Справа № 405/8277/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Одарюківка, Диканський район, Полтавська область, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, по даній справі засудженого 23.12.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 12 років 2 місяців позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
ВСТАНОВИВ:
засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та просить застосувати до нього норми ст.81 КК України. На обґрунтування клопотання зазначив, що мав сумлінну поведінку за час відбування покарання, разом з тим, у зв`язку з дуже вагомим погіршенням самопочуття та іншими захворюваннями, які не дають йому змоги працевлаштовуватися або приймати участь у інших масових заходах просив застосувати відносно нього положення статті 81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав свою заяву та просив її задовольнити.
Представник Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)» в судовому засіданні виніс вирішення даного питання на розсуд суду, при цьому зазначив, що на комісії установи не розглядався.
Прокурор заперечив щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що засуджений не довів свого виправлення, оскільки за час відбування покарання має лише одне заохочення, своєю поведінкою не довід, що заслуговує на УДЗ.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали заяви та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно положень ч. 2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.

Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним напротязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 23.12.2009 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.115 КК України на підставі ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 12 років 2 місяців позбавлення волі.
За ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 17.02.2016 року зараховано в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 час перебування під вартою в слідчому ізоляторі з 03.09.2009року по 14.01.0110 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 4 місяці 11 днів.
Початок строку покарання 03.09.2009, кінець строку 22.06.2021. На момент розгляду заяви засуджений відбув 10 років 07 місяців 24 дні строку покарання, залишилося до відбуття 1 рік 6 місяців 06 днів.

З характеристики, наданої ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)» станом на 11.12.2019 року в судове засідання, вбачається, що ОСОБА_5 в Полтавському СІЗО перебував з 14.09.2009 року. За час перебування в установі порушень встановленого режиму не допускав. Заохочень не мав.
З 23.01.2010 року по 13.05.2019 року відбував покарання в Кременчуцькій ВК №69 Полтавської області. За час відбування покарання в установі допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання у виді вилучення заборонених речей, за о був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи у виді поміщення до ДІЗО. Стягнення погашене у встановленому законом порядку.
При оцінці поведінки засудженого, суд відзначає, що останній з січня 2018 року по травень 2018 року працював на дільниці укомплектування респіраторів. За добросовісне ставлення до праці та сумлінну поведінку був 1 раз заохочений правами начальника установи. З 01.09.2017 року по 26.06.2018 року засуджений навчався в Кременчуцькому навчальному центрі №69 та отримав свідоцтво за спеціальністю «Муляр» 4 розряду. У 2018 році закінчив Кременчуцьку вечірню загальноосвітню школу №3 та здобув атестат про повну загальну середню освіту.
З 13.05.219 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Кропивницькій ВК№6. За час відбування покарання в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав. На профілактичні заходи індивідуально-виховного характеру реагує позитивно робить належні висновки.
З 01.07.2019 року по 28.08.2019 року даний засуджений перебував на лікуванні в Дар`ївській ВК №10 Херсонської області. За час перебування в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав. Заохочень не мав.
Стосовно скоєного злочину розкаюється. Міру покарання призначену судом вважає справедливою. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться із розумною ініціативою, залучається до робіт без оплати праці. Відповідно до пункту 5 статті 118 КВК України даний засуджений відпрацював 6 годин. Приймає активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія». Відповідно до ст.127 КВК України проявляє соціально корисну активність. При цьому судом враховується стан здоров`я засудженого, відповідно до довідки частини №6 Філії «ЦОЗ ДКВС України» в Кіровоградській області ОСОБА_5 , 1960 року народження є інвалідом ІІІ групи та обмежено працездатним (а.с.2).
Вказані обставини, хоч і свідчать про позитивну динаміку в поведінці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання, однак суд бере до уваги те, що засуджений в місцях позбавлення волі перебуває з початку травня 2009 року, та за період з травня 2009 року по грудень 2019 року має лише одне заохочення, разом з тим зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась напередодні виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми заохочення 08.05.2018 року, заохочувальна норма УДЗ 07.06.2018 року. Крім того, у 2013 році мав стягнення у виді 7 діб ДІЗО за вилучення рідини з характерним запахом алкоголю, стягнення погашене у встановленому законом порядку. Процес виправлення та перевиховання у засудженого не є стабільним та послідовним протягом саме всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання останнього, активна участь у суспільному житті установи виконання покарань не була послідовною.

Крім того, адміністрацією ДУ Кременчуцької ВК №69 Полтавської області засулджений ОСОБА_5 розглядався на комісії 14.06.2018 року з питання застосування ст.81 КК України, де йому було відмовлено, як такому, що не довів свого виправлення (протокол №30 від 14.06.2018 року).
Більш того, як вбачається з характеристики та особової справи на засудженого, останній раніше неодноразово був засуджений за умисні корисливі злочини до покарання у виді позбавлення волі, а саме 20.10.2008 року Диканським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 29.07.2009 року на підставі ст.81 КК України умовно достроково на 2 місяці 23 дні, після чого знову вчинив умисний корисливий злочин та особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та у разі звільнення умовно-достроково зможе продовжити злочинну діяльність.
З урахуванням сукупності викладених обставин, суд вважає, що засуджений, відбув три четвертих частини строку покарання, призначеного йому судом, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Суд приходить до висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення.
За таких обставин, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положень статті 81 КК України, відтак, в задоволенні заяви слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_6