Справа № 509/5255/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2021 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 від 26.09.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малодолинське Іллічівськ Одеської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою-спеціальною освітою, перебуває на військовій службі, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

підозрюваному у скоєні злочину, передбаченому ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001351 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до наданого клопотання, у ході досудового розслідування встановлено, що 26.09.2020, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 04 годині 00 хвилин, в ході прогулянки в АДРЕСА_3 , будучи в алкогольному сп`янінні, помітили автомобіль припаркований біля території консервного заводу ТОВ «Еврика», шляхом вільного доступу ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_7 підійшли до автомобіля марки «ВАЗ» моделі 21063 д/з НОМЕР_1 , де ОСОБА_5 запропонував неповнолітньому ОСОБА_7 незаконно заволодіти даним транспортним засобом, на що останній погодився.

Отримавши згоду від ОСОБА_7 , ОСОБА_5 впевнившись, що їх дії ніким не помічені, розуміючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, не маючи ні реального ні уявного права на керування вказаним транспортним засобом, який на праві власності належить ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у 2020 році придбав його у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та до теперішнього часу не провів формальну перереєстрацію на своє імя за браком коштів та часу, приступили до реалізації своїх злочинних дій.

Після чого, ОСОБА_5 діючи згідно спільній домовленості, безперешкодно відкрив зачинені, але незамкнені на дверні механічні замки двері автомобілю зі сторони сидіння водія, проникнувши в такий спосіб до салону, після чого, неповнолітній ОСОБА_7 відкрив зачинені, але незамкнені на дверні механічні замки передні двері автомобіля зі сторони пасажира, проникнувши в такий спосіб до салону. За результатами огляду бардачку знайшли ключі від даного автомобіля.

Неповнолітній ОСОБА_7 знайшовши ключі від автомобіля передав їх ОСОБА_5 , який за допомогою них привів в дію двигун автотранспортного засобу, неповнолітній ОСОБА_7 в цей час знаходився на передньому пасажирському сидінні.

Після чого неповнолітній ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на автомобілі марки«ВАЗ» моделі 21063 д/з НОМЕР_1 , синього кольору, покинули місце вчинення правопорушення, а автомобілем розпорядились на свій розсуд, а саме приїхали до м. Одеса, де через незначну поламку припинив свій рух біля торгівельного центру «ТАВРІЯ» за адресою м. Одеса, вул. Академіка Глушко, 29а, та більше двигун не запускався, а неповнолітній ОСОБА_7 намагався його продати через соціальні мережі. Своїми злочинними діями, чим спричинили ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 20000 гривень.

07.10.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 - ч. 2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Підозра ОСОБА_5 обґрунтовується та підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколом огляду місця події від 26.09.2020 в період часу з 08:30 по 09:00 годин за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 26.09.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 26.09.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.09.2020 року; протоколом огляду місця події від 03.10.2020 в період часу з 02:40 год по 03:30 год., за адресою: АДРЕСА_4 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 03.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 05.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 06.10.2020 року; протоколом огляду місця події від 06.10.2020 в період часу з 16:26 по 17:00 год., за адресою: АДРЕСА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 26.09.2020 року; протоколом огляду місця події від 06.10.2020 в період часу з 16:00 по 16:24 год., за адресою: АДРЕСА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 07.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 07.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 09.10.2020 року; повідомленням про підозру ОСОБА_7 вручену 07.10.2020 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 07.10.2020 року; протоколами впізнання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення за фотознімками за участю свідка ОСОБА_17 від 09.10.2020 року; повідомленням про підозру ОСОБА_5 від 07.10.2020 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 07.10.2020; протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 від 07.10.2020 та іншими матеріалами кримінального провадження.

У подальшому підозрюваного ОСОБА_5 03.10.2020 року було запрошено повісткою про виклик до слідчого для вручення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою на 12.10.2020 року на 11:00 годин. Підозрюваний ОСОБА_5 12.10.2020 року на виклик не з`явився, на телефоні дзвінки не відповідає, за вказаним місцем мешкання не з`являється та не виходить на зв`язок.

Враховуючи вищевикладене, підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування. 12.10.2020 року о 14:00 годин було здійснено виїзд за вказаним місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , але його мати повідомила про те, що її син не знаходиться дома, де він вона не буде говорити.

02 листопада 2020 року було надіслано запит до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковнику ОСОБА_18 , щодо встановлення факту перебування підозрюваного ОСОБА_5 на службі. 09.11.2020 за вх. 2/1598 було отримано відповідь про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.10.2020 року призваний до лав ІНФОРМАЦІЯ_6 , військова частина НОМЕР_2 АДРЕСА_7 .

У відповідності з вимогами ст. 177 КПК України, для того, щоб забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, є необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий вважає, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до восьми років, що у відповідності п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, дає можливість обрання тримання під вартою, разом з тим ОСОБА_5 не має міцного соціального статусу, переховується від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначеного покарання в подальшому, а також те, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, необхідно обрати запобіжний засіб у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували.
Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що слідчим та прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.179, 183, 193, 194, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001351 від 26.09.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 13 квітня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1