ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1608/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 645/5880/19
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 травня 2020року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваче6ного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , 1982 року народження, уродженець с. Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, громадянин України, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, мешканець м. Харкова, в силу ст. 89 КК України судимостей не має, -

- визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 ,18.06.2019 приблизно з 12.00 до 14.00 годин, разом з раніше знайомим ОСОБА_9 , знаходились за місцем реєстрації та фактичного місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої.
Після спільного вживання спиртних напоїв ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вирішили прогулятись, вийшли на вулицю, та направилися у бік станції метро «Палац Спорту» в м. Харкові.
18.06.2019 о 15.00 год., проходячи вздовж будинку №56-А по вул.. Немишлянській у м. Харкові, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на підґрунті особистих неприязних відносин, зумовлених агресивною поведінкою з боку ОСОБА_10 , в результаті якого, у ОСОБА_11 виник злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ..
В ходе подальшого конфлікту, пройшовши будинок АДРЕСА_2 , з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та настання наслідків, бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи від ОСОБА_9 на відстані приблизно одного метру, наніс правою ногою один удар в область правої ноги ОСОБА_9 , від якого ОСОБА_9 присів. Після чого, ОСОБА_7 наніс кулаком правої руки три удари в область голови ОСОБА_9 , спричинивши тим самим кровотечу із носу та в подальшому втрату свідомості ОСОБА_10 .
Після чого, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №09/1245-С/2019 від 27.08.2019, своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: травми обличчя з переломом кісток носу, забійними ранами на голові, які супроводжувались крововтратою (розвитком гіпотонії) та ускладнилась розвитком шоку тяжкого ступеню. За ступенем тяжкості: травма обличчя з переломом кісток носу, забійними ранами на голові, які супроводжувались крововтратою (розвитком гіпотонії) та ускладнилась розвитком шоку тяжкого ступнею відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя згідно п. 2.1.3о. «Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995.

Не погодившись з вироком обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив відомості про його особу, а також не взяв до уваги, що матеріальна та моральна шкода потерпілому повністю відшкодована і претензій потерпілий не має, внаслідок чого ним не пред`являвся позов. Також зазначає, що він щиро покаявся та допомагав слідству при розслідуванні кримінального провадження.

Також, апеляційну скаргу подав захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 , який просив вирок скасувати частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким застосувати до ОСОБА_7 норми ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки, посилаючись на те, що судом не враховано всіх обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 . Вважає, що суд при призначенні покарання не врахував того, що обвинувачений відшкодував потерпілому завдану злочином моральну та матеріальну шкоду. Суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок Центру пробації про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі не становить небезпеки для суспільства та не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого. Поряд з цим захисник у своїй скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції на віктимність поведінки потерпілого, який згідно обвинувачення, визнаного судом доведеним у вироку, спровокував конфлікт з обвинуваченим, який, в свою чергу тривалий час проходив військову службу у лавах Збройних Сил України, та мав активну соціальну позицію в предметі спору, що стосувався самостійності та суверенітету України, як держави, та необхідності її захисту від будь-яких загарбницьких нападів.

В судове засідання суду апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлявся належним чином, сторона захисту наполягала на розгляді апеляційних скарг без участі потерпілого. Прокурор не заперечував проти розгляду апеляційних скарг у відсутності потерпілого. Отже, колегія суддів, для дотримання розумності строків розгляду справи, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційних скарг за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а також думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Докази щодо обставин вчинення злочину у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Обставиною, яка обтяжує покарання судом визнана вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Разом з цим, як обставини, що пом`якшують покарання, судом було обґрунтовано визнано щире каяття та визнання вини.
При цьому належить врахувати те, що при апеляційному перегляді кримінального провадження прокурор пояснював про відсутність будь-яких даних, які негативно характеризують особу обвинуваченого, а також не оспорював, що ОСОБА_7 щиро розкаялися у скоєному злочині та активно співпрацював з органом досудового розслідування, сприяв скорішому розкриттю злочину під час досудового розслідування та встановленню істини в суді, відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду, що фактично підтверджується сукупністю відомостей, пов`язаних з клопотанням потерпілого провадити судовий розгляд за його відсутності та відсутності бажання звертатися з цивільним позовом, що вбачається з матеріалів судового провадження.
При цьому колегія суддів бере до уваги пояснення обвинуваченого, які він надав при апеляційному розгляді стосовно критичного ставлення до своєї поведінки, внаслідок якої він заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, а також його подальшу поведінку, яка була спрямована на залагодження конфлікту з потерпілим, який внаслідок таких дій обвинуваченого не висунув будь-яких претензій до обвинуваченого, в тому числі не звернувся до суду з цивільним позовом, а також не виявив бажання приймати участь в судовому засіданні, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним у вчиненні злочину та не оспорював фактичні обставини кримінального провадження.
Крім того, як слушно зазначив захисник у своїй апеляційній скарзі, під час судового розгляду суд першої інстанції не взяв до уваги наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, а саме того, що ОСОБА_7 проживає разом із своєю мамою та батьком похилого віку, які за станом здоров`я перебувають у нього на утриманні. Вказані обставини, при апеляційному розгляді, не спростовував також і прокурор.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, в силу вимог ст. 89 КК України, дійсно не мав непогашених судимостей, а тому судом першої інстанції ця обставина безпідставно була врахована при призначенні покарання в умовах його реального відбуття, тобто з ізоляцією від суспільства. Тобто, відсутність непогашених судимостей в силу вимог ст.. 89 КК України, помилково врахована судом, як негативні відомості щодо особи обвинуваченого при призначенні покарання, оскільки в такому випадку відсутність непогашених судимостей не може породжувати будь-які негативні юридичні наслідки.
Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції повинен був виходити з наявних у кримінальному провадженні фактичних відомостей, в тому числі щодо його особи.
Зокрема, в матеріалах справи містяться позитивні характеристики щодо ОСОБА_7 за місцем його навчання (Новоселівський навчально-виховний комплекс (арк. 79), Нововодолазька загальноосвітня школа (арк.80), Рокитненський професійний аграрний ліцей (арк. 82) та проживання (інформаційний лист (арк.86)).
Це свідчить про його добросовісну та законослухняну поведінку впродовж багатьох років.
Поряд з цим, колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 є військовозобов`язаним, який, одразу після закінчення навчання з травня 2000 року по кінець 2010 року проходив службу у Збройних Силах України, де зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, що підтверджується наявністю грамоти командира військової частини НОМЕР_1 від 9 червня 2010 року, отримав військову спеціальність стрільця.
Отже, будучи військово-зобов`язаним та звільненим у запас, маючи тривалий досвід військової служби, ОСОБА_7 , у разі виникнення необхідності, може бути мобілізований до лав військовослужбовців, які проходять службу в зоні «ООС», що є дуже актуальним на теперішній час, оскільки до тепер посягання на територіальну цілісність України не виключається і є актуальними в умовах сьогодення.
Окрім цього, згідно з ч. 2, ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно обвинувачення, визнаного судом доведеним ( вирок арк. 59), зазначено, що між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 виник конфлікт, зумовлений агресивною поведінкою саме з боку потерпілого ОСОБА_9 (обвинувальний акт арк.4 абз.1), що свідчить про його віктимну поведінку. Ця обставина не виключає винності ОСОБА_7 у вчиненні злочину, але визнається колегією суддів, як така, що пом`якшує його покарання.
Також, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що згідно з відомостями досудової доповіді старшого інспектора органу пробації від 09.12.2019 року (арк. 35-36) вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб - оцінюється як середній.

В цій доповіді також зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі не становить небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, участь у виховних заходах та проведення індивідуально-профілактичної роботи спільно з правоохоронними органами.

Крім того, в доповіді зазначено, що у разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків відповідно до ч.3 ст. 76 КК України.

Крім того, відповідно до матеріалів судового провадження, а саме звукозапису судового засідання від 23.12.2019 року (арк.65) в судовому засіданні в суді першої інстанції прокурор в судових дебатах просив суд визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України та розяснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, а також реалізуючи можливість застосування дискреційних повноважень судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових та фактичних підстав щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі норм ст.ст.75, 76 КК України. При цьому належить врахувати, що ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який класифікується, згідно ст.12 КК України, як тяжкий злочин, але цей злочин не є корупційним.

При цьому належить врахувати, що норми ст. 75 КК України не містять обмежень щодо її застосування, з урахуванням тяжкості злочину, що є підставою для можливості застосування до обвинуваченого цього кримінального закону.

Разом з цим, законодавець вказує у ч.1 ст. 75 КК України на необхідність врахування, при призначенні покарання, обставин справи, згідно яких ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому злочині і добровільно та своєчасно відшкодував потерпілому завдану матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, а потерпілий не подавав цивільного позову, що обґрунтовано свідчить про його примирення з ОСОБА_7 та відсутність будь-яких матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого з боку потерпілого.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомив про те, що він зробив належні висновки для себе, щодо неприпустимості будь-яких злочинних дій в майбутньому, його бажання виправитись, оскільки у нього на утриманні є його мати та потребує систематичного піклування і лікування, має робочу спеціальність електрогазозварника та слюсаря-сантехніка, за місцем навчання та проживання характеризувався лише з позитивної сторони. За весь час, що минув з моменту вчинення злочину, обвинувачений: примирився з потерпілими; відшкодував задану йому шкоду в повному обсязі; до будь-якої адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, що додатково свідчить про щирість його каяття та наміру виправитися.
За таких обставин,висновок суду, що зазначений ним у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є помилковими, оскільки судом апеляційної інстанції встановлені обставини, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування основного покарання з випробуванням. Зазначені обставини є надійною запорукою для виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та будуть повністю відповідати вимогам ст.ст.75, 65, 50 КК України.

З огляду на викладене, стороною захисту під час апеляційного розгляду надано обєктивні відомості та обґрунтовані доводи, які свідчать про можливість застосування норм ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 та спростовують висновки суду першої інстанції, що помилково зазначені ним в оскаржуваному судовому рішенні, а саме стосовно необхідності виправлення обвинуваченого лише в умовах його реального відбуття призначеного покарання, тобто з ізоляцією від суспільства.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5-48к-13 від 23 січня 2014 року, які в силу кримінального процесуального закону є обовязковими.
Зокрема в цій постанові Верховним Судом України сформульовано правовий висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливостіта достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні(де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів, дотримуючись вимог ст.ст. 12, 50, 65, 66, 67, 75, 76 КК України та принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, дійшла висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, шляхом його пом`якшення, а саме звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів погоджуються з правильністю призначеного судом першої інстанції основного покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, та враховує наявність об`єктивно встановлених, на підставі норм ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 : повне визнання вини, щире каяття, віктимну поведінка потерпілого та відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого, а також наявність обставини, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також цілком позитивні відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України непогашених судимостей не має; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (арк. 45, 46); за місцем навчання та проживання характеризується виключно позитивно, в тому числи органами поліції (арк.. 86); на утриманні має мати та батька похилого віку.
Зазначені обставини, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, не були спростованні та не оспорювалися прокурором при апеляційному розгляді, що свідчить на користь апеляційних вимог сторони захисту щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі норм ст.ст. 75, 76 КК України, тобто можливості виправлення без ізоляції від суспільства.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, але із максимальним іспитовим строком 3 роки, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, оскільки його відбування у такий спосіб слугуватиме запобіганню вчинення ним нових злочинів, а його виправлення об`єктивно можливе без ізоляції від суспільства.
З огляду на викладене, існують достатні підстави для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, тобто із звільнення від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, а встановлені при судовому розгляді обставини щодо позитивних відомостей про особу обвинуваченого, слугуватимуть надійною запорукою для дотримання ОСОБА_7 порядку та умов випробування без ізоляції від суспільства, що обумовлює необхідність зміни вироку та часткового задоволення поданих апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, 408 ч. 1 п.4, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України з призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом випробувального строку на вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження х уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обраний стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати, звільнивши ОСОБА_7 , негайно з під варти в залі суду.

В решті вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4