Справа № 289/361/20
Номер провадження 1-кп/289/44/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000056 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, засновник та директор ТОВ «Транс-Фемелі», має двох малолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2020 близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання по АДРЕСА_2 , в ході конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно наніс останній численні удари руками по голові та обличчю, після чого ОСОБА_5 впала на підлогу, а ОСОБА_4 продовжував наносити їй численні удари ногами по тулубу та кінцівкам, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крововиливів на повіках лівого ока і лівої щоки, крововиливів на грудній клітці, на верхніх та нижніх кінцівках, а також перелому восьмого, дев`ятого ребер справа та шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого зліва зі зміщенням уламків, перелому правої плечової кістки, перелому обох кісток передпліччя в ділянці променево-зап`ясткового суглобу, що по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя.

Обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе визнав повністю, при цьому відмовився давати показання, відмовився від виступу в дебатах та відмовився від останнього слова, однак, повідомив, що не шкодує про скоєне, вважає все провокацією.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні надала покази, що обвинувачений ОСОБА_4 являється її сином, він же спричинив їй зазначені вище тілесні ушкодження при викладених вище обставинах, проте, подробиці вона не пам`ятає, так як після останнього побиття її ОСОБА_4 вона втратила пам`ять. При призначенні покарання покладається на розсуд суду, при цьому вказала, що син просив у неї вибачення, однак, вона його не вибачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 під присягою повідомила, що в неї з братом останнім часом склалися не зовсім хороші стосунки по тій причині, що він ображав батьків. По факту побиття матері повідомила, що в той день вона не могла додзвонитися до матері, а коли набрала телефон брата ОСОБА_4 по голосу почула, що останній знаходиться в стані сильного сп`яніння. ОСОБА_4 сказав їй, що мама не хоче говорити по телефону, при цьому він не відключив зв`язок і свідок чула в слухавку, як брат бив матір, чути було удари та стогін матері, свідок записала цю розмову на телефон та передала працівникам поліції. Потім їй зателефонувала тітка та повідомила, що брат ОСОБА_4 сильно побив їх матір ОСОБА_5 , остання знаходиться в лікарні і може не дожити до ранку. Коли свідок ОСОБА_6 приїхала в лікарню стан у матері був плачевний, вона була дуже побита, не могла розмовляти, їсти, ходити. Близько місяця після події мати лежала в лікарні. Також повідомила, що це не одиничний випадок агресії обвинуваченого по відношенню до матері, крім того, він неодноразово бив також дядька до синців.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 під час допиту повідомив, що обвинувачений являється його племінником, а сам свідок був очевидцем побиття ОСОБА_5 її сином ОСОБА_4 . Зазначив, що точну дату подій не пам`ятає, це було під вечір, в хаті знаходилися він, потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 . Свідок вийшов на декілька хвилин на вулицю, а коли повернувся побачив, як ОСОБА_4 б`є свою матір ОСОБА_5 руками, ногами по голові та тулубу, остання впала, а обвинувачений не припиняв її бити. Свідок намагався захистити сестру, став між ними, однак, обвинувачений сильно його вдарив кулаком в обличчя, свідок упав та йому вдалося вийти з хати, він побіг до сусідів, які викликали поліцію. Обвинувачений ОСОБА_4 перед цим вживав алкогольні напої. Причину побиття обвинуваченим своєї матері свідок назвати не може, так як не був з самого початку конфлікту. Також свідок повідомив, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час проживає з ним в будинку, після тієї події він тричі також бив і свідка ОСОБА_7 , викликали поліцію.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені злочину за пред`явленим обвинуваченням, крім її визнання обвинуваченим, показань потерпілої та допитаних в судовому засіданні свідків, підтверджується сукупністю достатніх достовірних даних, здобутих за допомогою доказів, що зібрані з дотриманням встановленого порядку відповідно до КПК України, а саме:

- рапортом прийняття повідомлення зі служби 102 про те, що 27.01.2020 о 17 год. 47 хв. в АДРЕСА_2 , заявниця (сусідка) повідомила, що син сусідки ОСОБА_4 , який перебуває в нетверезому стані, в даний час вчиняє фізичне насильство б`є матір ОСОБА_5 , зі слів заявниці такі дії вчиняє неодноразово. Зі слів заявниці, їй та її сину теж погрожує фізичною розправою;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.02.2020 та фото таблицею до нього, де зафіксовано, як свідок ОСОБА_7 розповів про обставини побиття ОСОБА_4 своєї матері ОСОБА_5 та на статисті показав, як саме обвинувачений наносив удари руками, ногами по голові, тулубу потерпілої;

- постановою про визнання вилучених об`єктів речовими доказами, а саме: семи фотографій, підтверджуючих наявність на тілі потерпілої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, заявою потерпілої ОСОБА_5 про долучення до матеріалів справи вказаних фотографій та фотографіями, які були оглянуті в судовому засіданні;

- висновком експерта від 20.02.2020 № 354, згідно якого у ОСОБА_5 згідно представленої медичної документації відсутній опис видимих тілесних ушкоджень на обличчі, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках, не вказана точна їх локалізація, кількість, форма тощо, що не дозволяє висловитись про кількість нанесених ударів та достовірно вказати механіз їх винекнення. Таким чином, тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_5 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, які могли виникнути 27.01.2020 при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи;

- висновком експерта від 28.02.2020 № 424, згідно якого у ОСОБА_5 згідно представленої медичної документації малися тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крововиливів на повіках лівого ока і лівої щоки, крововиливів на грудній клітці, на верхніх та нижніх кінцівках, а також перелому восьмого, дев`ятого ребер справа та шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого зліва зі зміщенням уламків, перелому правої плечової кістки, перелому обох кісток передпліччя в ділянці променево-зап`ясткового суглобу, що по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя, виникли від дії твердих тупих предметів, якими могли бути кулак, взута нога, та могли виникнути 27.01.2020 при обставинах, вказаних в постанові про призначення додаткової судово-медичної експертизи;

- постановою від 28.02.2020 про зміну правової кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000056 злочинних дій з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України;

- протокол проведення слідчого експерименту 28.02.2020 та фото таблицею до протоколу, в яких зафіксовано як підозрюваний ОСОБА_4 детально розповідає та показує на статисту обставини заподіяння своїй матері потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, зазначивши, що подальші дії після побиття він не пам`ятає, так як був дуже п`яний;

- випискою № 48 від 27.01.2020 із медичної картки амбулаторного хворого, з якої вбачається стан сп`яніння ОСОБА_4 внаслідок вживання алкоголю.

Узгодженість наданих під присягою показань потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з наведеними фактичними даними зібраних документів, усуває всі сумніви щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначених дій щодо побиття потерпілої ОСОБА_5 .

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки як окремо, так і у сукупності в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення та повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

Діючи в межах пред`явленого обвинувачення та оцінюючи фактичні обставини, встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину доведена повністю, доказів для того, щоб зробити такий висновок достатньо.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 умисно заподіяв своїй матері ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 1 ст. 122 КК України.
Згідно ст. 337 КПК України, суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий; на обліку у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується негативно; розлучений, має двох малолітніх дітей.

Як вбачається з досудової доповіді про обвинуваченого, обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, проте в 2018 році йому було пред`явлене обвинувачення за завдання умисного легкого тілесного ушкодження своїй матері, однак, остання відмовилася від підтримання обвинувачення стосовно сина. Із зібраних матеріалів для складання досудової доповіді вбачається, що ОСОБА_4 понад 6 років вчиняє домашнє насильство через побиття, відносно своєї матері, протягом останніх півроку безпідставно завдає фізичного болю своєму рідному дядькові, в якого на даний час проживає. Обвинувачений характеризується як агресивна та небезпечна особа, зловживає алкоголем, з 06.05.2020 перебуває на профілактичному обліку за вчинення домашнього насильства, до оточуючих проявляє як вербальну, так і фізичну агресію, може вчиняти насильницькі дії відносно матері, дядька та жителів села, погрожує родичам, що всіх їх знищить по черзі, починаючи з матері. Зі слів родичів, ОСОБА_4 не працює з 2013 року та не має бажання працювати, за життя батька проживав за рахунок останнього, на даний час живе за рахунок матері пенсіонерки. З рідними та близькими напружені стосунки, з колишньою дружиною та дітьми не спілкується, не утримує їх та не приймає участі в їх житті. При цьому не готовий щось змінювати, не має планів на майбутнє. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, а також високий рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та дуже високий ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 неможливе без позбавлення або обмеження його волі на певний строк та становить дуже високу небезпеку для суспільства.

В суді ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, однак, зазначив, що не шкодує про вчинене.

Пом`якшуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд вважає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, згідно з вимогами статей 65-67КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує, що вчинене обвинуваченим діяння є злочином середньої тяжкості, який є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я особи, що визнані державою за ст. 3 Конституції України найвищою соціальною цінністю.

Суд також враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не має стійких соціальних зв`язків, бере до уваги зазначені в досудовій доповіді обставини, які свідчать про високу небезпеку для суспільства та неможливість виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

За відсутності пом`якшуючих покарання обставин та наявності двох обтяжуючих покарання обставин, з урахуванням характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, його віку і стану здоров`я, суд дійшов стійкого внутрішнього переконання про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства і в силу ст. 65 КК України знаходить за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі, визначивши достатній для попередження нових злочинів строк, за якого мета покарання за ст. 50 цього Кодексу буде досягнута, а обвинуваченого спіткає справедлива кара за скоєне за ст. 122 КК України.
Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.
Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
На думку суду, призначення такого виду покарання як позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Разом із тим, з огляду на характер вчиненого діяння, особу винного, відсутність у обвинуваченого щирого каяття, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання неможливе, а відтак відсутні належні правові підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

Цивільний позов у справі заявлено не було.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

З метою забезпечення виконання вироку та попередження вчинення нових злочинів, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 369-378 КПК України, ч. 1 ст. 122 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обрати у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, однак, не більше шести десяти днів, взявши під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з часу його затримання.
Речові докази по справі фотографії залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1