ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/588/21 Справа № 216/7105/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001274 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 14.11.2019 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, 11.02.2020 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 19 лютого 2021 року включно.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, а також наявну обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що стверджується врученим йому повідомленням про підозру, а також скерованим до суду обвинувальним актом та повним визнанням вини самим обвинуваченим.
Обґрунтованими також є ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній ніде не працює, немає постійного джерела доходу, будучи неодноразово судимим та маючи не зняті та непогашені судимості на шлях виправлення не став, знов вчинив злочин проти власності.
Судовий розгляд по суті не розпочався відповідно в судовому засіданні ще не допитано потерпілих, свідків, на покази яких може вплинути обвинувачений, перебуваючи на волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою та змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали суду. Зазначає, що судом не враховано, що на теперішній час стороною обвинувачення зібрано достатню кількість доказів по кримінальному провадженні, в судовому засіданні не оголошувалося будь-яких конкретних даних щодо незаконного впливу на певного свідка і/або потерпілого із вказівкою на вчинення таких дій обвинуваченим або іншими особами за змовою з ним, жодних заяв, скарг з приводу цього не подавалося. Суд залишив поза увагою, злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_6 не мають виключної суспільної небезпеки.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
На його думку, стороною обвинувачення не доведені ризики, клопотання є необґрунтованим і до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, при якому він зобов`язується дотримуватися процесуальних обов`язків.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні підтримав свою та захисника апеляційні скарги та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на таке.
Вирішуючи питання щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд зважає на те, що 13 червня 2019 року Конституційний суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тому дана ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За положеннями частини третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
З матеріалів провадження слідує, що на розгляді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт за № 0001274 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції 22 грудня 2020 року заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Розглядаючи дане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даний час вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено законом покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, особу обвинуваченого, який не має місця реєстрації, постійного місця роботи та законного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків, характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, останній раз 14.11.2019 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, та будучи 11.02.2020 року звільненим по відбуттю строку покарання, через невеликий проміжок часу знову обвинувачується у вчиненні ряду нових умисних тяжких злочинів проти власності. Оскільки судовий розгляд ще не розпочатий по суті, свідки у кримінальному провадженні ще не допитані, тому не виключається ризик можливого впливу на них з метою зміни ними показів.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на вищевикладене, доводи сторони захисту про недоведеність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки ризики є реальними, продовжують існувати та для їх запобігання судом першої інстанції обґрунтовано продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінальному правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 315, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4