ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/413/20 Справа № 176/2452/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні подання державної установи Жовтоводська виправна колонія (№26) та спостережної комісії при виконавчому комітеті Жовтоводської міської ради в Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області,

від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні подання державної установи Жовтоводська виправна колонія (№26) та спостережної комісії при виконавчому комітеті Жовтоводської міської ради в Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції зазначив, що наявність у ОСОБА_7 трьох заохочень, отриманих протягом останнього року, а також того, що 25 травня 2018 року адміністративною комісією установи було відмовлено у застосуванні до нього ст. 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення, 30 травня 2019 року відмовлено по заяві засудженого, 24 січня 2019 року відмовлено у застосуванні щодо засудженого ст. 82 КК України, в сукупності з даними про особу засудженого, який є судимий та відбуває покарання за тяжкі та особливо тяжкі злочини проти власності та проти життя та здоров`я особи, а також наявність непогашених виконавчих листів, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 є передчасним та подання не підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що має бабусю пенсійного віку, з якою підтримує родинні зв`язки, 3 заохочення. Звертає на увагу, що має заохочення від 31 серпня 2018 року, що підтверджує той факт, що він працював з березня по листопад 2018 року на котельні установи. Вказує, що не залучався у СІЗО до праці, оскільки був підозрюваним, а тому не має за цей період заохочень. Зазначає, що отримав диплом за професією Електрозварювальник, майже 6 місяців ходить у церкву та є її служителем, приймає активну участь у грі в футбол. Звертає увагу, що думка прокурора про те, що він на протязі всього строку відбування покарання не зміг погасити заборгованості по виконавчим листам, не є доказом того, що він не став на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2017 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, що є власністю засудженого. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 серпня 2015 року по 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_7 , останній з 10 серпня 2015 року утримувався у державній установі Криворізька установа виконання покарань (№ 3), характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався, з16 лютого 2018 року відбуває покарання в державній установі Жовтоводська виправна колонія (№26)та за час відбування покарання стягнень не має, має 3 заохочення, працевлаштований на виробництві установи різноробочим бригади № 80 (котельня установи), виконує роботи з благоустрою колонії, отримав професію електрогазозварювальника.

Крім того, ОСОБА_7 25 травня 2018 року комісією державної установи Жовтоводська виправна колонія (№26) було відмовлено у застосуванні положень ст. 101 КВК України як особі, що не стає на шлях виправлення.
30 травня 2019 року комісією державної установи Жовтоводська виправна колонія (№26) було відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_7 положень ст. 101 КВК України по заяві засудженого.
24 січня 2019 року комісією державної установи Жовтоводська виправна колонія (№26) було відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_7 положень ст. 82 КК України.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 підтримує родинні зв`язки зі своєю бабусею, має 3 заохочення, отримав диплом за професією Електрозварювальник, майже 6 місяців ходить у церкву та є її служителем, приймає активну участь у грі в футбол, порушень не має, не можуть свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження зазначених обставин засуджений ОСОБА_7 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи ОСОБА_7 про упереджене ставлення до нього суду та прокурора є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого подання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні подання державної установи Жовтоводська виправна колонія (№26) та спостережної комісії при виконавчому комітеті Жовтоводської міської ради в Дніпропетровській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4