печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у не розгляді клопотання від 04.05.2020 року,

ВСТАНОВИВ:
25.05.2020 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 26.05.2020, на бездіяльність уповноважених службових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у нерозгляді клопотання вих.№45/2020 від 04.05.2020 року, у якій просив зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві розглянути вказане клопотання в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України та прийняти за результатами розгляду вказаного клопотання вмотивоване рішення відповідно до ст. 220 КПК України.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило .

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення ст.ст. 22, 26 КПК України, та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржено нездійснення процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За своїм змістом подана скарга направлена на оскарження бездіяльності слідчого щодо не розгляду клопотання про здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Судовим розглядом встановлено, що 05.05.2020 року засобами поштового зв`язку на адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві було скеровано клопотання, яке вручено уповноваженій особі 12.05.2020.

Так, відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, ч.5 ст.21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою. Тобто, такий контроль має здійснюватись в межах кримінального провадження.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.3 КПК України, під кримінальним провадженням законодавець визначає досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. В той же час, п.5 ч.1 ст.3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Звернутись з клопотанням в порядку статті 220 КПК України законодавець наділяє правом визначений ним в диспозиції статті перелік осіб, а також визначає коло осіб, яким таке клопотання має бути адресоване та які уповноважені надати відповідь на таке клопотання, тобто слідчого та/або прокурора, крім іншого, встановлюючи умову його подання наявність досудового розслідування.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

У будь-якому випадку, в силу положень ст.ст. 22, 26 КПК України, вказані при зверненні зі скаргою обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій, адже ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід зазначити, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

При дослідженні слідчим суддею матеріалів скарги вставлено, що доказів в її обґрунтування не надано, оскільки сторона заявника при зверненні до суду не довела обставин, на які посилається у своїй скарзі, оскільки не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами факт внесення відомостей до ЄРДР, що позбавляє можливості слідчого суддю пересвідчитись у існування кримінального провадження та як наслідок наявності права заявника ініціювати проведення процесуальних дій в порядку, визначеному ст.220 КПК України.

З огляду на це, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги, оскільки викладені у ній відомості, в своїй сукупності, не доводять обґрунтованості заявлених вимог щодо бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні, є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), що цілком узгоджується з приписами ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, а тому, така бездіяльність не може бути предметом судового контролю в порядку ст. 303 КПК України, оскільки відповідно до принципу диспозитивності, визначеного положенням ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1-35, 92, 214, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у нерозгляді клопотання від 04.05.2020 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1