ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/411/20 Справа № 208/4293/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0001046 щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Курилівка, Петриківського району Дніпропетровської області, громадянин України, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючий, маючий середню-спеціальну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_11
потерпілого ОСОБА_12
законного представник потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з випробуванням, встановивши ОСОБА_7 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
17.05.2019 року приблизно о 18.50 годин, у світлий час доби, керуючи технічно справним легковим автомобілем «ВАЗ 21114» н.з. НОМЕР_1 , що належить йому на праві приватної власності, здійснював рух по проспекту Гімназичному в м. Кам`янське з боку пр. Свободи в напрямку вул. Спортивній по автодорозі, що має двосторонню організацію руху.
При русі в районі театру «Лесі Українки» по пр.Гімназичному в м.Кам`янське, та при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, по якому здійснювали рух два пішохода, ОСОБА_7 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод ані технічного, ані механічного характеру, повинен був зменшити швидкість руху, а при необхідності зупинитись, щоб пропустити пішоходів.
Водієві ОСОБА_7 необхідно було діяти у відповідності з вимогами п.18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
У порушення вимог вищевказаного пункту даних Правил, ОСОБА_7 , як водій механічного транспортного засобу, у світлий час доби, не маючи перешкод ані технічного, ані механічного характеру, при необмеженій видимості і оглядовості, здійснюючи рух по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги, по проспекту Гімназичному в м. Кам`янське та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, виявивши на ньому двох пішоходів, проявив злочинну самовпевненість, швидкість свого руху не знизив, заходи гальмування своєчасно не застосував, та допустив наїзд керованого ним автомобілю на неповнолітнього пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину дороги разом з іншим пішоходом справа наліво за напрямком руху автомобіля в темпі спокійного кроку, та який під час свого руху по нерегульованому пішохідному переходу не дійшовши до середини проїзної частини, змінив свій напрямок руху на зворотній.
В результаті даної ДТП неповнолітньому пішоходу ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи №643-Е від 25.06.2019 були заподіянні тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла : закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку; перелому малогомілкової кістки правої гомілки з пошкодженням передньої хрестоподібної зв`язки, медіальної колатеральної зв`язки, з розривом латерального меніска - відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я більш 21 дня.
Відповідно до висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи №11/6.1/10.1/557/557а від 24.06.2019 в умовах місця події водій автомобіля «ВАЗ 21114» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода застосуванням гальмування із зупинкою автомобіля до лінії руху пішохода. При заданому механізмі події дії водія автомобіля «ВАЗ 21114» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, що, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

В апеляції:
- представник цивільного позивача ОСОБА_6 просить скасувати вирок в частині відмови в задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким задовольнити в повному обсязі цивільний позов та стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 24823,44 грн, моральну шкоду у розмірі 30000 грн., в загальному розмірі 54823,44 грн. В іншій частині вирок просила залишити без змін.
Вказує, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи відмову у задоволенні цивільного позову, послався на поліс обов`язкового страхування та зазначив, що вимога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди має бути пред`явлена до страховика, на підставі ст.ст. 23, 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте адвокат зазначає, що про наявність вказаного страхового полісу він дізнався лише під час судового розгляду справи, в останньому судовому засіданні, коли цивільний відповідач надав копію полісу, у зв`язку з чим, цивільний позивач був позбавлений можливості уточнити позовні вимоги і залучити в якості співвідповідача СК ПЗУ Україна, що є страховиком.
Також зазначає в апеляції, що суд першої інстанції, не прийнявши до уваги часткове визнання цивільним відповідачам матеріальної шкоди і відмовивши у задоволенні цивільного позову в повному обсязі, порушив норми цивільного процесуального законодавства, внаслідок чого цивільний позивач був позбавлений права на відшкодування матеріальної шкоди.
Зазначає, що внаслідок злочину, потерпілому завдано моральної шкоди, яка полягає в фізичному болі та стражданнях, які потерпілий зазнав і продовжує зазнавати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників апеляційного провадження, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги, а також думку потерпілих та їхнього представника, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з тим, доводи представника цивільного позивача в апеляційній інстанції про скасування вироку в частині цивільного позову, колегія суддів вважає, що вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду вироку виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Статтею 3 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і для захисту майнових інтересів страхувальників.
Разом з тим, суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов у кримінальному провадженні, в порушення вказаних вище вимог Закону, не перевірив, чи був укладений із страховиком договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, яким керував обвинувачений. Не з`ясував обставини щодо страховика завдавача шкоди, лімітів відповідальності страховика, можливість притягнення як співвідповідача відповідної страхової компанії, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого рішення.
При цьому, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що судом роз`яснено потерпілому та цивільному позивачу їх право залучити до участі в провадженні страхову компанію в якості співвідповідача.
В той же час, про наявність у ОСОБА_7 страхового полісу цивільної відповідальності в ході судового розгляду іншим сторонам кримінального провадження відомо не було, а про вказану обставину позивач дізнався лише на останньому судовому засіданні, таким чином, потерпіла сторона була позбавлена можливості змінити свої позовні вимоги та залучити страхову компанію у якості співвідповідача у справі на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
Окрім того, за вимогами ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.
Як видно з вироку, суд відмовив у задоволенні цивільного позову з підстав того, що на його думку, вимога про відшкодування матеріальної та моральної шкоди пред`являється до страховика.
Проте таке рішення, не відповідає і не узгоджується з визначеними підставами для відмови у позові згідно вказаної норми закону, а тому, враховуючи вищенаведене, таке рішення не можна вважати обґрунтованим та вмотивованим.
Таким чином, неповнота судового розгляду в частині вирішення заявленого цивільного позову, необґрунтованість і невмотивованість цього рішення є підставою для скасування вироку в цій частині і призначення нового розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості вирішити по суті заявлений представником позивача цивільний позов і перевірити доводи його апеляції щодо доведеності і недоведеності позовних вимог, так як учасниками судового провадження не порушувалось питання про дослідження обставин, якими підтверджені заявлені вимоги, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями повторно досліджувати докази за власної ініціативі та давати їм оцінку.
З огляду на викладене, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості постановити своє судове рішення, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні у суді першої інстанції, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження п. 2, п.16 ст. 7 КПК України, колегія суддів, вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу, вирок суду в частині цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 листопада 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - скасувати в частині цивільного позову і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4