У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2020 року м. Ужгород
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, ніде не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
10.12.2020 року ОСОБА_5 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та в подальшому, цього ж дня, у встановленому КПК України порядку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК тобто незаконному заволодінні транспортним засобом.
Слідчий у клопотанні зазначає, що ОСОБА_5 являється раніше судимим та підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді, позбавлення волі на строк понад три роки, а тому обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не надається можливим. Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає собою перебування підозрюваного під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками, однак у ході проведення досудового розслідування осіб, які поручилися б за виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків не встановлено, що унеможливлює обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки. Також враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 на даний час ніде не працює, не має постійного джерела доходів, а відтак відногосно нього не можна обрати запобіжний захід у вигляді застави. Обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не можливо, оскільки, розуміючи невідворотність призначення йому покарання терміном від 3 до 5 років позбавлення волі за вчинений ним злочин у період іспитового строку, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
На думку слідчого, вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як такі ним дотримані не будуть та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.
Також слідчий у клопотанні зазначає, що відповідно до вимог п.4 ч.І. ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у п.1, п.2 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, аналіз особистості підозрюваного свідчить про його слабкі соціальні зв`язки у суспільстві; незаконно впливати на свідків і потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні. Зокрема, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до свідків і потерпілого даного кримінального провадження, оскільки останній знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати свідків та потерпілого даної події, може чинити на них психологічний або фізичний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показань, а також схиляти потерпілого та свідків, до дачі неправдивих показань про вчинення останньою кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що їхні показання можуть призвести до притягнення його до кримінальної відповідальності, що в сукупності унеможливлюють повноту, всебічність та неупередженість при розслідуванні даного кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як є раніше неодноразово судимим та має непогашену судимість за ряд корисливих злочинів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи викладене, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою терміном 60 днів.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримали, просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.
Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання слідчого, зазначив, що таке є не обґрунтованим, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, також просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Заслухавши пояснення прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором або за клопотанням прокурора.
10.12.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься відповідно до нетяжких злочинів.
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 10.12.2020 року о 02 год. 30 хв. ОСОБА_5 , у порядку ст. 208 КПК України, було затримано та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Статтею 29 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».
Сукупність фактичних даних, які містяться в доказах, є вагомими для висновку про причетність підозрюваного ОСОБА_5 до вищевказаних кримінальних правопорушень.
При цьому, слідчим суддею враховується і положення про те, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Окрім того, у п. 48 рішення ЄСПЛ від 13.11.2007року «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Отже, виконуючи вимоги законодавства, з врахуванням обставин, наведених у ст.178 КПК України, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, та передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Підозра ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.12.2020 року; протоколом огляду місця події від 10.12.2020 року, який був проведений по вул. Університетській у м. Ужгород; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 10.12.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.12.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 10.12.2020 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8 від 10.12.2020 року.
Разом із цим, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначає слідчий та прокурор, слідчий суддя вважає доведеними з підстав, наведених у клопотанні. Зокрема, враховуючи стадію кримінального провадження, суть оголошеної підозри, усвідомлення неминучості покарання за кримінальне правопорушення у якому наразі підозрюється, в своїй сукупності, свідчать про можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також слідчий суддя вважає доведеним ризик того, що ОСОБА_5 може незаконно вливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни та дачі показів на його користь. Крім того, слідчий суддя вважає також доведеним, що не застосувавши до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 неодноразово судимий та вчинив дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, під час іспитового строку.
Таким чином, наведена сукупність існуючих ризиків та дані про особу підозрюваного дають вагомі підстави для висновку про необхідність застосування щодо нього саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, будь який інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню таким ризикам та досягненню мети кримінального провадження.
Будь яких підстав, які б унеможливлювали застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
З урахуванням наведеного, заперечення захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_5 , а також прохання щодо застосування до підозрюваного біль мякого запобіжного заходу на думку слідчого судді, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного в даному провадженні та не забезпечить уникнення встановлених ризиків.
Як встановлено у судовому засіданні, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2018 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором Ужгородської міської прокуратури ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , відповідно до якої останньому за вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3(три)роки . На підставі ст.75КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням якщо він протягом 3(трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя, враховує дані, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_5 ,який є раніше судимим, вчинення останнім інкримінованого йому злочину під час іспитового строку, існуючі соціальні зв`язки, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає за доцільне, з урахуванням виключних обставин, клопотання слідчого задовольнити.
Відповідно до ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та що у разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучаться із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст.182-184,189,193-194,196,309,376 КПК України, слідчий суддя -,
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання з 02 год. 30 хв. 10 грудня 2020 року.
Встановити строк дії ухвали до 03 лютого 2021 року включно.
Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_5 або заставодавець мають право в будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У разі внесення застави на ОСОБА_5 , у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- не відлучаться із населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 03 лютого 2021 року включно.
У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Закарпатській області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій утримуватиметься підозрюваний.
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти, про що повідомити Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, в порядку ч.5 ст.194 КПК України.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 15 грудня 2020 року о 16 год. 25 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1