Справа № 127/9293/20
Провадження № 1-в/127/220/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
захисника засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області 27.04.2020 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Клопотання мотивоване тим, що засуджений має одне стягнення та одне заохочення, посередньо характеризується за місцем відбування покарання, відчуває погіршення здоров`я, має ряд захворювань та матір похилого віку, відбув 2/3 призначеного покарання, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання засудженого, мотивуючи вказане тим, що ОСОБА_5 не довів своє перевиховання, не працює, посередньо характеризується адміністрацією установи.
Засуджений ОСОБА_5 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, просив суд задоволити клопотання та звільнити його умовно-достроково. Вказав як на підстави зазначеного те, що він має ряд захворювань, а тому з власного бажання не працює та не приймає участь у роботах з благоустрою, в той же час він має матір 84-річного віку, яка потребує його допомоги.
Захисник засудженого підтримала клопотання ОСОБА_5 , вважала його обгрунтованим, оскільки ОСОБА_5 хоч і не працює, проте має лише право на вказане, а не обовязок працювати. Він має ряд захворювань, матір похилого віку, відбув достатню частину строку покарання, а тому може бути звільнений умовно-достроково. Вказала, що характеристика за місцем відбування покарання містить неправдиві дані та непідтверджені доказами висловлювання. Відомості, що у ній містяться не можна приймати до уваги, оскільки вони надані без жодних підтверджень. Вказала, що все, що поставлено ОСОБА_5 як недолік, а саме непрацевлаштування, не участь у роботах з благоустрою, не прийняття участі в освітніх програмах та самодіяльності, є лише правом засудженого, а не обов`язком, що не може бути оцінено негативно.
В судовому засіданні представник ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» просив відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_5 вказавши, що останній не довів своє виправлення, оскільки не працює, характеризується посередньо. Комісія установи відмовилась клопотати про його умовно-дострокове звільнення, оскільки засудженим не доведено його виправлення та перевиховання.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, дійшов висновку про недоцільність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_5 з наступних підстав.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
З особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі на підставі вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.04.2017 року, яким його визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі. Вимоги ст. 71 КК України застосовані до ОСОБА_5 з підстав вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України під час іспитового строку. Судимість ОСОБА_5 від 21.09.2009 року за ч. 1 ст. 121 КК України, згідно якої він відбував покарання у виді позбавлення волі, не погашена.
Строк відбування покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11.04.2017 року, з врахуванням даних протоколу затримання, почав перебіг 10.03.2018 року.
Враховуючи, початок строку покарання та строк призначеного покарання, на момент звернення із клопотанням ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання та відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Вказаним положенням Закону врегульовано підстави для можливості застосування умовно-дострокового звільнення, яким є: відбуття певної частини покарання та доведення засудженим свого виправлення. Застосування у зазначені нормі словосполучення засуджений довів своє виправлення, переконує суд у тому, що саме на засуджену особу покладається доведення наявності вказаної підстави застосування умовно-дострокового звільнення.
При цьому Законом визначено два критерії, які є засобами для засудженого доведення виправлення, а саме сумлінна поведінка засудженого і сумлінне ставлення до праці. Застосування в конструкції диспозиції ч. 2 ст. 81 КК України сполучника і, а не або , свідчить про необхідність наявності одночасно двох зазначених критеріїв одночасно.
З особової справи засудженого вбачається застосування до ОСОБА_5 27.06.2018 року дисциплінарного стягнення за порушення розпорядку дня. Згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_5 до виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, надані йому можливості щодо саморозвитку не використовує, що підтверджено представником установи в судовому засіданні.
Сукупність вказаних обставин переконує суд у відсутності у поведінці ОСОБА_5 ознак сумлінності, а лише наявна сумлінна поведінка є однією з передумов можливості застосування умовно-дострокового звільнення.
Щодо наявності другого критерію у виді сумлінного ставлення до праці.
З особової справи засудженого, його пояснень та пояснень представника установи, судом встановлено, що ОСОБА_5 не працює з власної ініціативи.
Захист в судовому засіданні наголошував на тому, що працевлаштування та праця в установі є правом, а не обов`язком засудженого. З вказаних підстав не можливо ставити особі як недолік не використання ОСОБА_5 свого права, оскільки обов`язку на працю він не має.
Суд погоджується з доводами захисту про наявність в ОСОБА_5 лише права на працю, проте зазначає, що передумовою звільнення умовно-достроково є доведення засудженим свого виправлення саме сумлінним ставленням до праці.
Тобто, особа, яка відбуває покарання, бажаючи довести своє виправлення вказаним шляхом має використати своє право на працю, сумлінно працювати і саме вчиненням вказаних активних та реальних дій з реалізації її права має довести своє виправлення.
Саме у вказаному полягає суть доведення засудженою особою виправлення, коли вона маючи можливість обрання одного із видів правомірної поведінки в межах використання свої прав ( працювати чи не працювати) свідомо використовує надане право та сумлінно працює.
Без наявності ознаки сумлінного ставлення до праці застосування умовно-дострокового звільнення є неможливим.
В той же час ОСОБА_5 взагалі не працює, що позбавляє суд можливості оцінити наявність поняття сумлінне ставлення до праці.
Оцінюючи доводи ОСОБА_5 щодо його стану здоров`я, який перешкоджає йому працювати, суд звертає увагу на факт того, що у 2019 році ОСОБА_5 заохочувався за прийняття участь у роботах з благоустрою, що підтверджено представником установи в судовому засіданні. Тобто право на працю та сумлінне відношення до праці може полягати не лише в офіційному працевлаштуванні, а й у виконанні робіт з благоустрою установи.
ОСОБА_5 суду повідомив, що приймати участь у роботах з благоустрою він не бажає. Таким чином, маючи можливість та стан здоров`я, який дозволяє здійснювати роботи з благоустрою (підмітати територію, виносити сміття тощо), ОСОБА_5 робити вказаного не бажає.
Також судом враховано і факт того, що жодним із поданих медичних документів чи даними особової справи не підтверджено факт того, що наявні захворювання в ОСОБА_5 є протипоказанням до праці, що переконує суд у наявності у засудженого можливості працювати, проте відсутності бажання це робити, що і є відношенням ОСОБА_5 до праці, яке аж ніяк не підпадає під ознаки сумлінного.
Таким чином, сукупність вказаних обставин переконує суд у відсутності у ОСОБА_5 ознак сумлінного ставлення до праці.
Оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності на утриманні ОСОБА_5 матері похилого віку та факту того, що він є її опікуном, суд звертає увагу на наступне.
Жоден доказ у справі не підтверджує вказаних фактів. В судовому засіданні ОСОБА_5 зазначив, що він не є опікуном матері, а просто має матір похилого віку, яка на даний час проживає самотньо. При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_5 в установі не працює, внаслідок чого не отримає заробітну плату, отже жодним чином на може бути утриманцем матері. Навпаки в матеріалах особової справ містяться відомості про те, що саме матір ОСОБА_5 здійснює дії щодо матеріальної допомоги сину, а саме передає йому посилки, передачі, бандеролі, що спростовує твердження засудженого про його опіку над матірью похилого віку.
Таким чином, виходячи з того, що питання про можливість умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду, враховуючи сукупність вищенаведених даних у справі, суд не вбачає ознак виправлення засудженого та відповідно і підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 395, 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання ухвали суду.
Суддя :