Номер провадження: 11-кп/813/787/21
Номер справи місцевого суду: 520/82/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 в об`єднаному кримінальному провадженні №0002123 від 06.06.2017 року та за № 0005251 від 20.12.2017 року, та на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2020 року про виправлення описки,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08.02.2021 року, з визначенням застави у розмірі 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 405 400 гривень, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Миколаївського району Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого в об`єднаному кримінальному провадженні №0002123 від 06.06.2017 року та за № 0005251 від 20.12.2017 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України.

Зазначеною ухвалою суду також були обрані запобіжні заходи стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ухвала суду відносно яких не оскаржується.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Київському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження №0002123 від 06.06.2017 року та за № 0005251 від 20.12.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.303 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження судом розглянуто клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 . Прокурор просив задовольнити клопотання та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений та його захисник, заперечили проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року клопотання прокурора задоволено та обрано відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08.02.2020 року, з визначенням застави у розмірі 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 405 400 гривень.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2020 року було виправлено описку в ухвалі суду від 09.12.2020 року та зазначено обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ ОСІ, строком на 60 днів, тобто до 08.02.2021 року, а не до 08.02.2020 року, як помилково зазначено в ухвалі від 09.12.2020 року.
Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого йому злочину, та вважав, що доведені прокурором ризики, не знизились та не відпали, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Вказує, що стороною обвинувачення не доведені жодні ризики, передбаченні ст. 177 КПК України, оскільки вони відсутні. Суд при розгляді клопотання прокурора не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 з 11.02.2019 року по 09.12.2020 року рахувався за Київським районним судом м. Одеси, без будь-якого запобіжного заходу та без будь-яких покладених на нього обов`язків. За цей період обвинувачений не продовжив злочинну діяльність, не переховувався від суду, не чинив тиск на свідків та іншим чином не перешкоджав кримінальному провадженню. Досудове слідство по вказаному провадженню вже закінчене, кримінальне провадження більше двох років перебуває на розгляді Київського районного суду м. Одеси. Просить врахувати викладені обставини та скасувати ухвалу суду в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2020 року про виправлення описки в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 оскільки зазначена ухвала була постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, так як була ухвалена в судовому засіданні без повідомлення та участі прокурора, обвинувачених та їх захисників.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувальних актів, на розгляді в Київському райсуді м. Одеси з 03.01.2018 р. знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.303 КК України (а.п. 36).

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частина 2 ст. 331 КПК України передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя вирішує питання щодо продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому, приписи ч. 1 ст. 194 КПК України встановлюють, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо обрання обвинуваченому (-им) запобіжного заходу та його продовження.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження строку запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його характеру та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з конфіскацією майна або без такої), враховуючи характеристику особи обвинуваченого, який не працевлаштований та не одружений, а також того, що судовий розгляд кримінального провадження на даний час не завершений, апеляційний суд вважає, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачений може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду.

Що стосується висновків суду першої інстанції про існування в даному випадку ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд наголошує на тому, що такі доводи є припущеннями, не підтвердженими матеріалами провадження.

Проте, незважаючи на існування в зазначеному провадженні вищенаведених ризиків, апеляційний суд звертає увагу в даному випадку на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який в своїх рішеннях запровадив стандарт, за яким ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення «Ноймайстер проти Австрії» та «Мамедова проти Росії»). При цьому, ЄСПЛ в згаданих рішеннях зазначає, що ризик переховування від правосуддя повинен оцінюватись в сукупності із характеристикою особи арештованого та його поведінки.

Так, як вбачається із матеріалів провадження та пояснень адвоката ОСОБА_7 , наданих в судовому засіданні апеляційного суду, які були підтверджені прокурором, обвинувачений ОСОБА_8 перебував під вартою в рамках даного кримінального провадження, після чого йому був змінений запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту та покладені певні обов`язки, в подальшому після спливу терміну покладених обов`язків відносно обвинуваченого не було застосовано чи продовжено дію інших обов`язків і обвинувачений ОСОБА_8 з 11.02.2019 року по 09.12.2020 року перебував на свободі та не продовжив злочинну діяльність, не переховувався від суду, не чинив тиск на свідків, іншим чином не перешкоджав кримінальному провадженню.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Таким чином, такий занадто тривалий розгляд кримінального провадження судом, який жодним чином не залежить від волі обвинуваченого ОСОБА_8 , на переконання апеляційного суду, свідчить про зменшення зі спливом часу, проведеного під вартою, існуючих в даному провадженні ризиків можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілих та свідків в зазначеному провадженні.

При цьому, в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Також апеляційний суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання в апеляційній скарзі про те, що суд не дослідив та не дав оцінки доводам сторони захисту про значне зменшення ризиків, відсутність перешкод для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому, зі змісту оскаржуваної ухвали про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що вона не є обґрунтованою належним чином, містить лише посилання на норми закону та формальний виклад законодавчих підстав для застосування запобіжного заходу, без конкретизації обставин відносно особи обвинуваченого ОСОБА_8 та зазначення конкретних доказів існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи все викладене у своїй сукупності, зокрема, допущені судом істотні порушення норм кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження та порядку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існують підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду та ухвалення нової про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, який зможе запобігти вищенаведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про скасування ухвали суду від 11.12.2020 року про виправлення описки в ухвалі, апеляційний суд вважає обґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 379 КК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.
Згідно матеріалів провадження, ухвала про виправлення описки в ухвалі суду, в порушення вимог ст.379 КПК України, була винесена судом за відсутності інших учасників провадження.
В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення учасників провадження про час та місце розгляду питання про внесення виправлень у рішення суду. Також в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання та запис його фіксації, від 11.12.2020 року.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частина 1 ст. 412 КПК України зазначає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг захисника, оскільки при застосуванні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також залишені поза увагою обставини, які свідчили про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому апеляційні скарги захисника підлягають задоволенню, а оскаржувані ухвали скасуванню з ухваленням нової ухвали про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 задовольнити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року, в частині застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:
- з`являтись за першою вимогою до суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2020 року про виправлення описки в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 року про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4