Справа № 459/2384/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/289/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:
Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000676 від 09.06.2019 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2020 року про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

даною ухвалою, задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому - відмовлено. Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.04.2020 включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років, не працює, не одружений, перебуваючи на волі може ухилятися від суду, вчиняти інші правопорушення, перешкоджати встановленню істини у справі, впливати на свідків. Крім того в провадженні суду є ще два інші кримінальні провадження відносно нього. З часу обрання запобіжного заходу по даний час ризики, які виправдовують тримання під вартою, не змінились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. При цьому наявні обставини, які перешкоджають завершенню розгляду даного провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так як по справі не допитано потерпілу, свідків, не завершено судове слідство. Наведені обставини є винятковими для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд вважає, що прокурором доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є не достатнім для запобігання наведеним у клопотанні ризикам для гарантування належної поведінки обвинуваченого. Обвинуваченому ОСОБА_7 не слід визначати розмір застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, оскільки він вчинив злочин із застосуванням насильства.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати, змінити запобіжний захід на менш тяжкий, зокрема цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, звільнити ОСОБА_7 з під варти.

В обґрунтування вказує, що слідчий суддя неповно розглянув клопотання, допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи, неправильно застосував процесуальний закон, що в свою чергу тягне до скасування вищеназваної ухвали.

Наголошує, що обвинувачений має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 (проживає разом із матір`ю), є особою молодого віку, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий має на утриманні дитину, позитивно характеризується, усі ці обставини стверджують про відсутність ризиків продовження злочинно діяльності, втечі, ухилення від суду, про міцні соціальні зв`язки, все це свідчить пре відсутність ризиків впливу на свідків і потерпілих.

Звертає увагу, що якби ОСОБА_7 хотів уникнути відповідальності він би втік*одразу ж після події не надавав біологічні взірці для дослідження і всіляко перешкоджав слідству. Більше того, його покази незмінні протягом усіє стадії досудового та судового провадження співпадають із показами ОСОБА_9 частково, до поки вони дотичні, адже ОСОБА_10 не бачив як ОСОБА_11 прийшов до квартири.

На думку апелянта, тримання ОСОБА_7 під вартою фактично переросло в міру відбуття покарання, а не захід уникнення від суду та слідства, прокурор формально просто заявляє клопотання про продовження запобіжного заходу незважаючи на практику ЄСПЛ.

Вважає, що всі ризики про, які стверджує сторона обвинувачення можна усунути застосувавши до мого підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого, який не заперечив щодо розгляду справи у відсутності його захисника, та який підтримав подану апеляційну скаргу, виступ прокурора, який заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_12 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, тобто, кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є тяжкими, згідно ст. 12 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає.

При розгляді клопотання суд обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років, не працює, не одружений, перебуваючи на волі може ухилятися від суду, вчиняти інші правопорушення, перешкоджати встановленню істини у справі, впливати на свідків. Крім цього, судом першої інстанції враховано, що в провадженні суду є ще два інші кримінальні провадження відносно нього. З часу обрання запобіжного заходу по даний час ризики, які виправдовують тримання під вартою, не змінились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. При цьому наявні обставини, які перешкоджають завершенню розгляду даного провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так як по справі не допитано потерпілу, свідків, не завершено судове слідство. Наведені обставини є винятковими для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є не достатнім для запобігання наведеним у клопотанні ризикам для гарантування належної поведінки обвинуваченого. Обвинуваченому ОСОБА_7 не слід визначати розмір застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, оскільки він вчинив злочин із застосуванням насильства.

Відтак, доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, на чому наполягає апелянт, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2020 року про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4