Справа № 534/112/20
Провадження № 1-кп/534/62/20
УХВАЛА

30 січня 2020 року м. Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001109 від 28.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
В С Т А Н О В И В:
27.01.2020 в порядку ст.291 КПК України до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 звинувачується у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого за наступних обставин.
23.11.2019 приблизно в період часу з 17 год. 30 хв. до 18 год. 00 хв. (більш точного часу встановити не представилось можливим), ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В цей час між ними стався побутовий конфлікт, під час якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, у ОСОБА_4 виник умисел направлений на спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , завдав потерпілій не менше сорока шести ударів руками, стиснутими у кулак в обличчя, по голові та тілу, чим спричинив ОСОБА_7 , відповідно до висновку експерта №946 від 27.12.2019 тілесні ушкодження у вигляді:

1-ша група ушкоджень: закрита черепно-мозкова травма із дифузною травмою головного мозку, яку утворили крововилив під твердою мозковою оболонкою, справа лобно-скронево-тім`яно-потиличній ділянці зліва, крововиливи під м`якою оболонкою, в лобній ділянці справа, в тім`яній ділянці справа, в тім`яній ділянці зліва, в потиличній ділянці справа, в тім`яно-потиличній ділянці зліва, в потиличній ділянці зліва, і по задньому краю мозочка справа, крововилив в товщі підкірки і стовбурової частини головного мозку, суцільне відділення м`яких тканин голови від окістя кісток черепу, по типу відбитого м`яса, крововиливи і розриви м`яких тканин голови, в лобній ділянці справа, в лобній ділянці зліва, в скронево-тім`яній ділянці зліва, в скронево-тім`яній ділянці справа, в потиличній ділянці справа і зліва, крововилив в скроневі м`язи справа і зліва, перелом кісток носа без зміщення уламків із крововиливом в оточуючі м`які тканини, на тлі синця перенісся, рана з осадженими краями в тім`яній ділянці голови справа, синець на правій вушній раковині і завушній ділянці справа, синець на верхній та нижній повіці правого ока, синець на верхній і нижній повіці лівого ока, синець в виличній ділянці обличчя зліва і на лівій щоці, синець тіла нижньої щелепи справа, синець на вушній раковині і завушній ділянці зліва, синець в потиличній ділянці голови з розповсюдженням на задню поверхню шиї і праву над лопаткову ділянку, синець в тім`яно-потиличній ділянці голови справа, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечних для життя, а в даному випадку і прямого причинно-наслідкогового зв`язку зі смертю.

2-га група ушкоджень: синець в верхній третині правого плеча по зовнішній поверхні, п`ять синців по задній поверхні правого передпліччя, синець по тильній поверхні правої кисті, два синці по зовнішній поверхні лівого плеча, чотири синці по задній поверхні лівого передпліччя, синець по тильній поверхні лівої кисті, синець по передній поверхні грудей справа в ділянці 2-3го ребра, синець по зовнішньому і нижньому квадратну лівої молочної залози, синець по передній поверхні живота в верхній третині, синець по зовнішній поверхні правого стегна, синець по зовнішній поверхні лівого стегна, синець по передній поверхні лівої гомілки, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_7 , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла на місці події.

Ухвалою суду від 30.01.2020 дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду.
Відповідно до ухвали слідчого судді від 06.12.2019 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03.02.2020.
У судовому засіданні прокурор звернувся із клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, копія якого вручена обвинуваченому з дотриманням вимог, передбачених ч.2 ст.184 КПК України.
Підтримуючи заявлене клопотання, прокурор зазначив про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наполягав на застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор наголосив на тому, що обвинувачений може під загрозою покарання переховуватись від слідства і суду маючи реальну можливість пересуватись, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілу і свідків, з якими проживає по сусідству, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки підозрюваний має непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності та злочини, що поєднані з насильством.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення зазначеного клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 прохав у задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати щодо його підзахисного більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, як такий що буде забезпечувати виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Наголосив на недоведеності стороною обвинувачення наявності ризиків, якими обґрунтовано клопотання.

Потерпіла у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора щодо застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту до обвинуваченого.

З`ясувавши думки учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
У відповідності до ч.4 ст.176, ст.177 КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За змістом ст.194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор.

Клопотання про застосування стосовно обвинуваченого найсуворішого виду запобіжного заходу вмотивовано можливістю ОСОБА_4 , з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше засуджувався за аналогічний злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України, має непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності поєднаних з насильством, а також здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є обвинуваченим у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, відсутність у нього позитивних характеристик та доброї репутації, стабільного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, суд дійшов переконання про наявність наголошених стороною обвинувачення ризиків.

Суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», (пункті 74) Суд вказував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Проте, встановлені в судовому засіданні обставини та характеристики особи обвинуваченого, у своїй сукупності дають суду підстави дійти висновку, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, будучи засудженим за умисне заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, (вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 27.04.2009), ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні аналогічного тяжкого злочину, що пов`язаний із нанесенням умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Оцінивши всі обставини в їх сукупності, у відповідності до вимог ст.178 КПК України, суд дійшов до переконання, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого підлягає задоволенню. Лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним під час розгляду клопотання, що виключає можливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання захисника суд залишає без задоволення.

Вік обвинуваченого, його стан здоров`я, сімейне та матеріальне становище не дає підстав для незастосування до нього такого запобіжного заходу.

Виходячи з вимог ч.4 ст.183 КПК України суд вважає, що відсутні підстави для визначення обвинуваченому розміру застави.

Керуючись ст.ст.176-178,183,194, 331 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 (шістдесят) днів запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
У задоволенні клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
Строк дії ухвали закінчується 30 березня 2020 року.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та начальнику ВП № 2 Кременчуцького відділу поліції ГУНП у Полтавській області.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та потерпілій.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) діб з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй повного тексту судового рішення.

Суддя ОСОБА_1