Справа № 698/235/20
Провадження № 1-кс/698/61/20
УХВАЛА

12 травня 2020 р. слідчий суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання заступника начальника СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_2 про надання дозволу на знищення речових доказів у кримінальному провадженні №0000268 від 05.11.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 248 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на знищення та передачу наступних речових доказів: 1) дев`ять набоїв 16 калібру до гладкоствольної зброї та одну гільзу 16 калібру до гладко ствольної зброї; 2) чотири набої до нарізної зброї калібру 7,62 мм; 3) металеву підставку для зброї (сошку) телескопічну; 4) згорток з тканини зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров з вмістом двох ножів, однієї сокири, наждачного паперу та бруска для заточування ножів; 5) автомат АК 74, серійний № НОМЕР_1 , з одним набоєм у патроннику; 6) бінокль марки «OLYMPUS»; 7) карабін марки «Remington» моделі 700, серійний № НОМЕР_2 з оптичним прицілом; 8) металевий глушник; 9) магазин до автомата АК 74; 10) сорок два набої калібру 5,45 мм..

Зокрема, в обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що ухвалою слідчого судді Катеринопільського районного суду від 14.11.2019 року у справі № 698/874/19 на вказані речові докази було накладено арешт. Також слідчим зазначено, що 31.03.2020 року прокурором винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому питання щодо долі речових доказів не було вирішено. На підставі викладеного слідчий просить надати дозвіл на знищення частини речових доказів, крім: 1) автомату АК 74, серійний № 2046265, який просить передати територіальному управлінню ДБР м. Краматорська як речовий доказ у іншому кримінальному провадженні № 0000129 від 26.04.2017 року; 2) карабіну марки «Remington» моделі 700, серійний № НОМЕР_2 з оптичним прицілом, металевої підставки для зброї (сошку) телескопічну металевого глушника, двох ножів, однієї сокири, наждачного паперу та бруска для заточування ножів, бінокль марки «OLYMPUS», який просить повернути власнику ОСОБА_4 .

Положеннями п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України визначено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2цього Кодексу.
2. Спеціальна конфіскація застосовується на підставі:
1) обвинувального вироку суду;
2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності;
3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру;
4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру.
3. У випадках, коли об`єктом спеціальної конфіскації є майно, вилучене з цивільного обороту, вона може бути застосована на підставі:
1) ухвали суду про закриття кримінального провадження з інших підстав, аніж звільнення особи від кримінальної відповідальності;
2) ухвали суду, постановленої в порядку частини дев`ятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням слідчого чи прокурора, якщо кримінальне провадження закривається ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;
3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;
4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності вказаного вище клопотання слідчий суддя враховує, що згідно ухвали слідчого судді від 14.11.2019 року у справі № 698/874/19 на всі зазначені слідчим докази накладено арешт. З урахуванням вказаних обставин слідчий суддя враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року, викладену у справі № 372/2904/17-ц.

Згідно вказаної правової позиції зазначено, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист у виді незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Також зазначено, що застосований судом захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

При цьому згідно вказаної вище правової позиції Велика Палата Верховного Суду способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства КПК України не встановлював.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

При цьому Велика Палата Верховного Суду визнає актуальною правову позицію, яку сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13 та не знаходить підстав для відступу від цієї позиції.

На підставі викладеного, з урахуванням наведених слідчим обставин, згідно яких слідчий просить повернути арештоване майно законному власнику та передати інший речовий доказ до матеріалів іншого кримінального провадження, слідчий суддя визнає, що за даних обставин підстави для застосування спеціальної конфіскації у закритій кримінальній справі відсутні. Отже, у задоволенні клопотання заступника начальника СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_2 про надання дозволу на знищення та передачу речових доказів у кримінальному провадженні №0000268 від 05.11.2019 року, яке закрите 31.03.2020 року належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 26, 100, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання заступника начальника СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_2 про надання дозволу на знищення речових доказів у кримінальному провадженні №0000268 від 05.11.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 248 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1