Ухвала

26 червня 2020року
м. Київ
справа № 362/4098/19
провадження № 51 - 2568 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0001856,
встановив:
4 червня 2020 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду касаційну скаргу засудженого через її невідповідність вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залишено без руху

і надано строк для усунення недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що

у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду ОСОБА_4 направив нову касаційну скаргу, проте приписів ст. 427 КПКне дотримався та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунув.

Підстави для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом, визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Так, засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року та ухвали Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Проте, зазначаючи у касаційній скарзі про порушення норм процесуального права, засуджений ОСОБА_4 не обґрунтовує в чому істотність таких порушень, і як ці порушення перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення, що було б підставою для їх скасування відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Крім того на обґрунтування своїх доводів, ОСОБА_4 знову посилається

на неповноту судового розгляду, що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, тому відсутність у ній обґрунтування з підстав передбачених у ст. 438 КПК, про що було наголошено засудженому в ухвалі Верховного Суду, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин, касаційна скарга разом з усіма доданими до неї документами підлягає поверненню.

Враховуючи викладене і керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3