Справа № 461/4256/20
Провадження № 1-в/461/84/20
УХВАЛА

про скасування арешту майна

16.06.2020 року Галицький районний суд міста Львова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт на все нерухоме його майно, який був зареєстрований на підставі заяви слідчим СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 03.09.2009 року про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна. Також, просить скасувати арешт нерухомого майна належного ОСОБА_3 , накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 від 24.09.2012 року на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, цільове призначення і ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6365 га, Львівська область, Пустомитівський район, с. Гамаліївка, 01:09:458:00048, кадастровий номер: :02:000:0032; скасувати арешт нерухомого майна, накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 від 24.09.2012 року на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6777 га, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Гамаліївка, 01:09:458:00049, кадастровий номер: :02:000:0033.

Клопотання мотивує тим, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 18.06.2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення років з конфіскацією майна. На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст. 85 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання. 27.10.2014 року ухвалою апеляційного суду Львівської області вище зазначений вирок залишено без змін. При цьому, судом не було вирішено питання про скасування арештів на належне йому майно, що накладені слідчими в межах даного кримінального провадження у якому він являється потерпілим. Таким чином, вважає, що на даний момент відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна та просить клопотання задовольнити.

Заявник подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до положень КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши клопотання та долучені до нього документи, матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Встановлено, що на підставі заяви слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 03.09.2009 року про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна було зареєстровано обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_3 та Першою Львівською державною нотаріальною конторою внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження № 9048923 від 11.09.2009 року.

Постановою слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 від 24.09.2012 року накладено арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, цільове призначення і ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6365 га, Львівська область, Пустомитівський район, с. Гамаліївка, 01:09:458:00048, кадастровий номер: :02:000:0032 та на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6777 га, Львівська область, Пустомитівський р-н, с. Гамаліївка, 01:09:458:00049, кадастровий номер: :02:000:0033, які належать ОСОБА_3 на праві власності.
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 18.06.2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення років з конфіскацією майна. На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році», ст. 85 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27.10.2014 року вказаний вирок залишено без змін.

ОСОБА_3 являється потерпілим у даному кримінальному провадженні
Статтями 7 та 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Положення чинного законодавства щодо використання права власності кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження, якими зокрема, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна, а також визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.

Статтею 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення зокрема відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи те, що вирок відносно ОСОБА_6 набрав законної сили, питання щодо застосованих під час кримінального провадження арештів при ухваленні вироку вирішено не було, приходжу до переконання, що потреби і надалі обмежувати потерпілого у володінні його майном немає, оскільки на даний час відпали обставини, які стали підставою для арешту майна, тому клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-174,537-539 КПК України, -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 , який був накладений на підставі заяви слідчим СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 03.09.2009 року про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна.

Скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 , який накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_5 від 24.09.2012 року, зокрема: на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, цільове призначення і ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6365 га, Львівська область, Пустомитівський район, с. Гамаліївка, 01:09:458:00048, кадастровий номер: :02:000:0032 та на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6777 га, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Гамаліївка, 01:09:458:00049, кадастровий номер: :02:000:0033.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1