ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1575/20 Справа № 213/3606/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

захисника

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 травня 2020 року включно та визначено заставу в розмірі 80 000 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: щодо можливості скоєння інших злочинів, здійснення впливу на свідків, незаконно впливати на іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні на даний час не відпали, оскільки останній раніше судимий, є особою схильною до агресії, не одружений, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні злочинів, один із яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, в період випробувального терміну, встановленого вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2019 року.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_7 вказує на те, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковано органами досудового розслідування та насправді до вчинення інкримінованих йому злочинів він не причетний.
На переконання обвинуваченого, ці обставини суд необґрунтовано залишив поза своєю увагою, а також не врахував, що за станом здоров`я він не може перебувати під вартою, оскільки є інвалідом 3 групи по зору, ВІЛ-інфікований, а також хворіє на туберкульоз та епілепсію.
Заслухавши головуючого суддю, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який просив рішення залиши без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновки суду про продовження ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд вважає правильними, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Суд І інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе відповідно до глави 18 КПК України. Тобто суд повинен встановити, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на час судового розгляду не зменшилися та зазначити про обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольняючи його, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може впливати на свідків та іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як останній раніше судимий, є особою, схильною до агресії, не одружений, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а також останній обвинувачується у вчиненні злочинів, один із яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який відповідно до обвинувального акту вчинив в період випробувального терміну, встановленого вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2019 року.
Крім цього, слідчий суддя розглянув питання щодо можливості застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу та не знайшов таких підстав, оскільки інші запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: вплив на свідків та інших осіб, повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
За таких обставин висновки суду І інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правильними та відповідає вимогам ст. 183 КПК України.
Що стосується доводів ОСОБА_7 про стан здоров`я, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки до апеляційної скарги не було надано відповідних матеріалів, які б підтверджували неможливість утримування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4