Справа № 481/1589/20
Провадж.№ 1-кп/481/180/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020 р. Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 і його захисника, адвоката ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000332 від 26 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_4 , який обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження відносно, ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
У судовому засіданні на стадії розв`язання клопотань в порядку ст.350 КПК України, після встановлення порядку та обсягу дослідження доказів за кримінальним провадженням, в порядку ст.349 КПК України, прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання, в якому просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки вважає, що на даний час ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України (можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення), які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати. Прокурор, як на обставини наявності вказаних ризиків посилається на те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним заволодінням транспортним засобом, вчинено повторно, який, відповідно до санкції ч.2 ст.289 КК України карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, з конфіскацією майна або без такої, може залишити місце свого проживання, з метою ухилитись від суду та виконання процесуальних рішень, що підтверджується втечею та переховуванням від працівників поліції після вчинення злочину, в якому він обвинувачується. Крім того, маються підстави вважати, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_6 , шляхом умовлянь, підкупу та залякування потерпілого в кримінальному провадженні не давати свідчення відносно нього. Також, ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, в тому числі і за незаконне заволодіння транспортними засобами, на даний час має не зняту і не погашену судимість та на шлях виправлення не став, вчинив новий умисний злочин середньої тяжкості, що вказує на ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконний вплив на потерпілого та можливість ухилення від суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив, просив відмовити в його задоволенні та змінити запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання прокурора також заперечував, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт.
Заслухавши обґрунтування прокурора ОСОБА_3 , заперечення захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року по справі №1-28/2017 №1-р/2017 положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України, а тому визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України.
За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» №12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.
Як вбачається з матеріалів, наданих суду ОСОБА_4 затриманий 26.10.2020 року в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України.
Ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який підлягає обчисленню з часу затримання, тобто з 20:28 год. 26 жовтня 2020 року і до 20:28 год. 24 грудня 2020 року.
20.11.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
Підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час, не змінилися.
Ризиками, які дають підстави суду продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати: те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки, усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, може залишити місце свого проживання в АДРЕСА_1 , яке, також, не збігається з місцем його реєстрації ( АДРЕСА_2 ), з метою ухилитись від суду та виконання процесуальних рішень, може уникати кримінального переслідування. Також може продовжити злочинну діяльність чи вчинити інший злочин, на що вказує те, що ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, в тому числі і за незаконне заволодіння транспортних засобів, на даний час має не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість. Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_6 , оскільки він знає потерпілого безпосередньо, та йому відоме місце проживання останнього.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри (обвинувачення), наявність певних ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому, судом враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобігання ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту до моменту вирішення клопотання про продовження строку дії обраного відносно нього запобіжного заходу, не змінилися всі обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_4 , з метою попередження ризику його переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення нового кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому діяння, віку та стану його здоров`я, відсутності жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, виходячи з того, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів, не змінюючи визначений ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_7 від 27.10.2020 року розмір застави у межах 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 30405 гривень 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 180, 183, 184, 194, 331, 350, 369-372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.
Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів з 18 грудня 2020 року до 14 лютого 2021 року, включно.
Строк дії ухвали - 60 днів.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.
Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику ОСОБА_5 , та спрямувати для виконання до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор".
Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали буде проголошений о 16:50 год. 23.12.2020 р. в залі судових засідань в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1