ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1462/20 Справа № 185/8142/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001441 22 липня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2019 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту виконання вироку.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні у м. Павлограді Дніпропетровської області таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за наступних обставин.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 21 липня 2019 року приблизно о 09.00 год., знаходячись в спальній кімнаті кв. АДРЕСА_2 , впевнившись у тому, що ОСОБА_9 спить та за її злочинними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, зі столу, що знаходився в спальній кімнаті вказаної квартири, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрала майно, що належить ОСОБА_9 , чим спричинила останньому матеріальні збитки на загальну суму 499 грн. 50 коп., після чого вийшла з приміщення зазначеної квартири та розпорядилася викраденим на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду змінити та на підставі ст 75 КК України звільнити її від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що вона провину визнала, щиросердно розкаялась, позитивно характеризується за місцем мешкання, перебуває на обліку у лікаря психіатра, вчинений злочин не спричинив тяжких наслідків, збитки відшкодовані в повному обсязі.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в судову засіданні підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується тверджень обвинуваченої ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченої внаслідок суворості та можливість її звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 ст. 75 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченої також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про її особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставиною, що помякшує покарання, - щире каяття, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченої, яка раніше судима, за місцем проживання характеризується посередньо, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченої про те, що вона провину визнала та щиросердно розкаялась, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Посилання обвинуваченої на те, що вчинений злочин не спричинив тяжких наслідків і вона перебуває на обліку у лікаря психіатра, мають місце, проте не знижують ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину та не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.
В матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що обвинувачена ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем мешкання та відшкодувала потерпілому ОСОБА_9 завдані кримінальним правопорушенням збитки в повному обсязі, а тому зазначені доводи не заслуговують на увагу.
Крім того, судом враховано, що ОСОБА_7 раніше судима та вчинила злочин по даному провадженню у період відбування покарання з іспитовим строком, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2019 року, що свідчить про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення і перевиховання не стала.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останньої, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі обвинуваченої доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягала в своїй апеляційній скарзі остання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4