Справа № 741/1816/18
1-кп/729/8/20 р.
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2020 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
судді ОСОБА_1 ,за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження № 0000301 від 20.09.2018 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодноразово судимого, засудженого 13 листопада 2018 року Чернігівським апеляційним судом за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
20.09.2018 близько 17 години ОСОБА_3 , знаходячись у парку, розташованому у м. Носівка Чернігівської області по вул. Центральна, під час спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, відкрито заволодів грошовими коштами потерпілого у сумі 7 500 грн., витягнувши їх з кишені штанів ОСОБА_9 , після цього, не реагуючи на прохання потерпілого повернути йому грошові кошти, для доведення злочину до кінця застосував відносно ОСОБА_9 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, завдавши йому не менше одного удару кулаком по голові в область лівого вуха, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин завушної ділянки зліва у вигляді садна лівої завушної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та з викраденими грошовими коштами зник з місця вчинення злочину, отримавши реальну можливість розпорядитися ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчинені злочину, передбачененого ч. 2 ст. 186 КК України, не оспорює кваліфікації своїх дій, дав показання, що злочин вчинив при обставинах вказаних у обвинувальному в такій же послідовності. Вказав, що 20 вересня 2018 року близько 17 год він під час розпиття спиртних напоїв в парку м. Носівка по вул. Центральній, обійнявши потерпілого ОСОБА_9 , відкрито витягнув з кишені його штанів гроші в сумі 7500 гривень .На прохання потерпілого повернути гроші, він вдарив його кулаком по голові в область лівого вуха та втік з грошима. Щиро розкаявся, засудив свій вчинок, просить суд суворо його не карати , обіцяє в подальшому стати на шлях виправлення, просить суд врахувати, що з потерпілим вони примирилися і останній не має до нього ніяких притензій.

Незважаючи на визнання ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість в інкримінованому йому діянні підтверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який розповів , що 20.09.2018 року близько 17 год під час розпиття спиртних напоїв в парку у в м. Носівка , відчув як ОСОБА_3 витягнув з його кишені брюк гроші в сумі 7500 гривень, які він раніше міг побачити візуально. На його вимогу повернути їх , ОСОБА_3 вдарив його кулаком по голові в область лівого вуха та втік, а він впав на землю.

Крім того, вина ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України також підтверджується даними , які містяться :

- заяві ОСОБА_9 від 20.09.2018, з якою він звернувся до поліції, та просив притягнути до відповідальності ОСОБА_3 , який 20.09.2018 заволодів його грошима в сумі 7500 грн., котрі знаходилися в кишені брюк;

- протоколі огляду місця події від 21.09.2018 за участю ОСОБА_9 у АДРЕСА_3 , яким встановлено місце де ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої та в подальшому ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами потерпілого ;
-протоколі проведення слідчого експерименту від 26.09.2018 за участю ОСОБА_9 , під час проведення якого останній повідомив та продемонстрував обставини заволодіння ОСОБА_3 належних його коштів та показав , як останній наносив йому тілесні ушкодження;
-протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.09.2018, відповідно до якого ОСОБА_9 впізнав на знімку ОСОБА_3 , як такого, який вчинив щодо нього грабіж;

-висновку судово-медичної експертизи №209 від 18.10.2018, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_9 , мались наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин завушної ділянки зліва у вигляді садна лівої завушної ділянки. За механізмом спричинення дане тілесне ушкодження виникло внаслідок удару тупим предметом, або об такий з елементами тертя, ковзання. По давності спричинення - не суперечить даті, що вказана в фабулі про призначення судово- медичної експертизи, а саме 20.09.2018. По ступеню тяжкості - забій м`яких тканин завушної ділянки зліва у вигляді садна лівої завушної ділянки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_9 могли утворитися в час та за обставин, що вказані в фабулі про призначення судово-медичної експертизи, а саме 20 вересня 2018 року. Тілесні ушкодження, що виявлені у потерпілого ОСОБА_9 забій м`яких тканин завушної ділянки зліва у вигляді садна лівої завушної ділянки - могли утворитися, в тому числі, при падінні останнього з положення стоячи за умови, що падіння відбулося на задню поверхню тіла зліва.Виявлені тілесні ушкодження не були небезпечними для життя. ОСОБА_9 отримав не менш як одну травматичну дію;
-протоколі проведення слідчого експерименту від 31.10.2018 за участю ОСОБА_3 , під час проведення якого останній повідомив про події, що відбулися 20 вересня 2018 року близько 17 години;
Допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши всі докази у кримінальному провадженні, суд приходить до наступного висновку.
Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. За результатами аналізу доказів, суд приходить до висновку, про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, є належними і допустимими і стороною захисту не спростовані.
Тому суд в основу доведеності вини обвинуваченого покладає не тільки його показання, та показання потерпілого , сумніву яких у суду не виникає, а і всі зазначені докази в їх сукупності, які не містять логічних протиріч, підтверджують викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим протиправних дій .
Таким чином, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеними пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення, яке вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким , обставини його вчинення та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину , враховує особу обвинуваченого, його поведінку в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом"якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує його покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров"я, до вчинення злочину проживав з бабусею , яка є інвалідом з дитинства та потребує догляду, обставину, що пом"якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, яка істотно знижує суспільну небезпеку вчиненого діяння, його поведінку у судовому засіданні, давав правдиві послідовні покази, обставину, що обтяжує покарання, його позитивну характеристику з місця проживання та негативну з місць відбування покарання , неодноразово судимий , на шлях виправлення не став, вчинив новий тяжкий злочин , враховує думку потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, притензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 мінімальне за своїм видом покарання, передбачене у санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі , оскільки його виправлення та перевиховання можливе тільки з ізолюванням від суспільства.
Призначаючи такий вид та міру покарання, суд виходив із принципу законності, справедливості і індивідуалізації покарання, яке своїм видом та розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, який вчинив умисний тяжкий злочин, з корисливих мотивів, суб`єктивна сторона якого виражається у прямому умислі, що підвищує суспільну небезпеку скоєного ним, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами, призначення більш м`якого покарання, на думку суду, не відповідатиме даним про особу обвинуваченого, та суперечитиме основним засадам призначення покарання та правовим положенням частини другої ст. 50 Кримінального кодексу України, якою визначено мету покарання.
Згідно приписів ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив даний злочин до постановлення вироку Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, у відповідності до якого його визно винуватим у пред`явленому обвинуваченні, засуджено за ч.2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 2 ( двох ) років позбавлення волі, то йому необхідно призначити остаточне покарання відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів , за правилами передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, зарахувавши покарання частково відбуте за попереднім вироком, остаточно призначивши йому покарання у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування положень ст. 69 Кримінального кодексу України, ст. 75 Кримінального кодексу України, з огляду на дані про особу обвинуваченого та вищенаведені обставини, суд не знаходить, а призначене покарання у виді позбавлення волі певною мірою забезпечить почуття справедливості у потерпілого та суспільства.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 відбуває покарання у виді позбавлення волі, тому підстав обирати запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не має. Строк відбування покарання вираховувати з моменту його фактичного затримання з 19 жовтня 2018.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальні витрати вирішити відповідно до ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, засудити за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2018 визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 ( чотири ) роки 5 ( п"ять ) місяців.
Строк відбування покарання вираховувати з 19 жовтня 2018 року .
До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.
Речові докази : склянну пляшку з під горілки, три пластмасові стаканчики знищити; флеш карту з відеозаписом слідчого експерименту залишити в матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1144 грн. 00 коп. за проведення судової експертизи.
Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Бобровицький районний суд з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1