ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 646/4105/18 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2905/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 07 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою, поміж іншим, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, до 11 09 2020 року, включно (а.с.5-6).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив визнати застосований щодо нього запобіжний захід недійсним.
В обґрунтування такої вимоги вказав, що прокурор вводить суд в оману, вказуючи лише на обтяжуючі обставини. При цьому поза увагою суду залишились ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де він мешкав разом з цивільною дружиною, з якою вони виховують спільного сина, 2011 року народження, а також прийомну дочку, 2008 року народження, має батьків похилого віку. Крім того вказав, що з 2008 року по 2017 року працював на підприємстві столяром (а.с.2).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, просив скасувати оскаржувану ухвалу, якою щодо ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обвинувачений підтримав доводи захисника та просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги.
Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.
Потерпілі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції щодо того, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, п.п.7,13 ч.2 ст.115 КК України, останній з яких, у відповідності до положень ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, або довічне позбавлення волі.
Щодо відомостей про особу обвинуваченого, то ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, в тому числі за особливо тяжкі злочини, не має постійного місця проживання та місця реєстрації, неодружений, не має офіційного місця роботи та доходу.
З оскаржуваної ухвали вбачається, що обвинувачений та його захисник не заперечували проти продовження строків тримання під вартою та поклалися на розсуд суду.
Прокурор, звертаючись із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на підтвердження заявлених ризиків, вказав на наступне: обвинувачений може переховуватися від суду, так як не має міцних соціальних зв`язків, санкція найбільш суворої інкримінованої ОСОБА_7 статті передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі; обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має постійного джерела доходу, та раніше 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів (а.с.11-14).
Суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторони захисту та сторони обвинувачення, дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, що сприятиме повному та неупередженому розгляду кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігатиме процесуальним ризикам можливості його переховування від суду або вчинити новий злочин.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Колегія суддів звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, що в сукупності з іншими встановленими даними, зокрема про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може переховуватися від суду, чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Дані обставини виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів зазначає наступне.
Посилаючись в апеляційній скарзі на наявність цивільної дружини, їх спільної дитини, а також прийомної дитини, обвинувачений не надає суду жодних доказів, які б підтверджували зазначені обставини, а тому вони не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги. В виділених матеріалах кримінального провадження, наданих до суду апеляційної інстанції, такі відомості також відсутні.
Посилання на те, що ОСОБА_7 з 2008 року по 2017 року працював на підприємстві столяром, - не стосуються розгляду даної справи та не впливають на вирішення питання щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, зокрема з тих підстав, що дана обставина мала місце ще до скоєння інкримінованих ОСОБА_9 злочинів.
Та обставина, що обвинувачений має батьків похилого віку, не зменшує встановлені ризики та не є визначальним аргументом, який би міг бути запорукою належної процесуальної поведінки та надав би можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Разом з тим, слід зазначити, що обставини, які обвинувачений ОСОБА_7 вважає такими, що пом`якшують покарання, будуть прийнятті судом першої інстанції до уваги при ухваленні остаточного рішення та призначенні покарання, за умови їх належного документального підтвердження.
Інших доводів, які б спростовували необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, та вказували на можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, апелянтом не наведено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог обвинуваченого, за доводів, викладених в його апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 липня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 09 2020 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4