Справа № 541/1381/20
Провадження № 1-кс/541/624/2020
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

22 липня 2020 рокум.Миргород

Миргородський міськрайонного суд Полтавської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в :
21.07.2020 прокурор Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про накладення арешту, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власниками наступним майном: транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 04.12.2008 є - ОСОБА_4 (фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), визначивши місце зберігання - майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Миргород, вул. Якова Усика,34, Полтавської області.

В обґрунтування клопотання вказав, що у провадженні СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000560 від 17.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ч.1 КК України, порушеному по факту керування автомобілем 16.07.2020 громадянином ОСОБА_4 , який був позбавлений права керування транспортним засобом на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01.06.2020.

В ході розслідування даного кримінального провадження слідчим було вилучено транспортний засіб «Volkswagen» модель «Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , яким протиправно, в порушення рішення суду, керував громадянин ОСОБА_4 .

Прокурор зазначає, що автомобіль «Volkswagen» модель «Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні №0000560, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, є предметом злочину, арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій та судового розгляду справи .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначене клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник транспортного засобу ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Пояснив, що вимушений був сісти за кермо автомобіля в зв`язку з погіршенням стану здоров`я дружини, яка йому зателефонувала. Крім того, автомобіль використовується іншими членами його сім`ї у власних потребах.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, володільця автомобіля, перевіривши та проаналізувавши долучені до клопотання докази приходить до переконання, що воно не підлягає до задоволення з таких підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні, з яким звертається особа з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Дійсно, майно про арешт якого заявлено клопотання є речовим доказом, але за обставин зазначених в клопотанні, даний транспортний засіб в кримінальному провадженні порушеному за ст. 382 ч.1 КК України не має доказового значення.
Крім того, слідчий суддя враховує, що ч. 1 ст. 382 КК України такий вид покарання як конфіскація не передбачений. Також у справі не заявлено цивільний позов.
Клопотання не містить переліку подальших слідчих дій, які будуть проведені з даним транспортним засобом, автомобіль оглянутий слідчим в порядку ст.. 237 КПК України, про що складено відповідний протокол, а подальше перебування майна поза межами володіння особи веде до порушення прав власника щодо володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає, що особа, яка подала клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом першим другим частини другої статті 170 цього Кодексу, в зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно транспортний засібмарки «Volkswagen» модель «Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 04.12.2008 є ОСОБА_4 .
Пунктом 2 частини 1 статті 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

В зв`язку з цим необхідно негайно повернути власнику тимчасово вилучене майно.

Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 169,170, 171-173 КПК України,
У Х В А Л И В :
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на майно:транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen» модель «Transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 04.12.2008 є - ОСОБА_4 (фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), повернувши його власнику ОСОБА_4 .
Копію цієї ухвали вручити прокурору, який звернувся з даним клопотанням та власнику транспортного засобу.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_5