ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 642/395/20 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2278/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 23 04 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою вищевказаного суду продовжено застосування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 194, ч.1 ст. 296 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 21 червня 2020 року включно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_9 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив про скасування ухвали щодо продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у зв`язку з невідповідністю даної ухвали повноті судового розгляду, а висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що клопотання прокурора щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_8 не містить жодних доказів, вагомих аргументів чи посилань на конкретні факти, які б свідчили про доцільність продовження найсуворішого запобіжного заходу, як того вимагає ч.3 ст. 199 КПК України.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що під час продовження запобіжних заходів слід враховувати те, що ризики з перебігом часу нівелюються, а всупереч вимогам ч.3 ст. 199 КПК України сторона обвинувачення не навела жодних обставин, які свідчили б про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що ОСОБА_8 є єдиним годувальником своєї родини, яка складається з сина 2018 року народження та дружини. Була проігнорована довідка про хворобу дружини та заява ОСОБА_8 про необхідність заробляти кошти для життя, лікування родини та сплати наявного у родини кредиту.
Вказує також на те, що вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення взагалі не доведено, а подія злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України є вигаданою, оскільки знаряддя вчинення злочину було знайдено на подвір`ї третьої особи, а не на подвір`ї потерпілого.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор та потерпілий ОСОБА_7 вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просили залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 , думку прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
Так, в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , серед інших доводів, посилається на недоведеність прокурором продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З такими доводами погодитися неможливо, оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, те, що обвинувачений не має постійного місця мешкання на території Харківської області, факт здійснення ним погроз потерпілому.
Крім того, не можна залишити поза увагою наявність такої обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , як рецидив злочинів та відсутність обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання.

Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, спростовують доводи апелянта, зазначені у апеляційній скарзі, про відсутність підстав для продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання апелянта на наявність у ОСОБА_8 дружини та малолітньої дитини, то вказані факти не є безумовними підставами для скасування обвинуваченому запобіжного заходу. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, з урахуванням його поведінки, яка передувала обранню запобіжного заходу, а саме здійснення погроз у бік потерпілого.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що скасування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, як на тому наполягає апелянт, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

Що стосується посилання апелянта на незаконність продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу через необґрунтованість пред`явленої останньому підозри, колегія суддів зазначає, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 .
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 23 04 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під ватою до 21 06 2020 року, включно, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 194, ч.1 ст. 296 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4