Справа № 592/5981/20
Провадження № 1-в/592/274/20

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

засудженої: ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою, -

В С Т А Н О В И В :

15.05.2020 року засуджена ОСОБА_4 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, в якому вона зазначила про те, що вона ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, просить суд розглянути її клопотання про звільнення її від покарання за хворобою в письмовому провадженні, без її участі на розгляд суду та прийняти всі відповідні до законодавства України міри та заходи, які можуть і повинні бути здійснені судом щодо захисту її прав. Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 12.12.2019 року вона була засуджена за ч. 1 ст. 121 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі. Покарання вона відбуває на даний час в державній установі Сумський слідчий ізолятор м. Суми. Під час перебування в місцях позбавлення волі вона захворіла на тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання, що передбачено Переліком захворювань, яке є підставою для подання до суду матеріалів, а саме: про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, а сам: гіпертонія, панкреатит, погіршився зір 5 та значно збільшилася печінка. Вона пройшла курс лікування і обстеження в стаціонарних умовах в державній установі Сумський слідчий ізолятор м. Суми, із урахуванням результатів медичного обстеження і отримала заключний діагноз, а саме: гіпертонія, загострений панкреатит, загострений холецистит, погіршення зору 5. В період відбування покарання вона характеризується позитивно, стягнень не має. З урахуванням викладеного нею, на підставі ст. 84 КК України; ст. 537 КПК України, вона просила: 1. Застосувати до неї ст. 84 КК України та звільнити її від відбування покарання за хворобою від подальшого відбування покарання та невідбутої частини. 2. Про рішення суду повідомити її. 3. В разі відмови суду винести окрему ухвалу для подальшого оскарження (вхідний № 20642/20 від 15.05.2020 року) (а. п. 3) .

В судовому засіданні засуджена ОСОБА_4 надала пояснення, аналогічні викладеним в клопотання. Вона просила клопотання задовольнити. Крім того, на запитання суду вона пояснила про те, що жодним із зазначених в клопотанні захворювань вона не страждала та не страждає, а клопотання вона подала до суду з метою ухилитися від відбування покарання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 категорично заперечувала проти задоволення клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою, оскільки остання не довела наявність в неї будь-яких захворювань, зазначених в клопотанні.

Оголосивши клопотання, вислухавши пояснення та думку засудженої ОСОБА_4 , пояснення та думку прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали судового провадження, враховуючи наявність судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 24.12.2009 року у справі № 1-121 ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та їй було призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили було ухвалено залишити у вигляді підписки про невиїзд. Вирок набрав законної сили (http://reyestr.court.gov.ua/Review/7457693) (а. п. 10, 11) .

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 25.06.2010 року у справі № 1-68/10 ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та їй було призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн. . На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до вказаного покарання було ухвалено повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Путивльського районного суду Сумської області від 24.12.2009 року у виді громадських робіт на строк 172 години та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. та у виді громадських робіт на строк 172 години, які виконувати самостійно. Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили було ухвалено залишити у вигляді підписки про невиїзд. Вирок набрав законної сили 12.07.2010 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/10221836, http://reyestr.court.gov.ua/Review/50721425) (а. п. 12 17) .

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 24.09.2010 року у справі № 1-100/10 ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та їй було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст. 71 КК України до вказаного покарання було ухвалено приєднати частково, у виді позбавлення волі на строк 10 днів, невідбуте покарання за вироком Путивльського районного суду Сумської області від 25.06.2010 року та було визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 10 днів. Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 25.06.2010 року в частині покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. було ухвалено виконувати самостійно. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили було ухвалено змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою, взявши ОСОБА_4 під варту в залі суду, початок строку відбування покарання було ухвалено рахувати з 24.09.2010 року. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 було ухвалено задовольнити повністю та стягнути на його користь з ОСОБА_4 19398 (дев`ятнадцять тисяч триста дев`ятсот вісім) грн. 53 коп. компенсації за заподіяну матеріальну шкоду. Речові докази, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Путивльського РВ ГУМВС України Сумській області (квитанція № 003345 від 25.08.2010 року) а саме: скляну банку знищити, дитячі та жіночі носильні речі передати в дохід держави, грошові кошти, які зберігаються у потерпілого під розпискою, дозволити йому використовувати на свій розсуд. Вирок набрав законної сили 12.10.2010 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/11442002, http://reyestr.court.gov.ua/Review/50721025) (а. п. 18 25) .

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 10.08.2016 року у справі № 584/936/16-к, провадження № 1-кп/584/77/16 ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та їй було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Строк відбування покарання було ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 263 грн. 88 коп. процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової товарознавчої експертизи, перерахувавши їх в дохід держави, код класифікації доходів 24060300 інші надходження . Вирок набрав законної сили 13.09.2016 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/59591821) (а. п. 26 28) .

Вироком Путивльського районного суду Сумської області від 12.12.2019 року у справі № 584/254/19, провадження № 1-кп/584/65/19 ОСОБА_4 було визнано винуватою у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та їй було призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання було ухвалено частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Путивльського районного суду Сумської області від 10.08.2016 року, у виді позбавлення волі на строк 6 місяців і було ухвалено визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Строк відбування покарання було ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 з метою виконання вироку. Цивільний позов Путивльського відділу Конотопської місцевої прокуратури було ухвалено задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь фінансового управління Путивльської районної державної адміністрації Сумської області (отримувач: районний бюджет, код платежу: 2460300 (інші надходження) , рахунок отримувача: UA4018278, ) 3886 (три тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 48 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Після набрання вироком законної сили речові докази: 1) занавіску з нашаруванням речовини бурого кольору, шматок ганчірки з нашаруванням речовини бурого кольору, ніж з дерев`яною ручкою, ніж з ручкою з полімерного матеріалу, ніж з дерев`яною ручкою з ізольованою стрічкою, ніж з пласкою дерев`яною ручкою, чоловічий светр з нашаруванням речовини бурого кольору, чоловічу футболку зеленого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, майку ОСОБА_4 , зразки крові ОСОБА_6 , які були передані до камери зберігання речових доказів Путивльського відділення поліції Глухівського ВП ГУНП в Сумській області, знищити; 2) куртку ОСОБА_4 , яка була передана до камери зберігання речових доказів Путивльського відділення поліції Глухівського ВП ГУНП в Сумській області, повернути ОСОБА_4 та дозволити використовувати на власний розсуд. Вирок набрав законної сили 14.01.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86392189) (а. п. 29 32) .

Згідно ч. 3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Із змісту ч. 1 ст. 74 КК України вбачається, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Звільнення від відбування покарання засудженого, який захворів на тяжку хворобу, передбачене ст. 84 КК України, відповідно до якої, особа, яка після вчинення злочину або постановления вироку чи під час відбування покарання захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, або захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, звільняється від покарання, або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд бере до уваги тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до ст. ст. 92 95 КК України. У разі одужання зазначених осіб вони мають бути направлені для відбування покарання, якщо не закінчилися строки давності або відсутні інші підстави для звільнення від покарання. Час, протягом якого до осіб застосовувалися примусові заходи медичного характеру, зараховується у строк покарання, а один день позбавлення волі дорівнює одному дню застосування примусових заходів медичного характеру. Перелік захворювань, які є підставою для представлення в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбуття покарання, затверджено Міністерством охорони здоров`я України 21.04.1992 року. Факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не спричиняє обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, якщо ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань. Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, та представлення на них матеріалів у суди про звільнення від подальшого відбуття покарання медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські комісії, склад яких затверджують начальники управлінь Міністерства внутрішніх справ у Автономній Республіці Крим та областях. Огляд хворого та розгляд матеріалів медичного обстеження здійснюються комісією після його обов`язкового лікування і ретельного обстеження в умовах стаціонарних лікувальних установ. Матеріали щодо психічнохворих розглядаються за наявності акта психіатричного обстеження засудженого в стаціонарних умовах психіатричної лікарні, акт затверджується судово-психіатричною експертною комісією. Засуджені, стосовно яких службовою перевіркою встановлено, що їхня хвороба є результатом навмисного заподіяння собі ушкоджень під час відбування покарання, на звільнення від подальшого відбуття покарання через хворобу не представляються, за винятком випадків, коли під час заподіяння таких ушкоджень особа перебувала у стані гострого психічного розладу, що підтверджено лікарями-фахівцями. Законним приводом до розгляду питання про звільнення від відбуття покарання засудженого, який захворів на тяжку хронічну хворобу, є подання начальника виправно-трудової установи чи слідчого ізолятора, спецчастини яких обслуговують лікарні для засуджених. У разі погіршення стану здоров`я засудженого після відмови судом у його звільненні від подальшого відбуття покарання через хворобу повторно таке подання може бути надіслано до суду на підставі відповідного висновку комісії незалежно від часу винесення судом рішення про відмову.

Тобто, якщо особа після вчинення злочину або постановления вироку захворіла на іншу тяжку (не психічну) хворобу, яка перешкоджає відбуванню покарання, останнє стає недоцільним, антигуманним і, найголовніше, здатним завдати фізичних страждань засудженому. Водночас покарання не повинне мати на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності (ч. 3 ст. 50 КК України) . Зазначений підвид звільнення за хворобою має принципові відмінності від звільнення від відбування покарання за психічною хворобою, оскільки особа не втрачає можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. Через те, що основні засоби виправлення засуджених, визначені у ч. 3 ст. 6 КВК України, не можуть достатньою мірою застосовуватися до засуджених, які захворіли на тяжку хворобу, говорити про виправлення таких осіб практично неможливо. За таких обставин вважається, що особа неспроможна належним чином відбувати покарання, хоч вона і цілком здатна сприймати здійснюваний щодо неї виправний і каральний вплив, який становить зміст покарання. У деяких випадках хвора особа за станом здоров`я втрачає суспільну небезпечність та позбавляється реальної можливості знову вчинювати злочини, тобто мова йде про вже реалізовану мету покарання, щонайменше, у частині спеціальної превенцїї. Вирішення питання про звільнення від покарання або його відбування за тяжкою хворобою є правом, а не обов`язком суду (ч. 2 ст. 84 КК України) . Факт іншої тяжкої хвороби (навіть якщо вона перешкоджає відбуванню покарання) сам по собі не тягне за собою обов`язкового звільнення від покарання (його відбування) . При прийнятті відповідного рішення суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи, які б у сукупності давали можливість у кожному конкретному випадку встановити баланс між необхідністю гуманного ставлення до тяжко хворого і недопущенням з його боку подальшої злочинної поведінки після звільнення. Для з`ясування того, чи вчинюватиме особа в разі її звільнення нові злочини, та для розв`язання інших суміжних питань має забезпечуватись індивідуальний підхід до кожної особи. Зокрема, потребує уваги її поведінка під час відбування покарання, ставлення до праці, причини виникнення хвороби, ступінь впливу хвороби на процес реалізації мети покарання, причини, які призвели до виникнення та розвитку хвороби, ухилення від лікування, тривалість відбутого покарання, можливість здійснювати лікування засудженого за умов відбування покарання тощо. Рішення суду про застосування ч. 2 ст. 84 КК України або про відмову від її застосування підлягає належному обґрунтуванню з чітким визначенням мотивів, які зумовили його ухвалення. Не будь-яка тяжка хвороба дає підстави для звільнення від покарання або його відбування. Суд установлює тяжкість хвороби з урахуванням медичних показників і на підставі зазначеного вище Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з яким такими захворюваннями визнаються: туберкульоз, інфекція вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ/СНІД) , лепра, новоутворення, хвороби ендокринної системи, хвороби нервової системи та органів чуття. При ухваленні рішення про звільнення від покарання (його відбування) у зв`язку з тяжкою хворобою суд обов`язково має враховувати специфіку певного виду покарання, яке відбувається засудженим, ураховувати його сутнісні особливості, зокрема характер застосовуваного карального впливу. Для одного виду покарання (наприклад, виправні роботи) захворювання за своїми наслідками і тяжкістю перешкоджатиме його відбуванню, а для іншого (наприклад, позбавлення волі на певний строк) ні. Захворювання, що утворює підставу для застосування ч. 2 ст. 84 КК України, може бути встановлене в особи як на момент розгляду справи в суді (звільнення від покарання) , так і після постановления вироку (звільнення від відбування покарання) .

Із змісту п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України вбачається, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.

Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України вбачається, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 2 4, 6, 7 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Із змісту ст. 152 КВК України вбачається, що підставами звільнення від відбування покарання є, зокрема, хвороба.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 154 КВК України подання про звільнення від відбування покарання внаслідок психічної хвороби надсилається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Разом з поданням до суду надсилаються висновок спеціальної психіатричної експертної комісії й особова справа засудженого. Подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У клопотанні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Аналізуючи встановлені обставини справи, приведені норми законів, які регулюють вказані спірні правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Отже, оскільки засуджена ОСОБА_4 не відбувала та не відбуває призначене їй вироком суду покарання у виді позбавлення волі в установі виконання покарань, оскільки начальник установи виконання покарання не надсилав до суду подання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання разом з висновком лікарської комісії та особовою справою засудженого, оскільки клопотання про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою було подано засудженою ОСОБА_4 до суду не за місцем відбування покарання, тобто всупереч вищенаведеним вимогам законодавства про порядок розгляду питання про звільнення засудженого від покарання та від відбування покарання, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369 372, 375, 376, 537, 539 КПК України; ст. 74, 84 КК України; ст. ст. 152, 154 КВК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від покарання та від відбування покарання за хворобою може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив судове рішення (ухвалу) .

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1