Справа № 472/380/20
Провадження №1-кп/472/90/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акту

21 травня 2020 року смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 30.01.2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Веселинівського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000047, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2020 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Захисник ОСОБА_9 в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. В обґрунтування клопотання, зокрема зазначила, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 3, 5 та 7 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому допущено ряд суперечностей, а саме нечітко та неповно сформульовано обвинувачення, не розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ст. 289 КК України. Зокрема, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України йому ставиться у вину незаконне заволодіння транспортним засобом, яке завдало великої матеріальної шкоди, вчинене повторно. Разом з тим, слідчим та прокурором в обвинувальному акті не вказано про те, чи отримав ОСОБА_8 можливість керувати таким транспортним засобом, здійснювати рух на ньому та яким чином: оскільки закінченим цей злочин вважається з моменту, коли винний отримав можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому, а в обвинувальному акті не зрозуміло чи було приведено двигун автомобіля в дію і потім чи почав рух автомобіль. Крім того, не відображено в обвинувальному акті чіткої інформації щодо того, чи є ОСОБА_8 суб`єктом цього злочину, тобто чи мав він права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснене незаконне заволодіння. Натомість недостовірно значиться власником транспортного засобу ОСОБА_6 , та не вказується підстава, на якій належав на праві власності цій особі автомобіль. Тим більше скорочення по тексту не дає ідентифікувати цю особу з особою потерпілої, зазначеною в анкетних даних учасників процесу. Оскільки суб`єктами цього злочину не можуть виступати зокрема: співвласники транспортного засобу, особи які користуються транспортним засобом за згодою власника чи законного користувача, хоча ця згода і не була належно оформлена. А з обвинувального акту не вбачається чи проживали з ОСОБА_6 спільним життям ОСОБА_8 та чи користувався він автомобілем.
Обвинувачений ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене його захисником клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, та зокрема, зазначав, що формулювання обвинувачення викладено не чітко та є незрозумілим йому.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні висловив думку про те, що підстав для повернення прокурору обвинувального акта не має, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, а тому клопотання захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.

Потерпіла ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_7 підтримали думку прокурора.

Суд, заслухавши доводи на підтримання клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , думку прокурора ОСОБА_5 щодо даного клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч.2 ст. 291 КПК України.
У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч.2 ст. 291 КПК України.
Із вимог п. 3, п.5 та п. 7 ч.2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року.
Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Так, ОСОБА_8 органом досудового розслідування інкримінується за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме (незаконне заволодіння транспортним засобом) яке завдало значної матеріальної шкоди на суму 633932 грн. 98 коп., вчинене повторно.

Відповідно до примітки до ст. 289 КК України матеріальна шкода визнається значною у разі заподіяння реальних збитків на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а великою - у разі заподіяння реальних збитків на суму понад двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Однак, органом досудового розслідування конкретно не зазначено, скільки неоподатковуваних мінімумів доходів громадян становить сума 633932 грн. 98 коп., (так як це впливає на кваліфікацію злочину і обвинувачений міг розуміти, що вказана сума перевищує 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому він обвинувачується за ч. 3 ст. 289 КК України, а не за ч. 2 ст. 289 КК України), якого розміру був неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, та в чому полягає спричинення обвинуваченим великої матеріальної шкоди.
Крім того в формулюванні є взаємовиключені обставини, так в формулюванні обвинувачення зазначено, що "завів автомобіль ключем, який він раніше взяв у власниці транспортного засобу ОСОБА_6 " (отже ключі були отримані добровільно чи незаконим шляхом), з даного формулювання обвинувачення не можна чітко стверджувати, що ключі були отримані незаконним шляхом. Далі зазначено "та поза її волею і без її дозволу", отже конструкція речення передбачає таке: завів автомобіль ключем поза її волею і без її дозволу, чи взяв ключ поза її волею і без її дозволу. Чи все таки незаконного заволодів транспортним засобом поза її волею і без її дозволу. Отже, чітко не зазначено чи відбулося заволодіння транспортного засобу без дійсного волевиявлення власника.
В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 , при викладенні фактичних обставин щодо вчинення ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, органом досудового слідства не зазначено фактичні обставини щодо способу вчинення злочину та обставин їх вчинення, не визначено конкретність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а також яким саме способом обвинувачений ОСОБА_8 заволодів майном потерпілої, що у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною кваліфікацією (суб`єктивну та об`єктивну сторону злочинів).
Таким чином, обвинувальний акт не містить чітко викладеного формулювання обвинувачення, що позбавляє права обвинуваченого ОСОБА_8 бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки не відповідає вимогам п, 3, п.5 та п. 7 ч.2 ст. 291 КПК України. Вказане порушення вимог КПК України є суттєвим та перешкоджає призначити у даному кримінальному провадженні судовий розгляд.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення обвинувального акта прокурору, - задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 30.01.2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, - повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.
На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3