В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 354/66/13- к

Провадження № 1-кп/348/5/20

24 грудня 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

його захисника, адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №0000002 від 21.11.2012 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, інваліда другої групи, пенсіонера, розлученого, на утриманні немає нікого, згідно ст.55 КК України (в редакції 1960 року) не судимого, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

Зокрема, 21.11.2012 року близько початку доби, в АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, тобто усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, кулаками рук та ногами заподіяв ОСОБА_9 закриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому скроневої кістки справа, забій головного мозку важкого ступеня, травматичного крововиливу під м`яку мозкову оболонку з проривом в шлуночкову систему, закриту травму шийного відділу хребта у вигляді перелому дуги першого шийного хребця та підвивиху шийно-черепного суглобу, закритий травматичний перелом тіла нижньої щелепи, забійну рану потиличної ділянки, а також множинні синці та садна голови.

Закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому скроневої кістки справа, забій головного мозку важкого ступеня, травматичний крововилив під м`яку мозкову оболонку з проривом в шлуночкову систему, закрита травма шийного відділу хребта у вигляді перелому дуги першого шийного хребця та підвивиху шийно-черепного суглобу відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Закритий травматичний перелом тіла нижньої щелепи відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такий, що не є небезпечним для життя в момент заподіяння, але викликав тривалий розлад здоров`я. Синці та садна голови відносяться легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні 23.12.2020 року обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що потерпілий ОСОБА_9 є його односельчанином, якого він добре знає. Дійсно 21.11.2012 року, в нічний час в АДРЕСА_1 , після вживання спитних напоїв, між ним та потерпілим ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого він почав наносити останньому по тілу удари руками та ногами, спричинивши тілесні ушкодження, після чого пішов додому.

Просив суд суворо його не карати. Розкаюється у вчиненому, обіцяє стати на шлях виправлення, усвідомлює, що вчинив тяжкий злочин, запевнив, що подібного більше не повториться. Цивільний позов заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах Департаменту фінансів Івано-Франківської обласної державної адміністрації про відшкодування витрат за стаціонерне лікування потерпілого ОСОБА_9 визнає в повному обсязі.

Крім того, просив суд зарахувати йому при призначенні покарання період часу протягом якого він був затриманий, а саме з 24.11.2012 року по 27.11.2012 року та перебування під вартою, - з 17.06.2015 року по 19.10.2015 року.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_7 , які виразились в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, вірно кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, те, що згідно ст.55 КК України (в редакції 1960 року) не судимий, на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, проте знаходиться на «Д» обліку в наркологічному кабінеті Яремчанської ЦМЛ, ставлення до скоєного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , слід віднести вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненому, щире каяття, наявність другої групи інвалідності, має постійне місце проживання та реєстрації, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому несуворого покарання, відсутність матеріальних та моральних притензій до обвинуваченого.
По місцю проживання обвинувачений ОСОБА_7 характеризується посередньо.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З врахуванням всіх обставини кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції інкримінованої йому статті, що передбачає покарання за вчинений злочин, а саме у виді п`яти років позбавлення волі.
Також, суд констатує, що до набрання чинності Законом №838-VIІI, а саме до 24.12.2015 року, ч.5 ст.72 КК України передбачала, що попереднє увязнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

В подальшому, даною частиною статті у редакції Закону від 26.11.2015 року №838-VIІI «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» було визначено, що зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21.06.2017 року набрав чинності Закон від 18.05.2017 року №2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким змінено ч.5 ст.72 КК України. Фактично законодавець повернувся до редакції ч.5 ст.72 КК, яка існувала до набрання чинності Законом №838-VIII і передбачала, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 цієї статті.

З матеріалів провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий з 24.11.2012 року по 27.11.2012 року в рамках даного кримінального провадження.

Вироком Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.06.2015 року його було визнано винуватим та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Запобіжний захід обвинуваченому було змінено з особистого зобов`язання на тримання під вартою. Даним вироком визначено початок строку відбування покарання, а саме з 17.06.2015 року, зарахувавши у строк відбутого покарання строк затримання з 24.11.2012 року по 27.11.2012 року включно.

Згідно ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.10.2015 року вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.06.2015 року було скасовано і призначено судовий розгляд в суді першої інстанції. Крім того, даною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання та звільнено з під варти негайно в залі судового засідання.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий з 24.11.2012 року по 27.11.2012 року та з 17.06.2015 року по 19.10.2015 року перебував під вартою.

В зв`язку з вчиненням обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення 21.11.2012 року та його фактичним затриманням і подальшим перебуванням під вартою в період часу до набрання чинності Законом №838-VIІI, а саме до 24.12.2015 року, при вирішенні питання щодо порядку зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення необхідно керуватися правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №270-VI від 15.04.2008 року, що діяла на вказаний час, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання по даному вироку суду, строк його затримання з 24.11.2012 року по 27.11.2012 року та перебування під вартою - з 17.06.2015 року по 19.10.2015 року, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, і що є підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України і з врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід визначити іспитовий строк - 2роки.

Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Адже, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи наведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Цивільний позов заступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах Департаменту фінансів Івано-Франківської обласної державної адміністрації про відшкодування витрат за стаціонерне лікування потерпілого ОСОБА_9 слід задоволити, з наступних підстав.

Зі змісту ч.1 ст.1166 ЦК України вбачається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наявність шкоди характеризується зафіксованими документально втратами майнових, чи немайнових благ, які мають певну економічну цінність та виражаються в грошовому еквіваленті.

В судовому засіданні прокурором обґрунтовано суму витрат, які понесла Обласна клінічна лікарня м.Івано-Франківська на лікування потерпілого ОСОБА_9 в результаті кримінально-протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому сума матеріальної шкоди на користь Департаменту фінансів Івано-Франківської обласної державної адміністрації в повному об`ємі підлягає стягненню з обвинуваченого (цивільного відповідача).

Відшкодування судових витрат слід вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Питання щодо речових доказів належить вирішити керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на стадії судового розгляду не обирався, арешт на майно не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №270-VI від 15.04.2008 року, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його затримання з 24.11.2012 року по 27.11.2012 року та перебування під вартою - з 17.06.2015 року по 19.10.2015 року, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Застосувати ст.75 КК України і звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позовзаступника керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах Департаменту фінансів Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_7 про стягнення 7505 грн. 02 коп. витрат за стаціонерне лікування потерпілого ОСОБА_9 задоволити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Івано-Франківської обласної державної адміністрації 7505 грн. 02 коп. витрат за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_7 в користь держави 1764 грн. 00 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні експертиз.

Речові докази: спортивні шкіряні кросівки «NIKE» чорного кольору, спортивні штани темно-синього кольору «Ganbec», спортивну кофту темно-синього кольору із капюшоном «Sports Active», що належать обвинуваченому ОСОБА_7 , які згідно постанови старшого слідчого СВ Яремчанського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 17.01.2013 року передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Яремчанського відділення поліції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській (Яремчанського МВ УМВС України в Івано-Франківській області), після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_1 .

Речові докази: светр, штани, куртку, шапку, які належать потерпілому ОСОБА_9 , які згідно постанови старшого слідчого СВ Яремчанського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 17.01.2013 року передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Яремчанського відділення поліції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській (Яремчанського МВ УМВС України в Івано-Франківській області), після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 , жителю АДРЕСА_2 .

Речові докази: два гіпсові зліпки, одну пару чоловічих чобіт, жмут трави, два ватні тампони, які згідно постанови старшого слідчого СВ Яремчанського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 17.01.2013 року передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Яремчанського відділення поліції Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській (Яремчанського МВ УМВС України в Івано-Франківській області), після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1