Справа № 588/5/20
№ провадження 1-кп/588/23/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянці кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Боромля Тростянецького району Сумської області, громадянина України, який працює слюсарем у ТДВ «Маяк», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

У С Т А Н О В И В :

У проміжок часу між 02 та 03 годиною 08 вересня 2019 року неподалік кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться по вул.Харківська, 6 у с.Боромля Тростянецького району Сумської області, між групою чоловіків на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка. Один з учасників указаної сварки ОСОБА_7 завдав іншому, раніше знайомому йому ОСОБА_9 , кулаком правої руки удару у ліву частину обличчя, внаслідок чого останній впав на майданчику з асфальтовим покриттям перед вказаним кафе-баром та вдарився при цьому правою частиною голови об асфальт і отримав внаслідок падіння тяжкі тілесні ушкодження, які ОСОБА_7 не бажав заподіяти потерпілому і не передбачав їх спричинення, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Зокрема, у ОСОБА_9 зафіксовано закриту черепно-мозкову травму, лінійний перелом склепіння та основи черепа (лінійний перелом луски правої скроневої кістки, який продовжується на велике крило клиноподібної кістки, пластинчата епідуральна гематома скроневої області, розміром 10х3х11 мм), синець лівої біляорбітальної ділянки, розміром 3х4 см., струс головного мозку. Указана черепно-мозкова травма за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням винним себе визнав повністю, не оспорив обставин, викладених в обвинувальному акті, і суду показав, що з 07 на 08 вересня 2019 року з 22 години разом з товаришами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відпочивали у барі «Клуб друзів» у с.Боромля. Протягом всього часу випив 100 гр. горілки. Після того як о 02-02.15 год. закінчилась дискотека, ОСОБА_7 вийшов з приміщення бару і побачив неприємну розмову між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Обинувачений підійшов до них і став біля ОСОБА_11 , з яким товаришує, щоб у разі початку бійки їх відтягнуть один від одного. Проте, ОСОБА_17 почав звертатись до обвинуваченого, потім схопив його за горло. У відповідь на такі дії ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_18 , чи впав від цього останній обвинувачений не пам`ятає. В цей момент потерпілий ОСОБА_19 перебував за ОСОБА_17 праворуч від обвинуваченого, а товариш потерпілого ОСОБА_20 стояв за ОСОБА_17 ліворуч від обвинуваченого. Після того як ОСОБА_21 відштовхнув ОСОБА_17 , за твердженням обвинуваченого потерплий ОСОБА_9 з використанням образливого слова з ненормативної лексики наблизився до обвинуваченого замахнувшись з метою нанесення удару. ОСОБА_7 ухилився від удару і рефлекторно правою рукою наніс удар у ліву частину обличчя потерпілого, від чого він упав на правий бік, а потім на спину на асфальтове покриття, намагався встати, але не встав. Обвинувачений не зазначив точно характер удару, вказав, що він був боковим, вчинявся долонею правої руку, але якою самою її частиною та чи стиснутою у кулак або її м`язовою основою не конкретизував, пояснивши, що не пам`ятає. Не оспорив викладеної у обвинувальному акті обставини про нанесення удару кулаком як зазначав під час слідчого експерименту за його участі.
ОСОБА_7 вказав, що оскільки потерпілий після удару рухався у положенні лежачи, на його думку він не втрачав свідомість. Одразу після цього ОСОБА_7 відійшов від ОСОБА_9 , оскільки не мав наміру продовжувати наносити удари, побачив, що потерпілому почали надавати допомогу, після цього він поїхав зі знайомими додому. ОСОБА_7 пояснив, що його батьки знають батьків потерпілого, оскільки працювали разом, тому до події знав ОСОБА_9 як сина знайомих його батьків, але з ним не спілкувався, конфліктів з ним не було. Наступного дня мати ОСОБА_22 повідомила про подію вітчиму обвинуваченого, сказала, що її син погано себе почуває, тому ОСОБА_7 з вітчимом поїхав до ОСОБА_22 додому у с.Боромля, де йому запропонували звернутись до лікарні у м.Тростянці. Наступного дня, прибувши до Тростянецької міської лікарні, потерпілий відмовився від обстеження, до нього приїхав його батько і забрав до лікарні у м.Суми. Родина ОСОБА_7 запропонувала родині потерпілого 6000 грн. допомоги, які вони погодились отримати, але наступного дня зі сторони потерпілого були повернуті ці кошти обвинуваченому. ОСОБА_7 вказав, що не мав умислу на заподіяння тяжких травм потерпілому, шкодує що так сталось, в судовому засіданні висловив вибачення перед ним.
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні суду показав, що до вказаних подій не спілкувався з обвинуваченим, знав лише його ім`я і прізвище. 7 вересня 2019 року потерпілий з ОСОБА_23 вирішили вийти у центр с.Боромля прогулятися. Сіли біля магазину «Мрія», купили собі пива, просиділи біля магазину близько 3 годин, перед тим як йти додому вирішили ще відвідати бар «Клуб Друзів». Загалом до події ОСОБА_9 випив близько 1 л пива. Побувши близько години у барі, перед закриттям клубу після 02 години вийшли на вулицю, де вже стояли ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , між ними почався конфлікт. Вони з ОСОБА_24 удвох стояли в стороні на відстані півтора метра від них та в конфлікт не втручались. Через 5 хвилин з клубу вийшов ОСОБА_25 і сказав щось ОСОБА_17 , що останньому не сподобалося, і вже після цього почався конфлікт між ОСОБА_26 і ОСОБА_27 , які мали ознаки сп`яніння. Після словесної сварки ОСОБА_28 взяв за горло ОСОБА_29 , а ОСОБА_30 в цей момент відповів ОСОБА_31 ляпасом, після якого ОСОБА_28 впав назад. Потерпілий відразу підбіг з метою розмирити їх та зупинити бійку, оскільки ОСОБА_16 є його другом. Він розставив руки перед ними та сказав їм, щоб вони зупинилися, при цьому наносити удар ОСОБА_21 він не збирався. У відповідь на це ОСОБА_25 наніс йому удар правою рукою в ліву частину щелепи, після чого він впав та ударився потилицею об асфальт і втратив свідомість. Прокинувся він вдома о 6 годині ранку, як він потрапив додому та хто допомагав йому піднятися після удару, потерпілий не пам`ятає. Оскільки він проживає з бабусею, то батькам нічого не говорив та наступного дня 08 вересня до лікарні не звертався. 09 вересня коли до нього приїхав ОСОБА_25 і його вітчим, вони запропонували звозити його до лікарні, на що він погодився і вони поїхали. Але до лікаря він не попав, приїхали батьки і вони відразу поїхали у м.Суми, де йому поставили діагноз: перелом основи черепа та гематома на скроневій ділянці. Також на щелепі був набряк і деякий час йому було важко їсти. Після цього він перебував на лікуванні 21 день, потім ще на обстеженні. Родина обвинуваченого пропонувала йому відшкодувати 6 тисяч гривень, які вони спочатку взяли, а потім повернули, коли дізналися, що все не так гарно зі станом здоров`я.

Показання обвинуваченого та потерпілого у частині часу, місця події, механізму нанесення удару в обличчя останнього, його локалізації в цілому узгоджуються між собою та підтверджують обставини пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення. Тяжкість тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_9 , їх види, причинний зв`язок з діями ОСОБА_7 та правову кваліфікацію діяння учасники кримінального провадження не оспорили.
Розбіжності у позиції потерпілого та обвинуваченого полягають у різному тлумаченні причин та мотивів, які спонукали ОСОБА_7 до нанесення удару ОСОБА_9 в обличчя. Зокрема, обвинувачений стверджував, що наніс удар у відповідь на спробу його ударити потерпілим, а ОСОБА_9 стверджував про нанесення йому удару ОСОБА_7 без причини і заперечив вчинення дій спрямованих на нанесення удару обвинуваченому. Перевірка та установлення цих обставин необхідна для визначення форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Під час судового розгляду були допитані свідки сторони обвинувачення ОСОБА_20 (знає і обвинуваченого, і потерпілого, раніше спілкувались), ОСОБА_32 , ОСОБА_33 (які товаришують з обвинуваченим, а з потерпілим не спілкуються), ОСОБА_34 (потерпілий її колишній сусід, з обвинуваченим знайомі), ОСОБА_35 (знає обвинуваченого та потерпілого як односельців, товариських відносин з ними не має), ОСОБА_36 (товаришує з обвинуваченим, з потерпілим не спілкується), ОСОБА_37 , ОСОБА_38 (мали товариські відносини з потерпілим, з обвинуваченим не спілкуються), ОСОБА_39 (знає потерпілого та обвинуваченого як жителів села).
Свідки ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 не були очевидцями конфлікту між ОСОБА_44 , ОСОБА_45 та ОСОБА_7 та не бачили нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Свідок ОСОБА_43 лише вказала, що будучи медичною сестрою вийшла з бару «Клуб Друзів» на прохання, де побачила потерпілого лежачого на асфальті, непритомного протягом 20 секунд, після того як вона з ОСОБА_24 водою умила йому обличчя, він прийшов до свідомості і на його прохання, вона з братом та ОСОБА_46 на автомобілі відвезли його додому. Потерпілий самостійно вийшов з автомобіля, перебував у нормальному стані.
Свідки ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 підтвердили, що у вересні 2019 року близько 02 години були очевидцями подій, які мали місце біля бару «Клуб Друзів» у центрі села Боромля. Указані свідки вказали, що нанесенню обвинуваченим удару правою рукою потерпілому в обличчя передував спочатку конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_51 . Цей конфлікт почав саме ОСОБА_52 .
При цьому, свідок ОСОБА_47 на відміну від інших свідків вказав, що не бачив, щоб ОСОБА_53 обвинувачений в ході словесної перепалки наносив удари. ОСОБА_47 стверджував, що після слів ОСОБА_54 на адресу обвинуваченого, останній чомусь наніс удар кулаком саме ОСОБА_9 . Потерпілий стояв при цьому і не провокував нанесення йому удару.
Натомість свідки ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 підтвердили показання обвинуваченого про те, що словесний конфлікт між обвинуваченим та ОСОБА_44 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, продовжився тим, що ОСОБА_55 застосував фізичну силу до обвинуваченого, яку свідки по-різному описали (наніс удар, підняв руку), у відповідь на що ОСОБА_7 ударив чи штовхнув ОСОБА_54 , який впав на землю. Свідки ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 вказали, що після падіння ОСОБА_54 потерпілий ОСОБА_19 підбіг до ОСОБА_7 .
Стосовно дій потерпілого ОСОБА_9 , які передували удару обвинуваченого, свідок ОСОБА_48 пояснив, що він вважав, що ОСОБА_9 підбіг з кулаками до обвинуваченого, оскільки будучи товаришем ОСОБА_54 на його думку хотів вступитись за нього. Чи наніс потерпілий удар обвинуваченому ОСОБА_48 не бачив, але побачив удар ОСОБА_56 в ліву область підборіддя та щоки ОСОБА_9 кулаком або долонею правої руки, точно не пам`ятає. До ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_57 , потім вибігла ОСОБА_58 і стали його піднімати. При свідкові ОСОБА_59 свідомість не втрачав, потім вони з ОСОБА_7 поїхали.
Свідок ОСОБА_49 вказав, що після того як підбіг потерпілий до ОСОБА_7 між ними почалася «потасовка», точно не пам`ятає зі сплином часу як саме ОСОБА_9 опинився на землі, все показував на слідчому експерименті, підтримує те, що ОСОБА_21 правою рукою завдав одного удару ОСОБА_60 у якусь частину голови, у яку саме свідок не бачив. ОСОБА_49 вказав, що обвинувачений ударив потерпілого тому що він з двох метрів підбіг до нього після падіння ОСОБА_54 в ході конфлікту з обвинуваченим.
Свідок ОСОБА_50 показала в судовому засіданні, що ОСОБА_55 , який був у стані сильного сп`яніння і поводив себе неадекватно, впав від того, що обвинувачений його штовхнув у відповідь на його дії. Потім до ОСОБА_7 звідкись підбіг ОСОБА_19 , завдав удару ОСОБА_21 , останній у відповідь дав ОСОБА_60 ляпаса правою рукою у ліву частину щоки і той впав спиною на асфальт. Звідки саме вибіг ОСОБА_19 свідок не бачила, бо вся її увага була спрямована на ОСОБА_17 . ОСОБА_50 також вказала, що потерпілий мав ознаки сп`яніння, обвинувачений у порівнянні з ОСОБА_9 був не дуже п`яний. ОСОБА_50 вказала, що ОСОБА_7 просто так без приводу не наносив би удар.
Свідки ОСОБА_47 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 вказали, що ОСОБА_9 знають як спокійного, урівноваженого, тихого, неконфліктного.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_35 показав, що точної дати не пам`ятає на початку вересня 2019 року у вихідний день перебував на дні народженні, тому був у стані після вживання алкогольних напоїв, всього не пам`ятає. Близько 02 години перебував біля бару «Клуб друзів» у с.Боромля, спочатку спілкувався з ОСОБА_45 , потім до них підійшов ОСОБА_7 і став коло них на відстані приблизно 0,5-1 м. ОСОБА_55 заперечив штовхання, нецензурну лайку зі свого боку, вказав, що не пам`ятає конфлікту з ОСОБА_7 . Потім зі сторони вулиці позаду нього до них підійшов ОСОБА_19 . Згодом обвинувачений вдарив ОСОБА_61 один раз в обличчя кулаком і той впав на бік на асфальт головою ближче до вхідних дверей. Причину такого удара обвинуваченого ОСОБА_55 не пам`ятає. Сварки перед цим між ними ОСОБА_55 також не чув. До потерпілого підбігла односельчанка, яка надавала йому допомогу.
Аналізуючи показання допитаних судом свідків сторони обвинувачення суд дійшов висновку, що показання свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_62 , ОСОБА_42 , ОСОБА_63 не є належними доказами пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки останні не підтвердили факту нанесення ним удару потерпілому та факту падіння ОСОБА_9 саме від дій обвинуваченого, а також подій, які безпосередньо передували цьому та характеризують мотиви поведінки потерпілого та обвинуваченого.
Показання інших свідків ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_49 , ОСОБА_66 та ОСОБА_54 в частині нанесення саме ОСОБА_7 одного удару рукою потерпілому ОСОБА_9 , його локалізації та наслідків удару у виді падіння потерпілого на асфальтове покриття узгоджуються між собою та з показаннями обвинуваченого та потерпілого. Деякі неточності у показаннях свідків, у тому числі ОСОБА_66 в описанні удару обвинуваченого як ляпасу, її твердженні про те, що потерпілий фактично наніс ОСОБА_7 удар, на переконання суду не є суттєвими, і може бути пов`язано з індивідуальними здібностями кожної людини до сприйняття та аналізу подій, а також залежать від того, на чому саме була зосереджена увага цієї особи, яка вказала, що більше спостерігала за діями ОСОБА_67 .
Показання обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_49 , ОСОБА_66 стосовно механізму нанесення удару обвинуваченим із замахом кулаком правої руки збоку в область обличчя ОСОБА_9 зліва узгоджуються з обставинами продемонстрованими указаними особами під час слідчих експериментів проведених слідчим з кожним з них окремо, що підтверджується дослідженими судом відповідними протоколами слідчих експериментів від 10.12.2019 та від 30.12.2019 та доданими до них відеозаписами на картках пам`яті micro SD 16 Gb та фототаблицею (а.с.156-160, 163-167, 170-174, 177-181, 184-189, 207-212 том 1).
Показання обвинуваченого стосовно причини, які спонукали його до нанесення удару ОСОБА_9 , тобто його твердження про нанесення удару саме у відповідь на спробу потерпілого ударити його першим, після провокування конфлікту ОСОБА_44 , узгоджуються з показаннями ОСОБА_65 , ОСОБА_49 , ОСОБА_68 .
Крім того, потерпілий під час допиту також вказав, що після падіння ОСОБА_69 від дій обвинуваченого, він будучи його товаришем, підбіг до ОСОБА_7 з піднятими витягнутими руками без намірів наносити удару. Хоча ці пояснення і не узгоджуються з поясненнями ОСОБА_65 , ОСОБА_49 , ОСОБА_66 , які вказали саме на його намір і спроби застосування фізичної сили обвинуваченому, проте за установлених судом обставин конфлікту та швидкості розвитку подій наближення потерпілого з піднятими руками обґрунтовано могло давати підстави обвинуваченому ОСОБА_7 припускати його наміри нанести удар.
Показання свідка ОСОБА_54 не підтверджують жодних обставин, які б могли підтвердити причини нанесення удару потерпілому ОСОБА_7 . Указаний свідок посилався на те, що не пам`ятає цих обставин та перебування у стані сп`яніння.
Показання свідка ОСОБА_64 стосовно безпричинного нанесення ОСОБА_7 удару потерпілому та подій, що передували цьому суд оцінює критично, оскільки за своїм змістом вони викликають розумні сумніви у їх достовірності, мають суттєві протиріччя з показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків-очевидців події. Зокрема, він на відміну від усіх зазначив, що не бачив нанесення удару чи поштовху ОСОБА_53 та його падіння, заперечив наближення потерпілого в бік ОСОБА_7 з піднятими руками, посилаючись на те, що він стояв і не рухався в моменту нанесення йому удару.
Отже, викладені протиріччя та суперечності у цій частині показань ОСОБА_64 дають підстави суду оцінити їх критично, всі сумніви у їх правдивості з огляду на презумпцію невинуватості, розтлумачити на користь обвинуваченого та відхилити як неналежний доказ.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що твердження потерпілого та його представника ОСОБА_10 про те, що нанесення ОСОБА_7 удару ОСОБА_9 було безпричинним, переслідувало лише мету самоствердження та стосовно невчинення потерпілим дій спрямованих на нанесення удару обвинуваченому, не підтверджується належним та достовірними доказами, які були досліджені судом. Такі твердження сторони потерпілого, які по суті за своїм змістом зводяться до наявності на їх думку у ОСОБА_7 хуліганського мотиву, спростовуються показаннями свідків сторони обвинувачення ОСОБА_65 , ОСОБА_49 , ОСОБА_66 та обвинуваченого. Суд вважає доведеним, що дії ОСОБА_7 стосовно нанесення удару потерпілому в обличчя були обумовлені і спровоковані діями ОСОБА_9 , про які вказали свідки, що звичайно не виправдовує обвинуваченого і не звільняє від відповідальності за наслідки у виді шкоди здоров`ю, які він спричинив потерпілому.
Види тілесних ушкоджень, їх ступінь тяжкості, механізм утворення деяких з них, період лікування ОСОБА_9 з 09.09.2019 по 25.09.2019 року підтверджується дослідженими судом оригіналом картки стаціонарного хворого № 11912, висновком судово-медичної експертизи від 19.11.2019 № 126, відповідно до яких у ОСОБА_9 09.09.2019 діагностовано закриту черепно-мозкову травму, синець лівої біляорбітальної ділянки, розміром 3х4 см., струс головного мозку, а 10.09.2020 - лінійний перелом склепіння та основи черепа (лінійний перелом луски правої скроневої кістки, який продовжується на велике крило клиноподібної кістки, пластинчата епідуральна гематома скроневої області, розміром 10х3х11 мм). Указана черепно-мозкова травма за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження. Діагностовано тілесні ушкодження за висновком експерта могли утворитись від дії тупих твердих предметів. (а.с.154-155 том 1).
Висновками судово-медичної експертизи від 19.11.2019 № 126, від 12.12.2019 № 152, 153, 154, 155, від 17.12.2020 № 161 підтверджується, що синець в лівій біляорбітальній ділянці міг утворитись у потерпілого від удару кулаком правої руки в область лівого ока. При цьому експерт ОСОБА_70 вказав, що виключена можливість утворення черепно-мозкової травми, зафіксованої у ОСОБА_9 від удару рукою при механізмі продемонстрованому потерпілим ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_45 , ОСОБА_49 , ОСОБА_71 та ОСОБА_46 , оскільки перелом склепіння черепа та основи черепа знаходяться у протилежній стороні від удару рукою (справа). Черепно-мозкова травма у ОСОБА_9 могла утворитись при падінні на асфальт при механізмі, продемонстрованим потерпілим ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_45 , ОСОБА_49 , ОСОБА_71 та ОСОБА_46 (а.с. 154-155, 168-169, 175-176, 182-183, 190-191 том 1).
Протоколом огляду місця події від 10.12.2019 року та ілюстративними таблицями до нього підтверджується, що в місці падіння потерпілого від удару обвинуваченого в напрямку дверей до бару «Клуб друзів» по АДРЕСА_2 та праворуч від вхідних дверей розташований під підйомом асфальтовий майданчик, який на рівні вхідних дверей вище, ніж на рівні узбіччя від краю дороги, по якій проходить траса Н-12 Суми Полтава (а.с.143-146 том 1).
Отже, на підставі досліджених судом показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, протоколів слідчих дій та висновків судово-медичної експертизи, належність та допустимість яких не оспорювалась учасниками кримінального провадження, суд дійшов висновку, що тяжке тілесне ушкодження у виді лінійного перелому склепіння та основи черепа, у потерпілого ОСОБА_9 утворилось після його падіння на асфальтовий майданчик, який має підйом, у результаті нанесеного обвинуваченим удару кулаком правої руки у ліву частину обличчя. При цьому є прямий причинний зв`язок між діями ОСОБА_7 , пов`язаними з посяганням на здоров`я потерпілого та наслідками, що настали у виді черепно-мозкової травми у ОСОБА_9 .
Заподіяння обвинуваченим потерпілому тяжкого тілесного ушкодження з суб`єктивної сторони спричинено внаслідок необережності ОСОБА_7 , який не передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але повинен був і міг їх передбачити.
За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні доведеною повністю.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за статтею 128 КК України, тобто як необережне тяжке тілесне ушкодження.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 суд враховує вчинення одного епізоду кримінального правопорушення, його тяжкість та ступінь його суспільної небезпеки, яке відповідно до статті 12 КК України у реакції на час його вчинення (08.09.2019 року) вважалось злочином невеликої тяжкості з необережною формою вини до заподіяних наслідків. Також має значення характер вчиненого діяння та його мотив, зокрема, ОСОБА_7 було нанесено один удар, який був спровокований потерпілим, після падіння потерпілого обвинувачений одразу припинив свої дії.
Суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, даних про негативну репутацію та схильність вчинення правопорушень, провокування конфліктів ОСОБА_7 не надано. Обвинувачений, який після завершення досудового розслідування закінчив навчання у коледжі Глухівського національного педагогічного університет і з березня 2020 року працює слюсарем у ТДВ «Маяк», проживає з батьками, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку призовників (а.с.198-204 том 1).
Обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 не установлено.
Як пом`якшуючі вину обвинуваченого обставини суд відповідно до статті 66 КК України визнає щире каяття, активне сприяння обвинуваченого у розкритті кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданої ним шкоди, що обгрунтовується таким.
Так, згідно з усталеною практикою Верховного Суду щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року № 13-70кс19).
На щире каяття ОСОБА_7 на переконання суду вказує факт визнання ним вини, осуд своє поведінки, висловлення жалю стосовно заподіяних потерплому тяжких тілесних ушкоджень, готовності нести кримінальну відповідальність, який у питанні визначення для нього покарання поклався на розсуд суду. Суд не погоджується з доводами представника потерпілого ОСОБА_10 про те, що обвинувачений під час допиту в судовому засідання викривляв дійсні обставини справи, посилаючись на нанесення удару долонею. У цьому контексті суд вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_7 протягом судового розгляду заявляв, що не оспорює обставин, викладених в обвинувальному акті, які у тому числі ґрунтуються на наданих його поясненнях та відтворених ним діях під час слідчого експерименту за його участі, коли він демонстрував нанесення удару кулаком руки. Від цих пояснень останній не відмовився в суді. Крім того, суд враховує і посткримінальну поведінку обвинуваченого, який вказав, що не підходив до потерпілого після його падіння від удару, оскільки демонстрував намір не продовжувати конфлікт і побачив, що ОСОБА_9 інші особи надають допомогу. З огляду на показання свідка ОСОБА_72 . ОСОБА_9 не залишився сам у безпорадному стані без свідомості тривалий час і сам відмовився від негайного звернення до лікарні. Потерпілий не заперечив ініціативи ОСОБА_7 та його родини у наданні допомоги у проходженні обстеження та оплати витрат лікування в сумі 6000 грн. Відмова ОСОБА_9 від таких пропозицій та оцінка його представником ОСОБА_10 таких ініціатив обвинуваченого як спроба «відкупитись» не свідчить про відсутність дійсних намірів обвинуваченого відшкодувати шкоду та його бажання виправити негативні наслідки своїх дій. Такі доводи є суб`єктивною оцінкою потерпілого та його представника пропозицій обвинуваченого, які не ґрунтуються на жодних доказах.
На активне сприяння обвинуваченого у розкритті кримінального правопорушення вказує те, що він добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття, не ухилявся від участі у слідчих діях, у наданні пояснень, демонстрував належну процесуальну поведінку.
Під час судового розгляду ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди добровільно передав потерпілому 7500 грн.
У редакції на час вчинення кримінального правопорушення, тобто станом 08 вересня 2019 року, санкція статті 128 КК України передбачала альтернативні три види покарання - громадські роботи, виправні роботи та обмеження волі.
З огляду на установлені судом обставини, які відповідно до статті 65 КК України ураховуються судом при призначенні покарання, а також досудову доповідь органу з питань пробації з висновком про низький ризик повторного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та про те, що останній не становить високої небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення обвинуваченому найсуворішого виду покарання за вчинене кримінального правопорушення у виді обмеження волі, на чому наголошувала сторона потерпілих.
Отже, з огляду на те, що обвинувачений працює і не належить до осіб, перелік яких наведено у частині 2 статті 57 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 2807,60 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що внаслідок кримінального правопорушення потерпілий за власні кошти придбавав ліки. У результаті дій обвинуваченого ОСОБА_9 відчув значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги і страху за своє життя. Звичайний життєвий уклад потерпілого змінився, він соромився свого вигляду, на запитання знайомих і близьких вимушений був пояснювати причини, що посилювало його страждання. До подій ОСОБА_9 був абсолютно здоровою людиною, вів активний спосіб життя, після перенесення травми фактично став інвалідом, його турбує сильний головний біль, запаморочення, не може займатись як раніше спортом, ходити на довгі дистанції, довго працювати з комп`ютером, через травмування щелепи виникають болі при вживанні їжі. ОСОБА_9 стверджує, що постійно знаходиться у депресивному стані, гостро відчуває зміни погоди, швидко втомлюється, приймає знеболюючі та заспокійливі препарати.

Потерпілий посилався на те, що злочинні дії ОСОБА_7 призвели до того, що він змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки його сім`я витратила усі кошти на лікування та харчування, і він залишився у скрутному матеріальному стані (а.с. 46-52).

Обвинувачений проти вимог позову заперечив частково, визнав розмір матеріальної шкоди визнав у повному обсязі, в частині моральної шкоди позовні вимоги визнав на суму 4692,40 грн.

Відповідно до статті 128 КПК України цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними цим кодексом, до них також застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_9 у частині стягнення з обвинуваченого майнової шкоди суд виходить з того, що потерпілим доведена сума завданої йому шкоди, яка згідно з поданими квитанціями на придбання медичних препаратів від 09-13.09.2019 року складає 2807,60 грн. (а.с.52 том 1).

Проте, оскільки обвинувачений цивільний позов у цій частині визнав повністю і добровільно сплатив ОСОБА_9 кошти в сумі 7500 грн., що підтверджується розпискою останнього від 12.02.2020, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення цього виду шкоду з ОСОБА_7 , яка добровільно компенсована у повному обсязі.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому ОСОБА_9 , суд виходить з таких мотивів.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 зазнав моральної шкоди, яка очевидно проявилась у фізичному болю від удару та падіння, душевних переживаннях, приниженні честі та гідності, оскільки все відбулось на очах багатьох очевидців. Потерпілий відповідно до дослідженої судом медичної картки стаціонарного хворого № 11912 з 09 по 25 вересня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня», що очевидно внесло в його життя вимушені зміни та з огляду на небезпеку для його життя отриманої черепно - мозкової травми у життєво важливий орган викликало душевні страждання та переживання за власне життя та здоров`я.

В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілий посилався на непоправне погіршення стану здоров`я і на неможливість займатись звичними для нього видами активності та діяльності. При цьому в обґрунтування своїх доводів до позовної заяви потерпілий надав копію виписки з медичної картки за період його стаціонарного лікування та копії результати досліджень головного мозку шляхом комп`ютерної томограми 10 та 20 вересня 2020 року, які проводились для відстеження динаміки розвитку травму, якими установлено розсмоктування станом на 20.09.2020 епідуральної гематоми. ОСОБА_9 за результатами лікування було рекомендовано спостереження у невропатолога (а.с.49-51).

Будь-яких доказів фактичного звернення та спостереження потерпілого у невропатолога після 25 вересня 2019 року і до ухвалення вироку у цьому провадженні та доказів вживання за рекомендацією лікаря відповідних препаратів ОСОБА_9 до суду не надав. Відсутні докази про те, що потерпілому установлено відповідну групу інвалідності, що він втратив працездатність, погіршились функції відповідних його органів, що за висновком лікаря йому протипоказані відповідні види фізичної активності, роботи чи діяльності, на які потерпілий посилався у позовній заяві.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З огляду на викладене та ненадання ОСОБА_9 як цивільним позивачем належних та допустимих письмових доказів щодо погіршення його фізичного та емоційного стану до того ступеню, про який він зазначає у позовній заяві, доказів неможливості як раніше займатись відповідними видами діяльності, суд дійшов висновку про те, що визначений потерпілим розмір моральної шкоди є явно завищеним.

Таким чином, ураховуючи установлені судом обставин та необережну форму вини у діянні обвинуваченого стосовно наслідків, які настали для потерпілого у вигляді моральної шкоди, суд дійшов висновку, що розмір заподіяної потерпілому моральної шкоди є обґрунтованим в частині 35000 грн. Отже, з урахуванням добровільно сплачених ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди коштів сумі 4692,40 грн. (7500 грн. -2807,60 грн. матеріальної шкоди), з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути 30307,60 грн. (35000 грн. 4692,40 грн.).

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України, зокрема, медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_9 слід повернути до КНП Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня».

Процесуальні витрати відсутні. Запобіжний захід та інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 128, 129, 368-374, 392, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за статтею 128 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік з відрахуванням 15 % з його заробітку в дохід держави.
Цивільний позов ОСОБА_73 про стягнення з обвинуваченого моральної та матеріальної школи задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_73 30307 (тридцять тисяч триста сім) грн. 60 коп. моральної шкоди, завданої злочином.
У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_73 відмовити.
Речові докази: медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_73 № НОМЕР_1 повернути до КНП Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня».

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1