Справа № 199/6476/20
ВИРОК
іменем України

2020 року вересня місяця 30 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження № 0000032 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2020, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, українця, громадянина України, із середньою-технічною освітою, офіційно не працюючого, маючого інвалідність 3-ї групи, малолітніх та непрацездатних на утримані немаючого, зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 15 ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 04.08.2020, приблизно о 18 годині 00 хвилин, перебував біля залізничної колії № 17, що знаходиться на відстані 30 м від електроопори № 31 на залізничній станції «Нижньодніпровськ-Пристань» Придніпровської залізниці, що розташована в адміністративно-територіальних межах Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, де виявив деталі верхньої будови колії, а саме: 7 підкладок рейкових костильного кріплення «Р-65», що належать СП «Нижньодніпровська дистанція колії» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». У цей час, у ОСОБА_3 раптово виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме: 7 підкладок рейкових костильного кріплення «Р-65», які він визначив як об`єкт свого протиправного посягання.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 у цей же день, а саме 04.08.2020, приблизно о 18 годин 00 хвилин, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, а отже усвідомлюючи таємний характер своїх умисних дій, діючи умисно, шляхом вільного доступу заволодів 7 підкладками рейковими костильного кріплення «Р-65», після чого поклав їх у мішок, який знайшов поруч. Далі, ОСОБА_3 здійснив спробу підняти мішок з викраденим майном, але в нього не вистачило сил його понести. Тому

ОСОБА_3 вирішив залучити до вчинюваних ним дій сторонню особу, у зв`язку з чим направився на територію «Комінтернівського ринку» у м. Дніпро де зустрів ОСОБА_4 , якого покликав на допомогу при цьому не став повідомляти останнього про дійсні наміри своїх протиправних дій. Так, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_4 , що біля колії на території станції «Нижньодніпровськ-Пристань» Придніпровської залізниці знаходиться мішок з металобрухтом, який належить йому, та він має намір перенести металобрухт додому, і потребує його допомоги. ОСОБА_4 будучи введений в оману та не розуміючи справжніх незаконних дій погодився допомогти ОСОБА_3 . Далі, цього ж дня приблизно о 20 годин 00 хвилин перебуваючи біля залізничної колії № 17, що знаходиться на відстані 30 м від електроопори № 31 на залізничній станції «Нижньодніпровськ-Пристань» Придніпровської залізниці, реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ОСОБА_3 діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів з допомогою ОСОБА_4 , який не усвідомлював незаконність здійснюваних дій ОСОБА_3 , взявши мішок з обох боків з 7 підкладками рейковими костильного кріплення «Р-65» та почавши його нести в бік вул. Амур-Гавань м. Дніпро, пройшовши 7 м вони були виявлені працівниками поліції відділення поліції на станції № 2 ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, які їх зупинили та викликали слідчо-оперативну групу.

Таким чином, ОСОБА_3 виконав всі необхідні дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Своїми умисними діями, ОСОБА_3 , мав намір заподіяти СП «Дніпровська дистанція колій» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду на загальну суму 562 грн. 91 коп.

До обвинувального акту, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додана:

- письмова заява ОСОБА_3 , складена в присутності його захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

- письмова заява представника потерпілого ОСОБА_5 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

За результатами дослідження змісту відповідних заяв та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначені заяви як обвинуваченого, так і представника потерпілого, є усвідомленими, відповідають їх внутрішній волі, а їх процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на них.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання. Вищенаведені фактичні обставини поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку в обсязі обвинувачення, яке було сформульоване прокурором, і суд кваліфікує умисні дії обвинуваченого за ч.1 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як такі що виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 умисного кримінального проступку, характер та ступінь тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю 3-ї групи, за місцем проживання скарг не надходило, на утримані малолітніх та непрацездатних осіб не має, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, знаходився на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності». Знятий з обліку по відсутності даних.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, наявність обставин що пом`якшують покарання та відсутність обставин що обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із наведеним, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 , без реального відбування покарання та прийшов до висновку про звільнення від відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначення покарання у виді штрафу, який є більш м`яким видом покарання, є недоцільним у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований та самостійного доходу(заробітку) не має, а тому є вірогідність того, що покарання у виді штрафу особисто ОСОБА_3 виконано не буде. Також, на переконання суду, не буде відповідати меті призначення покарання обвинуваченому у виді громадських робіт, оскільки ОСОБА_3 є особою з інвалідністю 3 групи, що може погіршити стан його здоров`я.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - не обирався.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7-29, 94, 302, 368, 374, 381-382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути ОСОБА_6 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 320 ( триста двадцять) гривень.

Речовий доказ:

- підкладки рейкові костильного кріплення «Р-65» у кількості семи штук опечатані у мішок білого кольору залишити за належністю АТ «Українська залізниця». Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок в іншій частині може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 -Почтовик

30.09.2020