Ухвала
Іменем України
28 квітня 2020 року
м. Київ
судова справа № 318/668/18
провадження № 51-2003ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 січня 2020 року щодо нього,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з указаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, а також вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Заперечуючи законність судових рішень, постановлених у кримінальному провадженні, скаржник має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, порушення норм права, які відповідно до положень ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте всупереч указаному засуджений у своїй касаційній скарзі, обґрунтовуючи незаконність, на його думку, судових рішень, надаючи власну оцінку доказам у кримінальному провадженні, посилаючись на неповноту судового розгляду та порушення процесуального закону, по суті заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому засуджений, не погоджуючись із кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 115 КК України та зазначаючи про необхідність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 цього Кодексу, не наводить обґрунтування своїх вимог із огляду на положення матеріального закону.
Тобто засуджений не вказав на конкретні порушення закону, допущені судами нижчих ланок, які з огляду на частини 1, 2 ст. 438 КПК України є підставами для їх скасування чи зміни.

Не містить касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 й належних доводів незаконності оскаржуваної ухвали апеляційного суду з огляду на положення статей 412, 419, 438 цього Кодексу, постановленої в результаті перегляду вищевказаного вироку місцевого суду за його апеляційною скаргою на підставах неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також допущених місцевим судом порушень процесуального закону, що, на його думку, потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Також всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга засудженого взагалі не містить вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності

з положеннями ст. 436 цього Кодексу щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України в разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2019 рокута ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 січня 2020 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3