Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 518/1586/19
Провадження № 1-кс/499/3/20
У Х В А Л А

Іменем України

"03" січня 2020 р. смт.Іванівка

Слідчий суддя Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120191. від 09.15.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку 09.12.2019 року, а саме автомобіль марки «ВАЗ-2103» д/з НОМЕР_1 , коричневого кольору, який належить ОСОБА_5 , мешканцю Одеської області Комінтернівського району та який перебуває у користуванні мешканця смт.Ширяєве Ширяївського району Одеської області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що 09.12.2019 року до Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.12.2019 року о 17:32 за адресою: Ширяєвський район, смт. Ширяєве, вул. Ульянівська сталась ДТП. При виїзді СОГ було встановлено, що водій автомобіля марки «ВАЗ» державний номер НОМЕР_2 здійснив зіткнення з велосипедистом на якому рухались ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканка АДРЕСА_1 , з малолітньою дитиною ОСОБА_8 06.03.2016, в результаті чого велосипедист впала та дитина отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої голені. Водій автомобіля з місця пригоди зник.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.12.2019 року біля 17:32 години в смт. Ширяєве, Ширяївського району, Одеської області водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-2103» д/з НОМЕР_1 , повертаючись з лісу разом з пасажиром ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував на передньому пасажирському сидінні, рухаючись по правій полосі проїжджої частини дороги вул. Ульянівській зі сторони с. Макарове, Ширяївського району, Одеської області. Під час руху ОСОБА_6 , навпроти будинку за № 55, не вибравши безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням автомобіля, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де на узбіччі дороги здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_1 , яка рухалась по узбіччю проїжджої частини дороги в зустрічному напрямку, в результаті чого пасажир велосипеду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка сиділа позаду матері в дитячій корзинці, отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої голені. Після ДТП водій автомобіля марки «ВАЗ-2103» д/з НОМЕР_1 ОСОБА_6 залишив місце пригоди на вказаному транспортному засобі.

У ході досудового розслідування 09.12.2019 року в АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_6 проведено невідкладний обшук, у ході якого, у дворі вказаного домоволодіння виявлено та вилучено автомобіль марки «ВАЗ-2103» д/з НОМЕР_1 , коричневого кольору, який належить ОСОБА_5 , мешканцю Одеської області, Комінтернівського району, та який перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що автомобіль марки ВАЗ - 2103 д/з НОМЕР_1 коричневого кольору, виявлений в АДРЕСА_2 , є речовим доказом та є тимчасово вилученим майном і має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без його вилучення існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на теперішній час на транспортному засобі та призведе до неможливості встановлення істини по справі, а тому необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Слідчий надав письмову заяву в якій просив розглядати клопотання за його відсутності. Клопотання підтримав в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України його неприбуття не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 09.12.2019 року відомості про вищевказане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000295 від 09.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

За п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено.

Стаття 30 Конституції України, зміст якої відтворено й устатті 13 КПК, передбачає, що кожному гарантується недоторканність житла.

Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину,можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Порядок проникнення у невідкладних випадках, до якого відсилає частина третя статті 30 Конституції, передбачено, зокрема, положеннями статей 233, 234 та 237 КПК України.

Огляд місця події може відбуватися в порядку, який не тільки не потребує попереднього судового рішення, а й звернення до суду постфактум. Однак, таке тлумачення очевидно суперечитиме статті 30 Конституції та статті 13 КПК, які, навіть дозволяючи невідкладне проникнення у певних випадках, не звільняють від послідуючого судового контролю для перевірки виправданості проникнення без попереднього судового рішення.

Крім того, огляд місця є елементом розслідування у більшості випадків, коли в правоохоронного органу з`являється інформація про вчинений злочин. Однак стаття 30 Конституції спрямована на запобігання ситуації, коли будь-яка правомірна мета діяльності держави може виправдати втручання в право особи на житло. Виходячи з мети цього конституційного положення, жодне законодавство не може тлумачитися таким чином, щоб взагалі звільнити державний орган від судового контролю за правомірністю проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Якщо подія, з приводу якої проводиться огляд, відбулась у житлі чи іншому володінні особи, на проведення такого огляду місця події поширюються вимоги, передбачені статтею 30 Конституції та відповідними положеннями статей 13, 233, 234 та 237 КПК України.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі № 159/451/16-к.

Як вбачається з матеріалів клопотання протокол обшуку складений 09.12.2019 року. Обшук розпочатий о 21:30 годині та закінчений о 22:00 годині. Обшук проводився за місцем мешкання ОСОБА_6 , в протоколі обшуку вказано, що ОСОБА_6 було пред`явлено ухвалу слідчого судді про проведення обшуку, разом з тим, матеріали справи копії такої ухвали не містять, до матеріалів справи не долучено доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 надавав добровільну згоду на проведення обшуку за місцем його мешкання.

Таким чином, матеріали клопотання не містять доказів того, що майно було вилучено під час правомірного обшуку.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Також, в обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що накладення арешту на вищевказаний автомобіль є необхідним для забезпечення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, а саме для проведення на стадії досудового розслідування слідчих дій. При цьому будь-яких конкретних дій слідчим не наведено.

Додатково, суддя звертає увагу на те, що в клопотанні не визначені індивідуальні ознаки майна, на яке прохають накласти арешт та не зазначено його конкретне місцезнаходження на час розгляду клопотання в суді. До клопотання, в порушення п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України не наведені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно вимог ч. 1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Стаття 7 КПК України серед іншого передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст.173КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 233, 234, 277 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120191. від 09.15.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1