Дата документу 12.01.2021 Справа№ 318/1727/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/1727/19 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/374/20 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь при розгляді провадженні в суді першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року,

встановила:

цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяного Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відмовлено у задоволенні цивільного позову - відмовити.
Вирішена доля речового доказу.

Згідно зі змістом вироку, 13 квітня 2019 року, приблизно о 01 годині, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по території майданчику «Європейський», що розташований по вул. Миру в с. Водяному, Кам`янсько-Дніпровського району, Запорізької області.
В цей же час, на майданчику «Європейський», що розташований по вул. Миру, в с. Водяному, К. Дніпровського району, Запорізької області, біля сходинок на сцену стояв пішохід ОСОБА_8 , який не виконував ніяких активних дій.
Під час руху по вказаному майданчику, водій ОСОБА_7 , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, перед зміною напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вправо та продовжив рух в напрямку сходинок на сцену стояв пішохід ОСОБА_8 та скоїв наїзд на останнього.
Своїми діями водій ОСОБА_7 , згідно з висновком судової інженерно- транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП від 26.07.2019 № 9- 394, порушив вимоги п.п. 2.9 а), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
-п. 2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;
-п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті невиконання водієм ОСОБА_7 вказаного пункту Правил Дорожнього руху він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 12.07.2019 № 573мдл, закритий перелом внутрішньої та зовнішньої кісточок правої гомілки зі зміщенням, закритий уламковий перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки зі зміщенням, садна в ділянках обох гомілковостопних суглобів у ОСОБА_8 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не були небезпечними для життя та спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації судом його дій, вважає, що вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд в достій мірі не врахував ту обставину що кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння. Також прокурор вважає, що суд мав стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експерта.

На підставі викладеного прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий яким, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на 3 роки; стягнути з ОСОБА_7 витрати на залучення експерта.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з постановленням нового вироку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку від 21.10.2019 року, у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України перевірки в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7, 24.10.2003, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги КПК України стосовно призначення покарання.

Доводи прокурора про незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є слушними, оскільки таке рішення судом не мотивовано у вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України без застосування додаткового покарання, суд першої інстанції у вироку не послався на підстави прийняття такого рішення, та не навів його мотивів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що посилання на наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування спричинених збитків, за наявності обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не може бути визнане достатнім для відмови у застосуванні додаткового покарання та не відповідає вимогам законності і справедливості.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.414 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині, з постановленням нового вироку в частині призначення додаткового покарання, та частковому задоволенню апеляційної скарги.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, відшкодував завдану шкоду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст.2 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів приймає до уваги думку прокурора про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання, та вважає, що йому, виходячи з наведеного, слід призначити додаткове покарання, передбачене ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортири засобами строком на 3 роки.

Між тим, колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн., є достатнім для виправлення обвинуваченого, таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

На переконання колегії суддів, встановлені фактичні обставини та обставини, що пом`якшують покарання, давали підстави суду першої інстанції призначити покарання у виді штрафу межах санкції статті обвинувачення.

Отже, висновок суду щодо розміру штрафу призначеного ОСОБА_7 колегія суддів визнає обґрунтованим.

Щодо іншого доводу апелянта, слід зазначити, що згідно з ч.2 ст.122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Але, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, якою врегульовані питання щодо розподілу процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у вказаному провадженні залучався судовий експерт Запорізького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_9 з метою проведення судової інжерно-транспортної експертизи, витрати на проведення якої складають 2512,16 грн., а також судовий експерт Запорізького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_10 з метою проведення судової інжерно-транспортної експертизи, витрати на проведення якої складають 2512,16 грн. Таким чином, витрати на залучення експертів складають 4082,26 грн., які у порушення ч.2 ст.122 КПК України при постановленні зазначеного обвинувального вироку не стягнуті з обвинуваченого на користь держави.

В решті вирок суду залишити без мін.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді провадженні в суді першої інстанції ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21 жовтня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , скасувати в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 у покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки.

Стягнути з ОСОБА_7 витрати пов`язані із залученням експертів у кримінальному провадженні в сумі 4082,26 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4