У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000582.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
представник третьої особи, щодо майна
якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучене в ході огляду місця події 28.09.2020 р. за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 8, а саме: автомобіль «Lexus GХ 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-кому здійснювати його відчуження, розпорядження та користування до скасування арешту у порядку, встановленому КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді винесеною з порушенням норм КПК України та з порушенням строку розгляду, встановленого ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки ухвала винесена на тридцять п`ятий день після надходження клопотання до суду.
Зазначає, що слідчим суддею не вжито заходів для виклику особи, інтересів якої стосується клопотання, тобто ОСОБА_5 та його представника, з яким укладено договір про надання правової допомоги. Дата розгляду клопотання не була відома нікому із сторін, і ухвала слідчого судді надійшла поштою тільки до сектору дізнання Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області.
Вважає, що дізнавачем СД Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області разом із клопотанням до суду направлено процесуальний документ з елементами службового підроблення, а саме протокол огляду місця події, яким тимчасово вилучено автомобіль «Лексус», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки вже після підписання його понятими, документ доповнювався дізнавачем.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Сектором дізнання Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000582, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
28.09.2020 р. до ЧЧ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області надійшов рапорт від екіпажу «Корвет-451» про те, що 28.09.2020 р. за адресою: м. Миколаїв, пр. Героїв України, 91 за порушення Правил дорожнього руху, зупинено автомобіль «Lexus GХ 470» під керуванням водія ОСОБА_5 . Під час перевірки документів та номерів вузлів агрегатів було виявлено ознаки підробки ідентифікаційного номеру транспортного засобу.
В ході огляді місця події за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 8, виявлено та вилучено: автомобіль «Lexus GХ 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому, за поясненнями працівника патрульної поліції ОСОБА_8 , маються дублюючі номерні панелі з ідентифікаційним ВІН-номером на кузові автомобіля, а саме на центральній лівій стійці та всіх дверях нанесені не на заводі-виробнику, а нанесені кустарно, фактура та матеріал дублюючих табличок не відповідає зразкам, які наносить завод-виробник. Номер рами вказаного транспортного засобу, який знаходиться за переднім колесом на рамі, також має ознаки зміни, а саме цифри нанесені кустарним шляхом.
29.09.2020 р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання дізнавача СД Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке вилучене в ході огляду місця події 28.09.2020 р. за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів 8, а саме: автомобіль «Lexus GХ 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000582, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучений під час огляду місця події 28.09.2020 р. за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів, 8, автомобіль «Lexus GХ 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення у вигляді вузлів та агрегатів з ознаками підробки, таким чином є необхідність у їх дослідженні шляхом проведення відповідних судових експертиз, за такого наведений транспортний засіб є матеріальним об`єктом, який містить відомості, що можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за такого відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, що в свою чергу, відповідно до положень ст. 170 КПК України, є підставами для арешту вказаного майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Ухвала слідчим суддею постановлена 03.11.2020 р., як стверджує апелянт, з ухвалою слідчого судді він зміг ознайомитись 12.11.2020 р.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що у даному випадку строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущений і апеляційна скарга подана в межах строку апеляційного оскарження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до ЄРДР за № 00005825 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, за фактом того, що 28.09.2020 р. до ЧЧ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області надійшов рапорт від екіпажу «Корвет-451» про те, що по пр. Героїв України, 91 в м. Миколаєві за порушення Правил дорожнього руху зупинено автомобіль «Lexus GX 470» під керуванням водія ОСОБА_5 , під час перевірки документів та вузлів агрегатів виявлено ознаки підробки ідентифікаційного номеру транспортного засобу.
Під час огляду місця події по вул. Декабристів, 8 в м. Миколаєві виявлено та вилучено автомобіль «Lexus GX 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Визнання зазначеного вилученого автомобіля речовим доказом у кримінальному провадженні матеріалами клопотання не підтверджено, відповідна постанова слідчого, дізнавача про визнання його речовим доказом суду не надана.
На думку суду апеляційної інстанції, в даному випадку, зважаючи на недоведеність слідчим використання вилученого майна як доказу в кримінальному провадженні, накладений арешт на це майно не може не призвести до порушення прав власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_5 , який керував автомобілем «Lexus GХ 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000582.
На підставі даних, які містяться в клопотанні про арешт майна, можна зробити висновок, що ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні має статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Відповідно до положень ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, положеннями ст. 64-2 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має право звернутися виключно прокурор.
Разом з тим, клопотання про арешт вилученого майна подано дізнавачем СД Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, переглядаючи оскаржене судове рішення в межах апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав як для накладення арешту на автомобіль «Lexus GХ 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , так і для розгляду клопотання, поданого дізнавачем, в цілому, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000582, скасувати.
Постановити нову ухвалу. У задоволенні клопотання дізнавача СД Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 про накладення арешту на автомобіль «Lexus GХ 470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000582, відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3