Справа № 314/2773/20
Провадження № 1-в/314/798/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2020 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , по даній справі засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.02.2016 за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.12.2015 до набрання вироком законної сили (15.03.2016), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. Початок строку: 10.12.2015, кінець строку: 05.10.2021,
про умовно-дострокове звільнення,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд, заслухавши учасників процесу та дослідивши надані йому матеріали, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 з 24.09.2020 перебуває на лікуванні в Софіївській спеціалізованій туберкульозній лікарні № 55. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз.

Згідно характеристики, яка міститься в матеріалах справи засуджений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що має шість стягнень, останнє у вигляді ДІЗО-3 доби від 14.10.2020, яке не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, не дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться незадовільно, на профілактичному обліку установи перебуває як схильний до членоушкодження.

Відповідно до довідок заступника начальника установи із соціально-виховної роботи та психологічної роботи, засуджений ОСОБА_3 , не залучався до робіт з благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не приймає участі в роботі самодіяльних організацій, не бере участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених.

До того ж суд враховує, що 31.03.2020 рішенням комісії установи засудженому ОСОБА_3 відмовлено в застосуванні пільги про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення, про що зазначено в характеристиці на засудженого.
У відповідності зі ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд враховує, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушень режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, яка в свою чергу є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Поведінка ОСОБА_3 , за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не була стабільно позитивною та активною.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно - дострокового звільнення ОСОБА_3 у зв`язку з чим, у задоволені клопотання про його умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі необхідно відмовити, оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 1 ст. 537,ст. ст. 539, 395 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

24.11.2020