Номер провадження: 11-сс/813/1099/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0000469 від 23.04.2019 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі тисячі сімсот двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3615440 (три мільйони шістсот п`ятнадцять тисяч чотириста сорок) гривень, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Криве Озеро, Миколаївської області, українця, громадянина України, працюючого на посаді голови житлово-будівельного кооперативу «Сонячний», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СУ ГУНП в Одеській областіперебуває кримінальне провадження №0000469 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2019 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 підозрюється у тому, що приблизно навесні 2015 року, у невстановленому місці у нього (більш точна дата та місце під час досудового розслідування не встановлені) виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, з метою його подальшої реалізації та використання отриманих грошових коштів на власний розсуд.
Об`єктом злочинного посягання ним обрано земельну ділянку кадастровий номер :01:003:1957, що розташована за адресою: масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , яка перебувала у власності ОСОБА_11 .
З набранням чинності 01.01.2013 постанови Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», постанова Кабінету Міністрів України № 1021 від 09.09.2009 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» втратила чинність.
Починаючи з 01.01.2013 року Порядки, на підставі яких здійснювалась державна реєстрація земельних ділянок, державна реєстрація та видача державних актів на право власності на земельні ділянки, втратили свою чинність відповідно до положень частини 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння земельною ділянкою, кадастровий номер :01:003:1957, яка розташована за адресою: масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , що перебувала у власності ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , не маючи встановлених законодавством підстав для набуття права власності на неї, вирішив ввести в оману відповідні органи державної влади, до компетенції яких входить реалізація державної політики у сфері земельних відносин та реєстрації прав на нерухоме майно, залучивши до свого злочинного плану свого знайомого ОСОБА_12 , який є фахівцем в області права, але не був обізнаний про дійсні злочинні наміри ОСОБА_9 , на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Приблизно в жовтні 2015 року (більш точна дата та місце, під час досудового слідства не встановлені), ОСОБА_9 з метою оформлення на нього земельної ділянки кадастровий номер :01:003:1957, що розташована за адресою: масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , звернувся до ОСОБА_12 , з проханням надання відповідної юридичної допомоги.
При цьому, ОСОБА_9 вводячи в оману ОСОБА_12 , запевнив останнього в тому, що земельна ділянка належить йому на праві власності, однак державний акт на право власності на земельну ділянку він втратив, в зв`язку з чим необхідно відновити всі правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку та здійснити реєстрацію права власності на неї, відповідно до вимог діючого на той час законодавства.
Перебуваючи в невіданні дійсних злочинних намірів ОСОБА_9 , направлених на заволодіння чужим майном, не маючи підстав не довіряти останньому, з яким був знайомий на протязі тривалого терміну, ОСОБА_12 погодився на пропозицію ОСОБА_9 про надання допомоги у оформленні на ОСОБА_9 вищевказаної земельної ділянки та, виконуючи процедуру відновлення втраченого документу, звернувся до службових осіб відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування, до компетенції яких входить реалізація державної політики у сфері земельних відносин та реєстрації прав на нерухоме майно, з метою встановлення втраченого документу.
Таким чином, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_9 отримано всі документи, передбачені діючим на той час законодавством, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:1957, що розташована за адресою: масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , реєстрація якого проведена до 01 січня 2013 року, відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, за процедурою відновлення втраченого документа.
У подальшому, ОСОБА_12 , діючи за вказівкою ОСОБА_9 , не будучі обізнаним у злочинному умислі останнього, направленого на заволодіння чужим нерухомим майном, шляхом обману, з метою реєстрації права власності на об`єкт свого злочинного посягання, тобто на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:1957, що розташована за адресою: масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , 25.12.2015 звернувся до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області із заявою № 15111983, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) за ОСОБА_9 , на зазначену земельну ділянку, площею 1,5348 га.
З цією метою, до заяви ОСОБА_12 , як уповноважений представник ОСОБА_9 , надав відповідь відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області № 31-1520-99.12-2281/15-15 від 27.10.2015, з відповідними вищевказаними документами.
На підставі наданого ОСОБА_12 пакету документів, 31.12.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеської області винесено рішення № 27735778, про державну реєстрацію права приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_9 та видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно номер НОМЕР_3 від 04.01.2016.
Таким чином, у відповідності до вимог ст. 328 Цивільного кодексу України та ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ОСОБА_9 , у незаконний спосіб, фактично набув формального законного права власності на земельну ділянку, що належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , вартістю 3 616 920 грн.
У подальшому ОСОБА_9 , завершуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на отримання грошових коштів від відчуження, незаконно набутої, земельної ділянки, 19.05.2016, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса ОСОБА_13 , надав довіреність ОСОБА_14 , на представлення його інтересів при здійсненні продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:003:1957, що розташована за адресою: масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .
Довести свій злочинний умисел на отримання грошових коштів від відчуження, незаконно набутої, вищевказаної земельної ділянки, ОСОБА_9 не зміг з причин, які від нього не залежали, а саме, у зв`язку з наявністю накладених арештів на його нерухоме майно.
Таким чином, ОСОБА_9 , не маючи встановлених законодавством підстав для набуття права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:1957, що розташована за адресою: масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , що фактично та юридично перебувала на праві приватної власності у ОСОБА_11 , шляхом обману службових осіб відповідних органів державної влади та місцевого самоврядування, до компетенції яких входить реалізація державної політики у сфері земельних відносин та реєстрації прав на нерухоме майно, 25.12.2015 фактично заволодів зазначеною земельною ділянкою, чим спричинив збитки законному володільцю ОСОБА_11 в особливо великих розмірах, на суму 3616920 грн., що більше ніж в 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
23.04.2019року відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК Українибули внесені до ЄРДР за №0000469.
19.06.2020 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 22.06.2020 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі тисячі сімсот двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3615440 (три мільйони шістсот п`ятнадцять тисяч чотириста сорок) гривень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожен окремо, подали в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 апеляційні скарги. При цьому, зі змісту апеляційних вимог захисника ОСОБА_8 вбачається, що останній просив апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Разом з цим, із апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 вбачається, що захисник просив суд скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Під час судового розгляду захисник ОСОБА_8 змінив апеляційні вимоги, просив суд застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В судовому засіданні захисники та підозрюваний посилалися на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки обраний запобіжний захід з урахуванням стану здоров`я підозрюваного та з огляду на відсутність ризиків, на які посилається слідчий в своєму клопотанні, є занадто суворим.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційних скарг та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Під час розгляду клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя районного суду не дотримався зазначених вимог закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК України може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України.
Оскаржуване рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, наявністю ризиків: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, який мотивований метою уникнення від кримінальної відповідальності; можливого незаконного впливу підозрюваного на свідків в рамках даного кримінального провадження, які на теперішній час не допитані; ризику у виді можливого знищення або спотворення будь яких із речей та документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Що стосується доводів сторони захисту щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисників щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_9 інкримінованого злочину, оскільки долучені до клопотання докази, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування орган досудового розслідування має в розпорядженні докази, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення злочину.
Вважаючи доводи захисників щодо необґрунтованості висунутої підозри безпідставними, апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Разом з цим, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що обрання слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного є необґрунтованим, з огляду на таке.
Так, мотивуючи своє рішення слідчий суддя послався на наявність ризиків: можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; можливого незаконного впливу на свідків, які на теперішній час не допитані; ризику знищення, сховання або спотворення будь яких із речей та документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Однак, апеляційний суд не погоджується з доводами клопотання про існування деяких із зазначених ризиків.
Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.
Апеляційний судом встановлено, що після реєстрації кримінального провадження №0000469 від 23.04.2019 року, до оголошення про підозру ОСОБА_9 , з січня 2020 року, останній неодноразово викликався до слідчого для проведення слідчих дій, чого не заперечував прокурор. Даний факт свідчить, що ОСОБА_9 , до повідомлення йому про підозру, ще з січня 2020 року, був обізнаний щодо факту розслідування правоохоронними органами обставин, які на теперішній час інкримінуються підозрюваному, але не вживав заходів щодо переховування від органу досудового розслідування.
Після повідомлення ОСОБА_9 про підозру 19.06.2020 року, останній був допитаний слідчим та повідомлений про необхідність явки до суду для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Незважаючи на зазначені обставини, ОСОБА_9 також не вживав заходів щодо перешкоджання слідству та не переховувався від органу досудового розслідування та суду.
Доводи прокурора про те, що 19.06.2020 року, ухвалою слідчого судді було прийняте рішення про примусовий привід підозрюваного ОСОБА_9 в судове засідання щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, оскільки підозрюваний не з`явився до суду, апеляційний суд визнає безпідставними. У відповідності до пояснень підозрюваного, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема медичною документацією, 19.06.2020 року, після повідомлення ОСОБА_9 про підозру та його допиту, останній був госпіталізований до стаціонарного відділення медичного закладу, де перебував до 22.06.2020 року. Разом з цим, 22.06.2020 року, ОСОБА_9 самостійно з`явився до Київського районного суду м. Одеси для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. Прокурор даних обставин не спростував.
Враховуючи те, що до повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 неодноразово та за першою вимогою з`являвся до слідчого, в день обрання відносно нього запобіжного заходу добровільно прибув до суду, незважаючи на те, що на той час перебував на стаціонарному лікуванні, апеляційний суд констатує, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки такий запобіжний захід є невиправданим та занадто суворим та може потягти за собою невідворотні та шкідливі наслідки, як для підозрюваного, який перебуває у виці наближеному до пенсійного, так і для близьких йому осіб.
Доводи прокурора про існування ризику впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні є також непереконливими, оскільки за повідомленням прокурора таких фактів з початку досудового розслідування до дня перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді, слідчим та прокурором встановлено не було.
Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з плином часу вона значно зменшилася.

Щодо існування ризику знищення, сховання або спотворення будь яких із речей та документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що він також є необґрунтованим, оскільки за повідомленням прокурора, документи які мають значення для справи були вилучені органом досудового розслідування до повідомлення ОСОБА_9 про підозру, а тому ризик їх знищення відсутній.
Слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання в Одеській області, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, тобто має міцні соціальні зв`язки, а тому ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, є мінімальним, що свідчить про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою
Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу, на даний час немає та прокурором не доведено.
Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту. Такий запобіжний захід, на думку апеляційного суду, буде цілком співмірним злочину, який інкримінується підозрюваному та даним про його особу, та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційні скарги зі змінами сторони захисту підлягають задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Змінені апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.06.2020 року, якою у кримінальному проваджені №0000469 від 23.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 у кримінальному проваджені №0000469 від 23.04.2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати у кримінальному проваджені №0000469 від 23.04.2019 року до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.08.2020 року включно, із забороною залишати житло де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22:00 години до 06:00 години наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження, визначеними слідчим та прокурором;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- носити електронний засіб контролю.

Підозрюваного ОСОБА_9 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 у виді нічного домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 у виді нічного домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 02.07.2020 року та закінчується 19.08.2020 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор», слідчому, прокурору до відома, та начальнику Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4