ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/827/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2020 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0007372 від 08.10.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красноперекопськ, Автономної Республіки Крим, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2019 року близько 08 годині 10 хвилини ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Great Wall» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною другорядної дороги у м. Києві зі сторони пр. Бажана виїзд на пр. Григоренка, допустив порушення вимог п.п. 10.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР), а саме:
п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п.18.4 ПДР України - якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_8 виразилось в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухаючись проїзною частиною другорядної дороги зі сторони пр. Бажана виїзд на пр. Григоренка у м. Києві, під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований неподалік нежитлової будівлі №1К по пр. Бажана у м. Києві та який позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою ПДР, проявив неуважність, не переконався, перед маневром перестроювання та зміною напрямку руху, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху в момент зменшення швидкості перед нерегульованим пішохідним переходом попереднім іншим транспортним засобом не зменшив швидкість, а в разі потреби повинен навіть зупинитися і повинен був продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в наслідок чого, несвоєчасно зреагував на пішохода, який маючи перевагу в русі здійснював перехід зазначеної проїзної частини безпосередньо по розмітці нерегульованого пішохідного переходу (з права на ліво, відповідно траєкторії руху автомобіля), який існував для нього як небезпека, внаслідок цього скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого в подальшому було госпіталізовано до лікарняного закладу.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянню пішоходу ОСОБА_4 тяжкого тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ в базальних відділах лобних часток, епідуральної гематоми лівої потиличної області, перелому луски потиличної кістки зліва з переходом на сосцевидний відросток лівої скроневої кістки (основу черепа), а також через великий потиличний отвір на праву потиличну кістку, забійної рани потиличної ділянки голови.
Таким чином, ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, яке заподіяло особі тяжке тілесне ушкодження, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі та суду пояснив, що дійсно 25.09.2019 р. о 08-10 год. він рухався на автомобілі «Great Wall» д.н.з. НОМЕР_1 з боку пр. Бажана та наближався до пр. Григоренка. Під`їхавши до нерегульованого пішохідного переходу в порушення ПДР, він не надав дорогу пішоходу ОСОБА_9 , скоївши на нього наїзд та завдавши внаслідок наїзду потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, перелік, яких зазначений в обвинувальному акті, ступеню тяжкості яких обвинувачений в судовому засіданні не заперечував. У скоєному щиро покаявся.
Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.
Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням доказів на підтвердження цивільного позову у повному обсязі, проти чого не заперечували учасники судового провадження.
При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, скоєного з необережності.
Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також статус внутрішньо переміщеної особи.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого на підставі ст.66 КК України суд визнає його щире каяття та добровільне часткове відшкодування збитків потерпілому.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого на підставі ст.67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі

Разом з тим, ураховуючи, що даний злочин був вчинений обвинуваченим вперше, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, враховуючи на наявність на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із застосуванням положень, передбачених ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування зазначеного додаткового покарання строком на 1 рік, оскільки внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом в зоні піщоходного переходу та грубого порушення ПДР України потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілим ОСОБА_4 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, вимоги за яким в подальшому в ході судового розгляді були зменшені, в якому потерпілий просив суд стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на його користь 131 287 грн. матеріальної шкоди та 6000 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування позову потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що у зв`язку із отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями він перебував на стаціонарному лікуванні з 25.09.2019 р. по 12.10.2019 р. та витратив на лікування 139466 грн., що підтверджено відповідними документами. В ході судового розгляду представником відповідача були сплачені грошові кошти в якості страхового відшкодування в сумі 8179 грн., а тому потерпілий відрахував вказану грошову суму від загальної суми витрат, понесених на лікування. В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілий зазначив, що внаслідок ДТП та отриманими травмами у нього погіршився психологічний стан у зв`язку із необхідністю проходити лікування. Крім того отримані тілесні ушкодження вплинули на його працездатність. Також потерпілий зазначив, що ДТП відбулась на очах його сина, що також погіршило емоційних та психологічний стан потерпілого.
Представник ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог та посилався на відзив на позовну заяву, в якому в якості обґрунтування заперечень представником страховика зазначено, що вимоги потерпілого до страховика не випливають із обвинувачення. Крім того, представником страхової компанії зазначено, що долучені до цивільного позову документи не обґрунтовують понесені потерпілим витрати на лікування, зокрема надані акти здачі-приймання робіт не відповідають вимогам первинних бухгалтерських документів. Також необґрунтованим представник страховика вважав заявлений потерпілим розмір моральної шкоди. Також представник відповідача посилався на ту обставину, що потерпілий не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, що на думку представника відповідача, свідчить про те, що право позивача не було порушено. Разом з тим, представник відповідача підтвердив що страховиком потерпілому було спачено грощові кошти в розмірі 8179 грн., та саме такий розмір страхового відшкодування представник цивільного відповідача вважав обґрунтованим розміром завданої потерпілому ОСОБА_4 , яка складається з матеріальної шкоди на суму 7789,6 грн., а також моральної шкоди, яка становить 5% від цієї суми та складає суму 389 грн. 48 коп. В іншій частині позовних вимог, яка не охоплюється виплаченою потерпілому сумою страхового відшкодування, представник цивільного відповідача просив відмовити.
Дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 128 КК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням обвинуваченого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 6 Закону - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Обговорюючи позицію представника цивільного відповідача, який стверджував, що позовні вимоги потерпілого у зв`язку із поданням цивільного позову до страховика не випливають з пред`явленого обвинувачення, суд визнає цю позицію неналежною та такою, що не кореспондується із положеннями ч.1 ст. 128 КПК України, де зазначено про те, позов може бути поданий до юридичної особи яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням обвинуваченого. Крім того, встановлено, що цивільний позов до страховика був поданий у зв`язку із отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП з вини обвинуваченого, що свідчить про те, що даний позов випливає з пред`явленого обвинувачення. Крім того, суд враховує, що звернення потерпілого із позовом до страховика ґрунтується на вимогах закону та правових позиціях з цього питання Верховного Суду України, яким, у постанові від 20 січня 2016 року за результатами розгляду справи № 6-2808цс15, зроблено правовий висновок про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. При цьому, як прямо зазначено у згаданій постанові Верховного Суду України, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди,застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Також обговорюючи позицію представника цивільного відповідача, який стверджував, що потерпілий не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, що на його думку свідчить про те, що право позивача не було порушено, суд враховує, що в матеріалах справи наявна відповідь на адвокатський запит про факт звернення ОСОБА_4 до страхової компанії 15.11.2019 р. про страхове відшкодування у зв`язку із лікуванням за наслідками ДТП, що спростовує твердження представника цивільного відповідача.
Обговорюючи позицію представника цивільного відповідача про відсутність належних та допустимих доказів, суд вважає цю позицію неналежною з наступних підстав.
Відповідно до абзацу першого п. 24.1 ст. 24 Закону - у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
На обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди цивільним позивачем були надані наступні документи: акти здачі-отримання робіт (надання послуг) № 521311 від 25.09.2019 р; 521592 від 18.12.2019 р.; 521596 від 18.12.2019 р., які свідчать про понесення потерпілим витрат на лікування та реабілітацію на загальну суму 139466 грн. Дослідивши зміст цих документів, на підставі аналізу вказаних актів відносно інших документів, суд вважає ці докази належними доказами понесення обвинуваченим витрат, які, як вбачається з переліку наданих послуг лікарнею, пов`язані з доставкою потерпілого до лікувального закладу, послідуючим лікуванням та реабілітацією потерпілого. Факт отримання цих послуг підтверджується підписами виконавця, а саме представника ТОВ «Медичний центр «Добробут-Невідкладна допомога», а факт сплати потерпілим вказаних послуг підтверджується чеками, які свідчать про авансові внески потерпілого на користь лікувального закладу грошових коштів. При цьому, відповідно до п. 4.2 Публічного договору про надання медичних послуг, який розміщений на сайті лікувального закладу оплата медичних послуг здійснюється авансовим (попереднім) платежем, що відповідає наданим потерпілим чекам. Обговорюючи позицію представника цивільного відповідача про те, що авансовий платіж в сумі 25000 грн. за лікування був сплачений не потерпілим та свідчить про неналежність в якості доказу квитанції № 0.0..1, суд враховує, що в судовому засіданні потерпілий підтвердив, що зазначені кошти до лікувальної установи були внесені його сестрою, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він не зміг здійснити цю платіжну операцію. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання вказаної квитанції неналежним доказом, враховуючи, що в цивільному позові позовні вимоги про стягнення грошових коштів на вказану суму заявлені саме на користь потерпілого.
Що стосується твердження представника відповідача про недійсність наданих потерпілим актів через те, що вони не підписані останнім, суд вважає ці твердження неналежними, оскільки в судовому засіданні потерпілий підтвердив, що ним були отримані вказані в актах медичні послуги, від яких він не відмовлявся. При цьому, суд враховує, що п. 5.2 Публічного договору про надання медичних послуг регламентує, що якщо заявник не заявить протягом одного робочого дня з дати отримання послуг письмової мотивованої відмови від прийняття послуг, такі послуги вважаються прийнятими. Крім того, представником потерпілого під час судового розгляду були надані підписані потерпілим акти здачі-отриманих робіт, що додатково підтверджує факт отримання ОСОБА_4 зазначених в актах медичних послуг. На належність вказаних актів здачі-отримання робіт як доказів в обґрунтування розміру матеріальної шкоди вказує те, що перелік отриманих послуг відповідає наданим потерпілим листам інтенсивної терапії, з яких вбачається, що потерпілий отримав зазначені послуги та відповідне медикаментозне лікування. Також потерпілим був наданий перелік медикаментів, які застосовувались під час медикаментозного лікування, яке зазначено в актах здачі-отримання робіт, та які узгоджуються із наданими листами інтенсивної терапії. Таким чином, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами заявлений розмір позовних вимог на відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням зменшення цих позовних вимог потерпілим в ході судового розгляду. Таким чином, позовні вимоги потерпілого в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Обговорюючи обґрунтованість заявленого цивільним позивачем розміру моральної шкоди, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 26-1 Закону - страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Враховуючи, що шкода заподіяна здоров`ю потерпілому становить 131287 грн., розмір моральної шкоди відповідно до положень Закону слід обчислювати в розмірі 6564,35 грн. (131287 * 5%). Проте, ураховуючи, що потерпілим в цивільному позові був заявлений розмір моральної шкоди менший, ніж зазначений, а саме в сумі 6000 грн., суд враховує, що заявлений розмір моральної шкоди охоплюється законодавчо визначеним розміром моральної шкоди, яка повинна бути сплачена страховиком, а тому суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 3681,02 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 / один/ рік.
На підставі вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 / два/ роки.
На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» // на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в сумі 131 287 /сто тридцять одна тисяча двісті вісімдесят сім/ гривень.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» // на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 6000 /шість тисяч/ гривень
Стягнути з ОСОБА_8 , 26.10.1982 процесуальні витрати в сумі 3681 /три тисячі шістсот вісімдесят одну/ гривень 02 копійок на користь держави

Речові докази:
-автомобіль марки «Great Wall» д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1