У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, до 21 листопада 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Васильків Київської області, раніше не судимого, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні за № 0000086 від 29.01.2020 року,

Учасники судового провадження:
( в режимі відео конференції з приміщення Київського районного суду м. Одеси)
прокурор ОСОБА_8
підозрюваний ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_9 ,

встановив:
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на два місяці, до 21.11.2020 року, а саме:
-прибувати до слідчого ОСОБА_6 щочетверга о 16.30 год. до каб. №6 будівлі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 59А;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;
-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою клопотання слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає, ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу не враховано вагомість існуючих ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність доказів які свідчать про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим.

Зазначає, що обрання менш суворого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не забезпечить належної поведінки останнього щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дасть можливості запобігти визначеним ст. 177 КПК України ризикам.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим управлінням ТУ ДБР у м. Миколаєві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000086 від 29.01.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він, перебуваючи на посаді старшого державного інспектора відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС, будучи матеріально-відповідальною особою, в період часу з 11.04.2019 по 31.10.2019, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, діючи умисно, з корисливих мотивів, діючи всупереч покладених на нього прав і обов`язків та інтересів Держмитслужби, у невстановлений в ході досудового розслідування спосіб, привласнив ввірене йому чуже майно у великих розмірах, зокрема, пристрої для мобільного зв`язку в кількості 19 штук на загальну суму 290 900,00 гривень, що відповідно до примітки 3 статті 185 КК України, перевищує 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто вчинене у великих розмірах.

У подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді старшого державного інспектора відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС, будучи матеріально-відповідальною особою, в період часу з 23.11.2019 по 16.12.2019, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, діючи умисно, з корисливих мотивів, діючи всупереч покладених на нього прав і обов`язків та інтересів Держмитслужби, повторно, у невстановлений в ході досудового розслідування спосіб, привласнив ввірене йому чуже майно, що розміщувалось та зберігалось на складі №1 Одеської митниці ДФС у кількості 933 одиниці товару на загальну суму 56 644, 80 гривень.
21.09.2020 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 4 ст.191 КК України, тобто, у привласненні службовою особою ввіреного їй чужого майна, вчинена у великих розмірах, та за ч. 3 ст. 191 КК України, тобто, у привласненні службовою особою ввіреного їй чужого майна вчинене повторно.
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_7 в обґрунтування клопотання зазначив про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення передбаченого ч. 3,4 ст. 191 КК України, та наявність ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким неможливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення та те, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, ч.1 ст. 177 КПК України, при цьому, слідчий суддя зазначив, що ні слідчим ні прокурором не доведено достатніх виняткових підстав, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Враховуючи дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, де мешкає з колишньою дружиною, дітей на утриманні не має, раніше не судимий, не ухиляється від правоохоронних органів, слідчий суддя прийшов до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , можливо шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, думку захисника та підозрюваної про залишення ухвали без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку що запобігти їм в змозі цей вид запобіжного заходу.

Разом з тим, як вбачається з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 слідчим не наведено виключних обставин і не надано доказів, які б давали підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Згідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3,4 ст. 191 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Надані суду матеріали кримінального провадження на даний час містять відомості, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3,4 ст. 191 КК України.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважать, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчий суддя дотримався вимог закону та обґрунтовано зазначив, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто підозрюваний ОСОБА_7 з метою уникнення покарання може переховуватися від органів розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчинення тяжкого злочину за двома епізодами, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Крім того, підозрюваний може незаконно впливати на свідків з числа колишніх колег, в тому числі, які раніше перебували на його посаді. Ризик, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що ні слідчим ні прокурором не доведено достатніх виняткових підстав, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. А наведені ризики можуть бути мінімізовані менш обтяжливими запобіжним заходом, ніж цілодобовий домашній арешт, який за своєю суворістю прирівнюється до тримання під вартою.

При цьому, слідчим суддею враховано, що підозрюваний є громадянином України, має постійне місце проживання в м. Одесі, де мешкає з колишньою дружиною, дітей на утриманні не має, на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді старшого державного інспектора відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Одеської митниці ДФС, з 25.08.2020 звільнений з посади та на час розгляду клопотання судом не працює, підозрюваний раніше не судимий, не ухилявся від правоохоронних органів, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено, що дає підстави суду вважати, що вказані обставини забезпечать його належну процесуальну поведінку та зможуть запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Таким чином, слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу обґрунтовано прийшов до висновку про достатність такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання для досягнення мети запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, до 21 листопада 2020 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді