УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_6 про відвід прокурора ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2020 за № 0004088 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою

ОСОБА_6 звернулася у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2020 за № 0004088, у порядку ст. 81 КПК України, із заявою про відвід прокурора ОСОБА_3 , яку умотивувала наявністю обставин визначених ст. 77 КПК України, у відношенні особи, якій власне заявлено ним такий відвід.
Наявність обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України автор звернення мотивує неефективністю самого процесуального керівництва з боку даного прокурора, оскільки останній є упередженим та заінтересованим в результатах кримінального провадження.
Так, прокурором ОСОБА_3 замість здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, як це передбачено ст. 36 КПК України, разом із слідчими групи слідчих, на думку ОСОБА_6 , вчинено фальсифікацію матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .
Адже, на думку заявника, знаючи, що ОСОБА_9 не вчинено дій, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, з метою незаконного тримання його під вартою, прокурором ОСОБА_3 погоджено повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 296 КК України та клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому прокурор просив суд не визначати заставу, посилаючись, всупереч наявних доказів, що ОСОБА_9 вчинив злочин з застосуванням насильства.
До інших двох обвинувачених в цьому кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_3 було погоджено клопотання про застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою, хоча з тексту клопотань про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вбачається, що за версією слідства саме цими двома обвинуваченими вчинено насильство відносно потерпілих у вигляді нанесення побоїв.
Заявниця вважає що такими своїми діями прокурор ОСОБА_3 продемонстрував свою упередженість до ОСОБА_9 .
Крім того, прокурором ОСОБА_3 замість нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, не було припинено незаконне затримання ОСОБА_9 , хоча був своєчасно проінформований про таке, а з самих матеріалів затримання вбачається що воно відбулося незаконно також ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.20 по справі №755/8654/20 затримання ОСОБА_9 визнано незаконним.
Вищенаведені обставини, на думку заявника, свідчать що прокурор ОСОБА_3 , діє всупереч завдань кримінального провадження визначених ст. 2 КПК.
Також цими своїми упередженими діями відносно ОСОБА_9 на переконання автора заяви, прокурор ОСОБА_3 продемонстрував не тільки заінтересованість у результатах кримінального провадження, а й грубе нехтування основними засадами кримінального провадження, що є тією самою обставиною, яка викликає обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Позиція сторін

У судовому засідання заявник ОСОБА_6 та інші учасники провадження зі сторони захисту цю заяву підтримали, просили задовольнити з вищенаведених передумов.
Прокурор групи прокурорів прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення заяви про його відвід з огляду на відсутність на те передумов визначених КПК та у руслі відсутності об`єктивних даних котрі указували б на його упередженість.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі установлених фактичних обставин

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Статтею 77 КПК України регламентовано, що прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Попередня участь прокурора у цьому ж кримінальному провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, як прокурора не є підставою для його відводу.

У цьому випадку, на думку заявника, підставою відводу є наявність у провадженні передумов регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України, однак останні в ході судового розгляду заяви по суті не були підтвердженні належним та допустимим доказами у розумінні ст. 84 КПК України.

Так, прокурор, здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням (ч. 2 ст. 36 КПК України).

Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора (ч. 1 ст. 36 КПК України).

Тобто, діюче кримінальне процесуальне законодавство України передбачає, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.
Процесуальна самостійність прокурора і його свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Відповідно уважати проявом упередженості реалізацією прокурором своїх повноважень щодо погодження клопотання про застосування запобіжного заходу та повідомлення про підозру через призму установлених слідством фактичних обставин на думку суду немає.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації (для прикладу дані про проведення досудового розслідування за описаними у заяві про відвід фактами, повідомлення про підозру тощо) не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості прокурора.

Сама ж по собі незгода з діями прокурора у провадженні, чи визначеним ним комплексом процесуальних дій та рішень організаційного характеру в кримінальному провадженні не є підставою його відводу.
Так, для прикладу, у справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03.07.2019 ВС сформував позицію про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Відповідно, на переконання суду, аналогічно і незгода сторони з процесуальними рішеннями прокурора щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для його відводу.

У ході цього розгляду, також не установлено з боку прокурора умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в неупередженості.
Як і обставин визначені п.п. 1- 2 ч. 1 ст. 77 КПК України.

Як наслідок, Суд проаналізувавши матеріали судового провадження, у порядку ст. 94 КПК України, не убачає передумов для відводу прокурора з підстав наведених у заяві заявника, у порядку ст. 77 указаного Кодексу.

З цих підстав Суд, керуючись ст. ст. 1-29, 77, 80, 81, 369-372, 376 КПК України, постановив:

у задоволені заяви ОСОБА_6 про відвід прокурора групи прокурорів прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2020 за № 0004088, відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 08:30 год. 16.10.2020.

С у д д я Оксана БІРСА