Справа № 201/8749/19
Провадження № 1кп/202/465/2019
Провадження № 1-кп/206/53/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.03.2020 місто Дніпро
ВСТАНОВИВ
Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України суддя вважає за необхідно заявити самовідвід від розгляду вказаного кримінального провадження з огляду та таке.
Військовою прокуратурою Миколаївського гарнізону південного регіону України 02.08.2019 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська були направлені матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, для розгляду, але суддями вищезазначеного суду були заявлені самовідводи від участі у розгляді даного кримінального провадження, тому вищезазначене кримінальне провадження було направлено до Дніпровського апеляційного суду для вирішення підсудності.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09.08.2019 була визначено підсудність даного кримінального провадження Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.
04.09.2019 обвинуваченим ОСОБА_3 було подано клопотання, в якому він заявив, що всі судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська повинні заявити собі самовідводи, так як ними були направлено повідомлення до Вищої ради правосуддя про втручання в діяльність суддів Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з боку ОСОБА_3 .
16.09.2019 матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, за поданням судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 та разом з клопотанням обвинуваченого ОСОБА_3 були направлені до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності до іншого найбільш територіально наближеного суду першої інстанції з наведених вище підстав.
20.09.2019 ухвалою Дніпровського апеляційного суду матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, були направлені до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для здійснення судового розгляду.
Разом з тим, ухвалою Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 09.09.2019 по цьому кримінальному провадженню не було встановлено підстав для передачі з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська до іншого суду першої інстанції вищезазначеного кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, що матеріали справи не містять даних про те, що внаслідок заявлених відводів (самовідводів) суддями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська неможливо утворити склад суду для судового розгляду даного кримінального провадження.
24 вересня 2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з Дніпровського апеляційного суду в порядку 34 КПК України надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.
Автоматизованою системою документообігу суду КП «Д-3» в автоматичному режимі було створено обліково-статистичну картку на кримінальне провадження з єдиним унікальним номером № 201/8749/19 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України та розподілено до провадження судді ОСОБА_5 .
27.09.2019 суддею ОСОБА_5 було заявлено самовідвід від розгляду вищезазначеного кримінального провадження, який був задоволений, тому кримінальне провадження було передано на повторний авторозподіл та визначено суддю ОСОБА_6 , якою також 27.09.2019 заявлено самовідвід, який ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 було задоволено.
Після чого голова Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 надіслав до Дніпровського апеляційного суду подання, згідно якого просив вирішити питання про направлення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України до іншого суду, у зв`язку з неможливістю утворення в Самарському районному суді м. Дніпропетровська складу суду для його судового розгляду.
Після чого кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було ще раз передано на повторний авторозподіл та визначено суддю ОСОБА_8 .
10.12.2019 обвинуваченим ОСОБА_3 було подано дві заяви про відвід судді ОСОБА_8 , які ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.12.2019 було залишено без розгляду.
25.02.2020 суддею ОСОБА_8 було заявлено та задоволено самовідвід від участі у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, матеріали кримінального провадження були передані для повторного перерозподілу між суддями Самарського районного суду м. Дніпропетровська, але повторного автоматичного розподілу справи не відбулося, про що свідчить протокол та звіт про неможливість повторного автоматичного розподілу між суддями.
Після цього В.о. голови Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 надіслала до Дніпровського апеляційного суду подання, згідно якого просила вирішити питання про направлення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України до іншого суду, у зв`язку з неможливістю утворення в Самарському районному суді м. Дніпропетровська складу суду для його судового розгляду.
10.03.2020 збори суддів Самарського районного суду м. Дніпропетровська на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 02.03.2020 вирішили включити в авторозподіл кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, справа № 201/8749/19, провадження № 11-п/803/322/20, слідчих суддів та суддів, які здійснюють розгляд справ цивільної спеціалізації відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно звіту про повторний автоматизований розподіл справ між суддями від 10.03.2020, єдиним суддею, який приймав участь у розподілі справи № 201/8749/19 є ОСОБА_1 , на якого і була розподілена справа.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи та за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Частиною 3 статті 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених законом.
Згідно ч. 6 ст. 35 КПК України порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду, в тому числі видачі вироків, ухвал суду та виконавчих документів, передачі справ до електронного архіву, зберігання текстів вироків, ухвал суду та інших процесуальних документів, надання інформації фізичним та юридичним особам, підготовки статистичних даних, визначається Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.
Відповідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у судах загальної юрисдикції функціонує автоматизована система документообігу. Персональний склад суду для розгляду конкретної справи визначається автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності розподілу справ під час реєстрації в суді позовних заяв, клопотань та скарг.
Відповідно до пп. 26 п. 1 Розділу 2 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, модуль автоматизованого розподілу централізований модуль, що забезпечує об`єктивний та неупереджений автоматизований розподіл судових справ у судах загальної юрисдикції між суддями з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та у хронологічному порядку надходження судових справ; об`єктивне та неупереджене визначення присяжних у судах загальної юрисдикції у порядку черговості, з урахуванням граничних меж їх зайнятості та в хронологічному порядку надходження судових справ.
Згідно пп. 6 п. 2 Розділу 3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, АСДС та інші підсистеми мають в тому числі забезпечувати об`єктивний та неупереджений розподіл судових справ за допомогою модуля автоматизованого розподілу в судах загальної юрисдикції між суддями з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження судових справ.
Пунктом 9 Розділу 8 Положення про автоматизовану систему документообігу суду передбачено, що для проведення автоматизованого розподілу конкретної справи або матеріалів кримінального провадження для кожного з компетентних суддів модуль автоматизованого розподілу розраховує діапазони ймовірності вибору судді (Дй), що враховується при випадковому виборі судді наступним чином: чим менший діапазон ймовірності судді, тим нижча ймовірність вибору судді на цю справу. Діапазон ймовірності вибору судді (Дй) розраховується наступним шляхом. Спочатку розраховується коефіцієнт навантаження (Кн) судді, як різниця між збереженим коефіцієнтом фактичного навантаження на суддю (Кнф) та збереженим коефіцієнтом середньозваженого навантаження на суддю (Кнс): Кн = Кнф Кнс. Після розрахунку для кожного судді зі списку коефіцієнтів навантажень (Кн) компетентних суддів (Кн1... КнN) визначається максимальний розмір такого коефіцієнта (КнМах) та розраховуються діапазони ймовірності (Дй) для кожного такого судді (Дй1... ДйN) за формулою: Дй = Кап ( 10 + КнМах - Кн), де: Кап - коефіцієнт адміністративної посади судді в суді на час розподілу справи, визначений відповідно до пункту 11 цього Розділу ; Значення діапазонів ймовірностей (Дй) округлюються до цілого значення та з діапазонів ймовірності (Дй1... ДйN), створюється загальний діапазон (Дз) за формулою: Дз = Дй1 + Дй2 + … + ДйN. Проводиться сортування компетентних суддів у списку випадковим чином, після чого на загальному діапазоні (Дз) послідовно, з дотриманням результатів випадкового сортування, відміряються діапазони ймовірності (Дй) кожного судді. Випадковий вибір судді здійснюється шляхом генерації випадкового числа в діапазоні значень від 1 до значення загального діапазону (Дз). Справа розподіляється тому судді, на діапазон ймовірності якого припадає випадкове число.
Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Згідно ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Відповідно до Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуга проти України", від 28.10.1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії", тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
У чинному кримінально-процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.
Законним є склад суду, який сформований згідно з вимогами кримінального процесуального закону щодо кількості суддів, з додержанням процедури визначення судді (колегії суддів) для конкретного судового провадження, з урахуванням відповідності суддів їх статусу і спеціальним указівкам закону щодо якостей судді, а також за відсутності обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні чи порушують правила недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні й незмінності складу суду.
Вимоги КПК України щодо законності складу суду спрямовані на забезпечення права на справедливий суд, проголошеного в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У практиці Європейського суду з прав людини недодержання вимог щодо складу суду визнається порушенням положень п. 1 ст. 6 Конвенції про необхідність розгляду справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Такі порушення, зокрема, констатовані в рішеннях «Лавенс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, «Пероте Пеллон проти Іспанії» від 25 липня 2002 року, «Моїсєєв проти Росії» від 9 жовтня 2008 року, тощо.
Закон передбачає ухвалення судового рішення незаконним складом суду як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачає скасування судового рішення судом апеляційної чи касаційної інстанції (п. 2 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України).
Вірогідність (імовірність) це подія, результат якої не може бути відомий наперед.
Вказані дії з боку ОСОБА_3 свідчать про намагання останнього будь-якими засобами, в тому числі шляхом створення у громадян хибного уявлення про недобросовісність судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 і його упередженості щодо нього.
На підставі таких дій обвинуваченого ОСОБА_3 у головуючого судді ОСОБА_1 сформовано відповідне ставлення до обвинуваченого ОСОБА_3 , що може вплинути на об`єктивність під час розгляду даного кримінального провадження та є неприпустимим з огляду на принцип справедливого розгляду справи незалежним та неупередженим судом, а так само в подальшому у обвинуваченого (сторін кримінального провадження) чи об`єктивного спостерігача може виникнути враження, що суду при ухваленні рішення могло бракувати безсторонності.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності («Фей проти Австрії»).
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»). Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 21, 35, 75-76, 80-81, 369-372 КПК України,
Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя : ОСОБА_1