1Справа № 335/837/20 1-кп/335/492/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2020 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуальних прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003930 від 9 листопада 2019 р., за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степногірськ Василівського району Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

9 листопада 2019 р. приблизно о 00:20 год. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Незалежної України, рухаючись з боку пр. Миру у бік вул. Михайла Гончаренка у Вознесенівському районі м. Запоріжжя. При цьому, перехрестя вул. Незалежної України та вул. Михайла Гончаренка регулювалось світлофорним об`єктом, який працював у звичайному режимі і для водія ОСОБА_7 горів червоний сигнал світлофора. В цей же час, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Хюндай Гетц», д.н. НОМЕР_2 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Михайла Гончаренка з боку вул. Рекордної у бік пр. Соборного, почав виконувати маневр перетину перехрестя з вул. Незалежної України на зелений для нього сигнал світлофору.

Водій ОСОБА_7 , наближаючись до вказаного перехрестя, діючи на порушення п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р., маючи об`єктивну спроможність виявити, що для нього горить червоний сигнал світлофору, та можливість зупинити керований ним автомобіль до лінії перехрестя, своєчасних заходів для зменшення швидкості руху не вжив, а продовжив подальший рух, виїхавши на перехрестя, де скоїв зіткнення передньою частиною свого автомобіля із правою бічною частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) потерпілому ОСОБА_5 спричинено відкриту проникаючу черепно-мозкову травму: перелам луски правої скроневої кістки з розповсюдженням лінії переламу на передню черепну ямку зі зміщенням кісткових відламків; перелам дуги правої величної кістки без зміщення кісткових відламків; подвійний перелам латеральної стінки правої орбіти, перелам передньої стінки правої гайморової пазухи без зміщення кісткових відламків, з наявністю в порожнині пазухи геморагічного вмісту; вогнища забоїв правої півкулі головного мозку з перифокальним набряком (за даними комп`ютерних томографій головного мозку); рани в ділянці завитка правої вушної раковини та в правій скроневій ділянці (слідом загоєння яких стали виявлені при огляді (10 грудня 2019 р.) рубці); синці в навколо-очних ділянках з обох сторін; крововилив на білковій оболонці правого ока, набряк м`яких тканин в ділянці правої орбіти, що в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за однакою небезпеки для життя, а також закритий осколковий перелам лівого дугоотросчатого суглобу тіла (С6) шостого шийного хребця (за даними комп`ютерної томографії), що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним у інкримінованому злочині. Суду пояснив, що 9 листопада 2019 р. приблизно о 00:20 год. він керував автомобілем «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , та рухався по вул. Незалежної України в напрямку вул. Михайла Гончаренка. В його автомобілі знаходилась жінка та ще двоє друзів. Він був у тверезому стані. Автомобіль потерпілого рухався перпендикулярно його руху по вул. Михайла Гончаренка. Оскільки він не зупинився на червоний для себе сигнал світлофора, це призвело до зіткнення із автомобілем потерпілого. Після ДТП він витяг жінку з автомобіля, до них підійшли якісь люди, які також допомогли витягти з автомобіля потерпілого, викликали швидку допомогу. Під час лікування потерпілого, він відвідував його у лікарні, допомагав ліками та продуктами харчування, попросив вибачення. Зазначив, що до скоєного ставиться негативно. Раніше не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. На даний час він працює неофіційно водієм вантажного транспортного засобу і його дохід є єдиним джерелом до існування родини, оскільки його жінка на даний час знаходиться у декретній відпустці. Просив суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами. У скоєному щиро розкаявся та вибачився перед потерпілим.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений, потерпілий та його представник не оспорюють обставини, які встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням висновків експертиз № 9-786 від 17 січня 2020 р., № 9-785 від 10 січня 2020 р., № 9-837 від 17 січня 2020 р., № 1108 від 21 січня 2020 р., письмових матеріалів, необхідних для ухвалення вироку (процесуальних документів, характеризуючих матеріалів тощо), а також розглядом цивільного позову потерпілого.

Таким чином, крім показань самого обвинуваченого, його вина у вчиненні інкримінованого діяння підтверджується такими доказами, що були досліджені під час судового розгляду.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 8 листопада 2019 р. він виїхав на зустріч в район Критого ринку на своєму автомобілі «Хюндай Гетц». Проте, внаслідок ДТП він має розлади пам`яті, а тому не пам`ятає моменту ДТП. Він пригадує час, коли знаходився на лікуванні та його переводили з 5-ї лікарні у іншу в Космічному мікрорайоні. Як у лікарні його відвідував обвинувачений також не пам`ятає, але його дружина казала, що він неодноразово приходив. Обвинувачений вибачився перед ним, а також допомагав ліками. Претензій до обвинуваченого не має. Покарання просив обрати у мінімальному розмірі. Цивільний позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1108 від 21 січня 2020 р., відкрита проникаюча черепно-мозкова травма: перелам луски правої скроневої кістки з розповсюдженням лінії переламу на передню черепну ямку зі зміщенням кісткових відламків; перелам дуги правої величної кістки без зміщення кісткових відламків; подвійний перелам латеральної стінки правої орбіти, перелам передньої стінки правої гайморової пазухи без зміщення кісткових відламків, з наявністю в порожнині пазухи геморагічного вмісту; вогнища забоїв правої півкулі головного мозку з перифокальним набряком (за даними комп`ютерних томографій головного мозку); рани в ділянці завитка правої вушної раковини та в правій скроневій ділянці (слідом загоєння яких стали виявлені при огляді (10 грудня 2019 р.) рубці); синці в навколо-очних ділянках з обох сторін; крововилив на білковій оболонці правого ока, набряк м`яких тканин в ділянці правої орбіти, у ОСОБА_5 в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Закритий осколковий перелам лівого дугоотросчатого суглобу тіла (С6) шостого шийного хребця (за даними комп`ютерної томографії) у ОСОБА_5 кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_5 утворились від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого, в наданій медичній документації та зі слів освідуваного.

Відповідно до висновку експерта № 9-837 від 17 січня 2020 р. судової інженерно-транспортної експертизи, у діях водія автомобіля «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 є невідповідності вимогам п. 8.7.3 е), 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху. Невідповідність у діях водія автомобіля «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться у причинному зв`язку з подією ДТП. Водій автомобіля «Хюндай Гетц», д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Технічна можливість у водія автомобіля «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 уникнути зіткнення із автомобілем «Хюндай Гетц», д.н. НОМЕР_2 , залежала від виконання ним вимог п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху.

Згідно з висновком експерта № 9-785 від 10 січня 2020 р. судової інженерно-транспортної експертизи, на момент експертного дослідження рульове керування та робоча гальмова система автомобіля «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_1 , знаходяться у працездатному стані, а ходова частина у непрацездатному стані. Пошкодження підвіски лівого переднього колеса цього автомобіля носять аварійний (не експлуатаційний) характер і виникли в момент ДТП.

Відповідно до висновку експерта № 9-786 від 17 січня 2020 р. місце зіткнення автомобілів «Hyundai» та «Volkswagen», яке було визначено під час огляду місця пригоди, з технічної точки зору, може відповідати дійсності. В момент зіткнення автомобіль «Hyundai» контактував правою бічною частиною з передньою частиною автомобіля «Volkswagen», та первинний контакт зазначених транспортних засобів в момент зіткнення відбувся під кутом 82°±10°.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена, та його дії кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, спричинених наслідків в результаті злочину завдано шкоди майну, фізичному здоров`ю потерпілого та завдано йому моральні страждання. Матеріальну шкоду ОСОБА_7 відшкодував частково шляхом придбання ліків та продуктів харчування.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, станом на час ДТП та на даний час офіційно не працевлаштований, однак займається вантажними перевезеннями як водій, чим заробляє на життя, на обліку в лікарів-психіатра та нарколога не перебуває.

За сімейним станом обвинувачений одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Обвинувачений проживає разом із дружиною та дітьми, що підтверджується довідкою виконкому Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 25 березня 2020 р. № 264.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання судом враховуються роз`яснення, надані у пунктах 2022 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за якими при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання щодо виду покарання, яке слід застосувати в даному випадку, суд враховує, що санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Так, внаслідок дій ОСОБА_7 було завдано істотної шкоди життю і здоров`ю потерпілого, проте, злочин ОСОБА_7 вчинив з необережності, тобто не умисно допустив порушення Правил дорожнього руху, до чого особисто ставиться негативно. Після вчинення злочину надавав допомогу потерпілому як на місці події, так і під час лікування останнього у медичних закладах, щиро розкаявся у скоєному та попросив вибачення у потерпілого. Тому, з урахуванням даних обставин, враховуючи думку потерпілого і прокурора, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, встановлений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом із тим, з урахуванням особи обвинуваченого, конкретних обставин злочину, наявності пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, того, що обвинувачений за час досудового розслідування та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, а також враховуючи необережний характер злочину, суд вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації протягом іспитового строку, який втілює у собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Також суд, враховуючи всі вищевказані обставини справи, думку прокурора та потерпілого, особу ОСОБА_7 , зокрема і те, що він заробляє на життя шляхом здійснення перевезень вантажним транспортним засобом, і дохід від цієї діяльності є єдиним засобом до існування його родини, вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_7 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а про судові витрати відповідно до ст. 124 КПК України.

За вимогами ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відтак, з обвинуваченого на користь державного бюджету слід стягнути судові витрати на залучення експертів, що документально підтверджені, на загальну суму 6 908,44 грн. Крім того, враховуючи, що потерпілим були понесені витрати на правову допомогу, останні також підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого. Документально підтверджений розмір витрат потерпілого на правову допомогу склав 3 500 грн. (а.с. 40).

Запобіжний захід до обвинуваченого у кримінальному провадженні не застосовувався. Підстав для застосування до нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Під час досудового розслідування були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на транспортні засоби обвинуваченого та потерпілого, що накладені ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 р. з метою збереження речових доказів.

Враховуючи, що із даними автомобілями під час досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії та експертизи, а також, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України не передбачає конфіскації майна, та цивільний позов потерпілий до обвинуваченого не пред`являв, тому з огляду на положення ч. 4 ст. 174 КПК України арешт з вказаних автомобілів підлягає скасуванню.

Також на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 р. на п`ять слідів папілярних візерунків пальців рук з зовнішньої поверхні лівої передньої двері автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ запалення від автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , подушки безпеки з місця водія та переднього пасажира автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мікрочастки з водійського сидіння, з сидіння переднього пасажира та заднього сидіння автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чохол з керма автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки на даний час потреба в арешті цього майна відпала, а також враховуючи необхідність вирішення долі вказаних речей та предметів, які визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд виходить з наступного.

За змістом цивільного позову ОСОБА_5 до ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, потерпілий просить стягнути з ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» матеріальні збитки розміром 117 366,84 грн. (у тому числі витрати на лікування 14 916,84 грн., збитки внаслідок пошкодження автомобіля потерпілого 100 000 грн. у межах ліміту страхової відповідальності, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження 1 600 грн., витрати на евакуацію автомобіля 850,00 грн.), моральну шкоду розміром 745,84 грн., судові витрати, що складаються із витрат на правову допомогу за попереднім розрахунком 4 500,00 грн. та відповідно до квитанції 3 500 грн. (а.с. 32-35, 38-40).

У судовому засіданні потерпілий підтримав цивільний позов та просив його задовольнити. Зазначив, що автомобіль зареєстрований за його цивільною дружиною ОСОБА_10 , однак він ним керував на відповідній правовій підставі. Потерпілий визнав, що внаслідок ДТП автомобіль є фізично знищеним та не підлягає поновленню. Він та його дружина не заперечують проти передачі залишків автомобіля страховій компанії після здійснення відшкодування шкоди.

Представник потерпілого (цивільного позивача) в судовому засіданні зазначив, що звернення до страхової компанії із заявою не є обов`язковим досудовим порядком вирішення спору, а є позасудовою процедурою врегулювання, яка не виключає безпосереднього права звернення до суду. У той же час, потерпілий 11 березня 2020 р. направляв заяву до страхової компанії, однак ця заява залишилась не розглянутою. ОСОБА_5 керував автомобілем «Хюндай Гетц» на відповідній правовій підставі, а тому має право на одержання страхового відшкодування. Розмір спричиненої шкоди підтверджений звітом про оцінку транспортного засобу № 310 від 14.02.2020, який відповідач у своєму запереченні не спростував. Більше того, відповідач визнав позовні вимоги в частині витрат на лікування та моральної шкоди. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник цивільного відповідача в судове засідання неодноразово не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надіслав заперечення (відзив) на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Зокрема, вказав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована за полісом № АО/1536238 із лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200 000 грн., а за шкодою майну 100 000 грн. із франшизою 1 000 грн. 11 листопада 2019 р. ОСОБА_7 звернувся до страхової компанії та повідомив про страховий випадок. ОСОБА_5 до страхової компанії не звертався. Відповідно до положень п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування із зазначенням відповідних даних. Дані вимоги ОСОБА_5 не були дотримані. Отже, у цивільного відповідача не виникло обов`язку щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Крім того, позовні вимоги значно перевищують ліміт страхової відповідальності за полісом. Також звернув увагу, що власником транспортного засобу «Хюндай Гетц», д.н. НОМЕР_2 , є не потерпілий, а ОСОБА_10 . Потерпілий не дотримався обов`язків, передбачених вказаним Законом, щодо залучення аварійного комісара або експерта. Відповідно до наданого потерпілим висновку № 310 від 14 лютого 2020 р. вартість матеріальних збитків становить 115 814 грн., що являє собою вартість автомобіля. Тобто, автомобіль вважається фізично знищеним. Отже, власнику автомобіля має відшкодовуватись різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Щодо витрат на лікування у розмірі 14 916,84 грн. та моральної шкоди 745,84 грн. зазначив, що вважає ці витрати обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню у разі звернення потерпілого до страхової компанії. В цей же час, вважає необґрунтованими витрати на правову допомогу, оскільки станом на момент звернення із позовом до суду права потерпілого з боку цивільного відповідача порушені не були. Просив залишити позовну заяву без розгляду, оскільки вона підлягає розгляду в окремому цивільному провадженні. Розгляд справи просив провести за його відсутності.

За таких обставин суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності представника цивільного відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини першої статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» на підставі полісу № АО/1536238 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до умов полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000 грн., за шкоду, завдану майну, 100 000 грн., франшиза 1 000 грн. (а.с. 86).

Страховий випадок трапився 9 листопада 2019 р. (час вчинення злочину).

11 листопада 2019 р. ОСОБА_7 повідомив АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про страховий випадок, що підтверджується змістом заперечення (відзиву) цивільного відповідача на позовну заяву.

Внаслідок ДТП потерпілому (цивільному позивачу) ОСОБА_5 заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Наявність і розмір матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування розміром 14 916,84 грн. підтверджується виписками з медичних карт потерпілого (а.с. 4142), списком призначень препаратів пацієнту (а.с. 43), довідкою до історії хвороби із списком призначених препаратів (а.с. 44), копіями чеків з аптек на придбання медикаментів (а.с. 4555). Цивільний відповідач АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» не заперечує обґрунтованість вказаних витрат та їх розмір, про що зазначив у запереченні (відзиві) на позовну заяву. Також, зазначені позовні вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також, цивільним відповідачем не заперечується обґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яка полягає у спричиненні потерпілому фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, наслідками травм, отриманих під час ДТП, тривалих головних болях, погіршенням морального і фізичного стану. Розмір відшкодування моральної шкоди позивач визначив як 745,84 грн., що відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (тобто 5% від 14 916,84 грн.). За змістом письмових заперечень (відзиву) проти позову, цивільним відповідачем вказаний розмір відшкодування моральної шкоди визнається.

У даному випадку спірним є розмір відшкодування матеріальної шкоди у вигляді збитків внаслідок пошкодження автомобіля потерпілого, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження 1 600 грн., витрат на евакуацію автомобіля 850,00 грн.

На підтвердження матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля, цивільним позивачем надано Звіт № 310 від 14 лютого 2020 р. про оцінку автомобіля HYUNDAI GETZ, держномер НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю цього автомобіля внаслідок його пошкодження складає 115 814,40 грн. та дорівнює ринковій вартості пошкодженого майна, оскільки вартість відновлення перевищує ринкову вартість автомобіля на момент оцінки (а.с. 5659).

При цьому, суд вважає необґрунтованими заперечення цивільного відповідача в частині неможливості встановлення розміру збитків, оскільки такі твердження не ґрунтуються на відповідних доказах. Цивільний відповідач не спростував обґрунтованості вищезазначеного Звіту № 310 від 14 лютого 2020 р. про оцінку автомобіля, а також не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували інший розмір заподіяної шкоди або її відсутність.

Витрати на проведення евакуації автомобіля підтверджуються товарним чеком № 01-02 від 10 січня 2020 р. на суму 850,00 грн. (а.с. 60). Як пояснив потерпілий в судовому засіданні, ці витрати понесені у зв`язку із евакуацією автомобіля до місця стоянки.

Витрати на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1 600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 310 від 17 лютого 2020 р. (а.с. 61). Разом із тим, у цій квитанції зазначено про прийняття вказаних грошових коштів від ОСОБА_10 .

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до пп. 30.1, 30.2 ст. 30 вказаного Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
У Звіті № 310 від 14 лютого 2020 р. про оцінку автомобіля HYUNDAI GETZ, держномер НОМЕР_2 , вартість вказаного транспортного засобу після ДТП не встановлювалась. Також, відповідні докази такої вартості не були надані цивільним відповідачем.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Тобто в цьому випадку в разі виплати цивільному позивачеві повної вартості автомобіля, який було знищено, залишки такого автомобіля слід повернути особі, яка відшкодувала шкоду. Цивільний позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав, що автомобіль є фізично знищеним, та він і його цивільна дружина ОСОБА_10 , яка зазначена власником автомобіля, не заперечують проти передачі у розпорядження цивільного відповідача залишків автомобіля після проведення відшкодування шкоди.
Отже, у даному випадку з цивільного відповідача на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню, крім суми шкоди, завданої життю і здоров`ю потерпілого розміром 14 916,84 грн., та моральної шкоди 745,84 грн., також сума матеріальної шкоди, завданої майну потерпілого, у розмірі 99 000,00 грн., яка визначена судом виходячи із того, що 115 814,40 грн. складає ринкова вартість автомобіля цивільного позивача, що підтверджена звітом про його оцінку, 850,00 грн. складають документально підтверджені витрати на проведення евакуації автомобіля, 100 000 грн. відповідно до страхового полісу становить ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, до якої відповідно до положень ст. 28 вказаного Закону входять і витрати на евакуацію, 1 000 грн. становить франшиза, на яку відповідно до п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону зменшується страхове відшкодування.

При цьому, суд вважає непереконливими посилання представника цивільного позивача на положення п. 12.2 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується, а тому, на його думку, при розрахунку суми відшкодування уся сума не підлягає зменшенню на розмір франшизи. У даному випадку зменшенню на розмір франшизи підлягає сума відшкодування шкоди, завданої саме майну потерпілого, відповідно до п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону. При розрахунку та вирішенні питання щодо стягнення на користь потерпілого суми відшкодування шкоди, завданої його життю та здоров`ю, дана франшиза не враховувалась.

Крім того, оскільки цивільним відповідачем здійснюється відшкодування шкоди, яка дорівнює ринковій вартості автомобіля (у межах страхового ліміту), а також враховуючи, що цивільним позивачем не були надані докази вартості залишків пошкодженого транспортного засобу, тому після здійснення відшкодування пошкоджений автомобіль ОСОБА_5 підлягає передачі у розпорядження АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ».

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження розміром 1 600 грн. ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки відповідно до наданої суду квитанції ці витрати понесла ОСОБА_10 , а не цивільний позивач. При цьому, під час судового розгляду цивільним позивачем та його представником не порушувалось питання про залучення ОСОБА_10 до участі у розгляді справи як цивільного позивача (співпозивача). Витрати на евакуацію транспортного засобу до місця стоянки, як зазначено судом вище, входять до розміру шкоди, завданої майну, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому окремому стягненню не підлягають.
Судом відкидаються посилання цивільного відповідача у запереченнях (відзиві) на позов на те, що потерпілий передчасно звернувся до суду із даним позовом без попереднього звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки таке звернення із заявою до страхової компанії не виключає право потерпілого на звернення до суду із даним позовом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 р. у справі № 465/4621/16-к, відповідно до якої для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим. Крім того, під час судового розгляду справи цивільним позивачем надано докази звернення із такою заявою до страхової компанії, відповідно до яких 11.03.2020 представник цивільного позивача направив на адресу цивільного відповідача заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, станом на час розгляду справи цивільний відповідач не надав суду доказів розгляду цієї заяви та прийняття по ній відповідного рішення.
Також суд вважає необґрунтованим твердження цивільного відповідача у запереченні (відзиві) на позов стосовно відсутності у ОСОБА_5 права на страхове відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна, оскільки він не є власником автомобіля. Так, відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Аналогічні роз`яснення надані й у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Стосовно вимог цивільного позивача про відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок цивільного відповідача суд зазначає, що поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування регламентовані Главою 8 КПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц зазначила, що процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими Главою 8 КПК України.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до складу процесуальних витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином, витрати на правову допомогу потерпілому, який водночас є цивільним позивачем, відповідно до вищезазначених вимог КПК України, не підлягають стягненню з АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», а тому у цій частині цивільний позов ОСОБА_5 також не підлягає задоволенню. В цей же час, ОСОБА_5 в судовому засіданні просив стягнути ці витрати з обвинуваченого, у зв`язку із чим судом вище зазначено, що на його користь з ОСОБА_7 підлягають стягненню вказані витрати у документально підтвердженому розмірі 3 500 грн.

Отже, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з цивільного відповідача на його користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, розміром 99 000 грн., матеріальної шкоди, завданої життю і здоров`ю потерпілого, розміром 14 916,84 грн., моральної шкоди розміром 745,84 грн. В іншій частині позовних вимог потерпілому слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження майна, розміром 99 000,00 грн., матеріальну шкоду, завдану життю і здоров`ю потерпілого, розміром 14 916,84 грн., моральну шкоду розміром 745,84 грн., а всього стягнути 114 662 (сто чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 68 коп.

ОСОБА_5 після відшкодування йому шкоди передати в розпорядження приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» пошкоджений автомобіль «Хюндай Гетц», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Державного бюджету України судові витрати на залучення експертів за проведення експертиз № 9-837 в сумі 1 884,12 грн., № 9-785 в сумі 1 884,12 грн., № 9-786 в сумі 3 140,20 грн., а всього стягнути 6 908 (шість тисяч дев`ятсот вісім) грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судові витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 р. у справі № 334/7790/19, провадженні № 1-кс/334/4011/19 на речі, вилучені з автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час проведення огляду місця ДТП від 9 листопада 2019 р., а саме: п`ять слідів папілярних візерунків пальців рук з зовнішньої поверхні лівої передньої двері автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ запалення від автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , подушки безпеки з місця водія та переднього пасажира автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мікрочастки з водійського сидіння, з сидіння переднього пасажира та заднього сидіння автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чохол з керма автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 р. у справі № 334/7790/19, провадженні № 1-кс/334/4013/19 на автомобіль «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться у користуванні ОСОБА_7 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 р. у справі № 334/7790/19, провадженні № 1-кс/334/4012/19 на автомобіль «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться у власності ОСОБА_10 .

Речові докази:
-диск із відеозаписом обставин ДТП, що мала місце 9 листопада 2019 р., долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження прокурора;

-автомобіль «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , залишити останньому за належністю;

-автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити останньому за належністю;

-п`ять слідів папілярних візерунків пальців рук з зовнішньої поверхні лівої передньої двері автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , подушки безпеки з місця водія та переднього пасажира автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мікрочастки з водійського сидіння, з сидіння переднього пасажира та заднього сидіння автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які передані до камери схову речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, знищити;

-ключ запалення від автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чохол з керма автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що передані до камери схову речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, повернути за належністю ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1