Справа № 128/15/20
Провадження №11-кп/801/1436/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10.11.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001045 від 26.11.2019 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 186 КК України
за участю:
прокурора: ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6
в с т а н о в и в :
До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження № 0001045 від 26.11.2019 року відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10.11.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10.11.2020 року клопотання прокурора ОСОБА_9 задоволено.
Продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів , а саме по 07.01.2021, включно.

Непогодившись з ухвалою Вінницького районного суду від 10.11.2020 року обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу скасувати, звільнити його з-під варти, змінити запобіжний захід на домашній арешт чи підписку про невиїзд.
Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 мотивовано тим, що відносно нього можливо застосувати запобіжний у вигляді домашнього арешту за адресою його місця проживання смт. Вороновиця Вінницького району, звертає увагу суду на те, що до затримання він неофіційно працював у приватного підприємця. Крім того, прокурор спеціально затягує розгляд кримінального провадження, відмовившись від допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які можуть підтвердити факт непричетності його до вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, окрім того, ОСОБА_6 не має сталих соціально -стримуючих факторів, постійного місця роботи, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив застосувати відносно нього домашній арешт за адресою його проживання АДРЕСА_1 , захисника ОСОБА_8 , який просив ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10.11.2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді триманні під вартою на домашній арешт за адресою його місця проживання, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001045 від 26.11.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України перебуває на розгляді.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини ,врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час судового розгляду прокурор подав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому виклав доводи щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у звязку з тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором доведено, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обвинувачений ОСОБА_6 є раніше неодноразово судимою особою за вчинення умисних корисливих злочинів, хоча і має постійне місце проживання на території Вінницького району Вінницької області, але неодружений, не має сім`ї, дітей, утриманців, на час затримання офіційно не працював, на даний час судовий розгляд даного провадження триває, в суді не заслухані покази свідків, обвинуваченого.
Рішення суду щодо продовження строку запобіжного заходу є законним та обґрунтованим, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження.
Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він має постійне місце проживання, неофіційно працював, як на обставини, які є підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки при продовженні запобіжного заходу судом першої інстанції були враховані всі обставини в сукупності, які мають значення для прийняття правильного рішення.
У відповідності до вимог ст. 178 КПК України судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, зазначені обставини приймались до уваги в сукупності зі всіма обставинами провадження, які мають значення для прийняття правильного рішення.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на більш мякий, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.
Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10.11.2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4