Справа № 446/1125/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220 від 26.05.2020 за обвинуваченням,-

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горпин Кам`янка-Бузького району Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною технічною освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого, інваліда третьої групи,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

25 травня 2020 близько 16.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на території господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його наслідки, таємно,скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає шляхом підбору ключа проник в будинок,який належить ОСОБА_5 , звідки таємно викрав 25 листів шиферу, вартість якого становить 2375 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в житло.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Пояснив, що дійсно 25 травня 2020 з будинку в с. Горпин, Кам"янка-Бузького району Львівської області, без дозволу потерпілої забрав 25 листів шиферу, який потім добровільно повернув. Обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, засуджує такі свої злочинні дії, хоче стати на шлях виправлення. Просив його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з"явилась, подавши відповідно заяву про розгляд справи у її відсутності .Також вказала про те, що шкода їй відшкодована, та жодних претензій у неї до обвинуваченого не має.

Оскільки обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що учасники судового провадження не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, потерпілі, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у житло.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України який являється тяжким, особу винного, який раніше не судимий, одружений, пенсіонер, являється інвалідом 3-ї групи, на обліках в наркологічному і психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не надходило.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття та відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому у відповідності до ч. 1 ст. 67 КК України судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно обрати покарання достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів в межах санкції ч.3 ст. ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, що є достатнім для виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання і не знаходить підстав для призначення іншого більш м`якого покарання.

Проте, за умовами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п"яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Також згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Тому з урахуванням особи винного ОСОБА_4 та конкретних обставин справи, а саме відшкодування шкоди потерпілій, те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, а також думку потерпілої з приводу призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти про зміну місця проживання, роботи. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості злочинів та особи винного будуть необхідними та достатніми для його виправлення.
Цивільного позову не було пред`явлено.

На підставі ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з"являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення даного вироку.
Речові докази: 25 листів шиферу, які повернуто на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити останній; компакт диск DVR-R "Verbatim"4,7 слід залишити зберігатись при матеіралах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Кам`янка -Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Суддя ОСОБА_1