійти висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, за наступним.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку може бути оскаржений вирок суду першої інстанції, що не набрав законної сили, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК України.

У свою чергу, нормою ч. 4 ст. 394 КПК України, передбачено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Як указує ч. 1 ст. 393 КПК України, апеляційну скаргу мають право подавати:

1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого;

2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання;

3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник;

4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього;

5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру;

6) прокурор;

7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції;

8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;

9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову;

9-1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи;

9-2) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію;

9-3) викривач - у частині, що стосується його інтересів під час вирішення питання виплати йому винагороди як викривачу;

10) інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 24 КПК України закріплено гарантування права на перегляд вироку суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019, вироком Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2020 затверджена угода про визнання винуватості, яка укладена 08.07.2020 між ОСОБА_4 та прокурором відділу Прокуратури міста Києва ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 3 ст. 358 КК України - 2 років обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 УКК України - 1 року обмеження волі та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов?язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому судом першої інстанції у вироку вказано, що, відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних праворушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Так, у другій декаді червня 2016 року (більш точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалося) в м. Київ, неподалік від станції метро Теремки, ОСОБА_4 зустрілася з раніше не знайомою та не встановленою в ході досудового слідства особою, яка запропонувала ОСОБА_4 шахрайським шляхом, з використанням підроблених документів заволодіти нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме нежитловими приміщеннями № 1, № 2, № 3, групи приміщень № 462, загальною площею 155,1 кв.м., які на приватної власності належали ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11.05.2006, після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

При цьому ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, в ході тієї ж зустрічі надала свою згоду та вступила у злочинну змову з вказаною невстановленою особою з метою шахрайського заволодіння нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , № 3 групи приміщень № 462, загальною площею 155,1 кв.м., вартістю 991.721,34 грн., що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

Цього ж дня, в ході зустрічі між ОСОБА_4 та невстановленою в ході розслідування особою, останній повідомив про розподіл ролей в заздалегідь розробленому злочинному плані, згідно якого ОСОБА_4 , діючи за підробленою довіреністю, якою її уповноважено вчиняти правочини від імені ОСОБА_6 та необхідності пред`явити вказаної довіреності приватному нотаріусу, для подальшої підробки договору купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , № 3 групи приміщень № 462, загальною площею 155,1 кв.м.(реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63), власником якого є ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11.05.2006.

В подальшому 30.06.2016 ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , отримала від невстановленої досудовим розслідуванням особи підроблену довіреність на уповноваження її користуванням та розпорядженням майном громадянина ОСОБА_6 , посвідчену 10.06.2016 приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 , зареєстровану в реєстрі № 513 (нотаріальний бланк HAT 964097). При цьому, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що довіреність є підробленою, надала її приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 для вчинення подальших нотаріальних дій.

З метою реалізації заздалегідь розробленого злочинного плану за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , діючи на підставі підробленої довіреності, як представника власника - ОСОБА_6 , поставила власний підпис в графі продавець в договорі купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , № 3 групи приміщень № 462, загальною площею 155,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63), власником яких є ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11.05.2006. При цьому в графі покупець поставив свій підпис чоловік, який на той момент перебував у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та представився ОСОБА_9 .

В подальшому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було зареєстровано вищезазначений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень за № 1527 від 30.06.2016. Після чого приватним нотаріусом ОСОБА_7 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме 30.06.2016, о 13 год. 18 хв., внесено відповідний запис за № 62402268 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, про виникнення права власності в Єдиному реєстру прав власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , № 3 групи приміщень № 462, загальною площею 155,1 кв.м. у ОСОБА_9 .

У результаті вказаних злочинних дій, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленими слідством особами, заволоділи нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , № 3 групи приміщень № 462, загальною площею 155,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63), чим спричинили ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 991.721,34 грн., що є особливо великим розміром, при цьому використавши завідомо підроблений офіційний документ, що посвідчується нотаріусом і який надає права, з метою використання їх іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та використала завідомо підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману в особливо великому розмірі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, підробленні офіційного документу, що посвідчується нотаріусом і який надає права, з метою використання їх іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та у використанні завідомо підробленого документа що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах.

Не погоджуючись з вироком суду, адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Проте, з матеріалів кримінального провадження № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не випливає, що до вказаних обставин кримінальних правопорушень має відношення особа ОСОБА_3 , у тому числі як потерпілий, і в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_2 не наведено обґрунтованих та переконливих доказів порушення прав, свобод чи інтересів ОСОБА_3 , інтереси якого як потерпілого він представляє у кримінальному провадженні № 120 171 000 200 010 58 від 27.01.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та № 420 171 010 200 000 14 від 31.01.2017 по факту заволодіння нерухомим майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , № 3 групи приміщень № 462, загальною площею 155,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63), зокрема шляхом укладання договору купівлі-продажу цих нежилих приміщень 26.09.2016 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 .

При цьому не можна не вказати, що з вироку Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2020 стосовно ОСОБА_4 , засудженої за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019, не вбачаються будь-які посилання на особу ОСОБА_3 або на інші дані, що дають можливість пересвідчитись, що йому у даному провадженні була заподіяна шкода саме діями ОСОБА_4 , які є закінченими о 13 год. 18 хв. 30.06.2016, і не можуть бути розцінені як продовження вчинення нею кримінального правопорушення 26.09.2016, оскільки такі дії їй не інкримінуються і з кримінального провадження № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 не випливають, ще і за тим, що докази в даному кримінальному провадженні не досліджувалися, оскільки судом першої інстанції була затверджена угода про визнання винуватості, укладену між підозрюваною//обвинуваченою та прокурором за згодою представників потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

На дані висновки не можуть вплинути і доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_2 про розгляд судової справи № 753/14172/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання правочину недійсним, у якій, як указано в апеляційній скарзі, за думкою апелянта ОСОБА_3 , стосовно нього створено вироком суду у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 щодо ОСОБА_4 преюдиційний факт, оскільки, по-перше, досліджувана апеляційна скарга ОСОБА_3 не підписана, а тільки його представником - адвокатом ОСОБА_2 , і по друге - з апеляційної скарги не випливає, якими все ж таки діями саме обвинуваченої ОСОБА_4 у досліджуваному кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 були вчиненні кримінальні правопорушення стосовно ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, та виходячи з того, що з матеріалів кримінального провадження № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019, кримінальні правопорушення у якому є закінченими 30.06.2016 і не стосуються вчинення кримінальних правопорушень стосовно ОСОБА_3 , починаючи з 26.09.2016, тобто він не може бути розцінений як такий, що його інтересів стосується досліджуване кримінальне провадження, з огляду на приписи п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, слід дійти висновку про необхідність повернення апеляційної скарги адвокату ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що він не має право на подачу апеляційної скарги на вирок суду стосовно ОСОБА_4 .

При цьому було взято до уваги і наступне.

Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції права на справедливий суд.
Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Водночас, у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддано допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.
Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що саму суть права буде зведено нанівець.
Подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції за умови якщо воно не переслідує легітимної мети та якщо не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у його постанові від 03.03.2016 (справа № 5-347кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність інших осіб у вичерпному переліку суб?єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, - не є перешкодою в доступі до правосудця та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК України.

Крім того, Верховний Суд України у згаданій вище постанові наголосив на тому, що при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду першої інстанції до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з?ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

Натомість, вирок Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2020 про затвердження угоди про визнання винуватості, затвердженої між прокурором і ОСОБА_4 з огляду на формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019, стосується виключно її обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень щодо потерпілого ОСОБА_6 , що не вказує на права, свободи чи інтереси, зокрема ОСОБА_3 у даному провадженні з встановленням преюдиційних фактів щодо нього.
Встановлення ж преюдиційних фактів у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 за участі представництва ОСОБА_3 у досліджуваному кримінальному провадженні для їх використання у провадженнях № 120 171 000 200 010 58 від 27.01.2017 та № 420 171 010 200 000 14 від 31.01.2017, - є явно неприпустимим.

А отже, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 підлягає поверненню адвокату ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що він не має право на подачу апеляційної скарги на вирок суду стосовно ОСОБА_4 .

Оскільки апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, суд апеляційної інстанції не виказує свого ставлення до вимог, викладених в апеляційній скарзі, щодо: поновлення строку на апеляційне оскарження; долучення до матеріалів судової справи доказів, що були долучені до апеляційної скарги.

Керуючись ст. 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року, яким затверджена угода про визнання винуватості, яка укладена 08.07.2020 між ОСОБА_4 та прокурором відділу Прокуратури міста Києва ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 012 80 від 28.11.2019 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати адвокату ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1