КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,
за участю:
адвоката, який діє в інтересах
заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
представника потерпілого
ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0002520 від 11.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :

31 серпня 2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_8 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0002520 від 11.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: на об`єкт нерухомості нежитлову будівлю загальною площею 890 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), який згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), з метою збереження речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на врахування доведеності необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України. Зазначає, що ОСОБА_5 не є стороною кримінального провадження, особою щодо якої здійснюється кримінальне провадження або цивільним відповідачем. При цьому ОСОБА_5 правомірно набув право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2020 року. Крім того, в ухвалі не зазначено яким чином даний об`єкт нерухомості відноситься до кримінального провадження у розумінні ст.98 КПК України, та чи взагалі дане майно є речовим доказом. На думку апелянта, постанова про визнання майна речовим доказом є необґрунтованою, оскільки органом досудового розслідування також не вказано якому із критеріїв ст.98 КПК України нерухоме майно може відповідати.Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 02 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Одночасно апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, мотивуючи клопотанням тим, що ухвалу постановлено без виклику заявника, а її копію отримано 03.11.2020 року.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому, колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу;
представника потерпілого ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що ОСОБА_5 про дату, час і місце розгляду клопотання не повідомлявся, копію оскаржуваної ухвали заявником отримано 03.11.2020 року під час ознайомлення з матеріалами клопотання. Таким чином, колегія суддів вважає, що адвокатом, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді, 30.07.2020 року ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» звернулося до Подільського УП УГПНП у м. Києві із заявою про вчинення злочину за обставинами незаконного заволодіння державним майном, внаслідок чого нанесено збитки не лише підприємству, а і суб`єкту управління в особі Фонду державного майна України.

11 серпня 2020 року уповноваженою особою органу досудового розслідування відомості, викладені в заяві ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про злочин, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002520 від 11.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що на балансі ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» перебуває будівля сільськогосподарської школи, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Полкова, 76.

З інформаційної довідки від 30.07.2020 року №218372424 вбачається, що нежитлова будівля, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Полкова, 76 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) на підставі договору купівлі-продажу №878 від 26.06.2020 року продана ОСОБА_5 .

11 серпня 2020 року постановою слідчого слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002520 об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю загальною площею 890 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Полкова, 76 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року накладено арешт на об`єкт нерухомості нежитлову будівлю загальною площею 890 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Полкова, 76 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000)

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного законодавства, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість визнання вказаного майна матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави вважати, що об`єкти нерухомості являються матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки прокурором доведено, що зазначений об`єкт нерухомості являється об`єктом кримінально-протиправних дій, та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, є матеріальним об`єктом, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, постановою слідчого від 11.08.2020 року його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

При цьому доводи апелянта про порушення слідчим суддею принципу диспозитивності і змагальності судового процесу, зокрема недотримання порядку надання постанови слідчого про визнання майна речовим доказом, є також необґрунтованим, оскільки порядок залучення вказаної постанови не впливає на законність постановленої ухвали і не може бути єдиною підставою для задоволення апеляційної скарги. Вказана постанова є процесуальним рішенням, складеним з дотриманням вимог ст.110 КПК України

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказані об`єкти нерухомості, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року, залишити без змін, як мотивовану та законну.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_5 ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0002520 від 11.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме: на об`єкт нерухомості нежитлову будівлю загальною площею 890 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), який згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), а також заборонено суб`єктам державної реєстрації прав: державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам, які наділені функціями державних реєстраторів, вчиняти буд-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо нежитлової будівлі загальною площею 890 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3