ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1716/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1188/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.296 КК України
УХВАЛА
Іменем України

15 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Шарівки Богодухівського району Харківської області, не одружений, офіційно не працює, з середньо-спеціальною освітою, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець м. Харкова, з середньою освітою, не одружений, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює водієм в ТОВ «Хуавей», раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджені за ч.2 ст.296 КК України до 2 років позбавлення воли кожний та на підставі п.«є» та п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнені від відбування призначеного покарання відповідно.

Крім того, цим же вироком вирішені доля речових доказів та процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою та трьома не встановленими в ході досудового розслідування особами, матеріли стосовно яких виділено в окреме провадження, 26 червня 2015 року близько 13-00 години, перебуваючи в громадському місці поблизу Південного вокзалу, біля будинку №12 по вул. Євгена Котляра (раніше вул. Червоноармійська) у м. Харкові, маючи прямий спільний умисел на вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, підійшли до ОСОБА_8 , 1976 року народження, який стояв біля паркану за вказаною адресою, та безпідставно почали наносити останньому численні, цілеспрямовані удари руками та ногами в область голови та тулубу, при цьому вказані особи всупереч загальноприйнятим суспільно-моральним нормам висловлювались на адресу потерпілого нецензурною лайкою та не реагували на зауваження перехожих про припинення хуліганських дій.
Після нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_10 разом з трьома невстановленими особами пішли з місця скоєння злочину, а ОСОБА_8 машиною швидкої медичної допомоги було доставлено до лікарні з тілесними ушкодженнями.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №3722-ая/15 від 25.08.2015 у ОСОБА_8 встановлені наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма носу у вигляді перелому кісток носу без зміщення, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів, гематоми обличчя, забій м`яких тканин голови, забій та садно м`яких тканин грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження утворилися від ударної травматичної дії тупих твердих предметів, за винятком саден, які утворилися за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані не пізніше дати звернення до лікувального закладу, тобто 26.06.2015.
Прокурор ще до початку апеляційного розгляду справи відкликав свою апеляційну скаргу, в порядку ст.403 КПК України.
В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок районного суду скасувати і призначити новий вирок, призначивши більш суворе покарання обвинуваченим. Апелянт обґрунтовує свої вимоги, тим, що районний суд призначив обвинуваченим занадто м`яке покарання, а крім цього на його думку безпідставно застосував до ОСОБА_10 . Закон України «Про амністію у 2016 році».
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника, які підтримали апеляційні вимоги, позицію решти учасників судового провадження, які вважали рішення суду правомірним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні ними кримінального правопорушення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб і про правову кваліфікацію за ч.2 ст.296 КК України обґрунтовані сукупністю досліджених у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України дав належну оцінку.

З даним висновком суду та наведеною кваліфікацією дій та ОСОБА_11 колегія суддів погоджується та й вирок суду в цій частині не оспорюється, а тому колегія суддів, виходячи з положень ч.1ст.404 КК України не переглядає його в указаній частині.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про призначення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості та неправильного застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», а саме застосування п.«є» ст.1 цього Закону до ОСОБА_10 , то колегія суддів зазначає наступне.
Так, ст.50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначених вимог закону.
Так, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні його обставини, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу винних, ОСОБА_11 раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, працює водієм в ТОВ «Хуавей», не одружений, має сина, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 раніше в силу ст.89 КК України не судимий, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований.
Суд першої інстанції також врахував досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , складеної Харківським районним відділом з питань пробації, згідно якої, останній має позитивні соціальні зв`язки, веде нормальний спосіб життя, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Проживає з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка має дитину-інваліда, ІНФОРМАЦІЯ_6 . Разом вони виховують спільного сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 Факторів, які б мотивували його до злочинної поведінки, не виявлено. У обвинуваченого стійка життєва позиція, має конструктивні плани на майбутнє. Виправлення ОСОБА_14 можливе, та він не становить небезпеки для суспільства (т.2 а.с.166).

Санкція статті за якою обвинувачених визнано винними передбачає покарання: обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на строк до чотирьох років.
Врахувавши обставини справи в їх сукупності, дані про особу винних, призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання у межах санкції яке за видом є найсуворішим, а за розміром наближеним до середнього розміру, на думку колегії суддів, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

Таким чином, слід зазначити, що районний суд призначив справедливе та достатнє для виправлення обвинувачених покарання, яке відповідно до ст.414 КПК України не можна визнати явно несправедливим через м`якість, тож апеляційні доводи потерпілого стосовно занадто м`якого покарання, не знайшли свого підтвердження.

Ґрунтується на вимогах закону, за переконанням колегії суддів і рішення суду про застосування до обвинувачених Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Статтею 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено категорії осіб, які підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.

Пункт «в» вказаної норми відносить до таких осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Пунк «є» вказаної норми відносить до таких осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України який відноситься до злочинів середньої тяжкості.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_11 є батьком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Південноміською радою Харківського району Харківської області.
Батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_15 не позбавлений, що підтверджується довідкою Південноміської ради Харківського району Харківської області №963 від 06.11.2017.
Батьками обвинуваченого ОСОБА_10 є ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 та паспортами батьків.
Отже, на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» - 7 вересня 2017 року - батьки обвинуваченого ОСОБА_10 досягли 70 років.
Передбачених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» заборон для застосування до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 амністії у справі не встановлено.
Що стосується апеляційних вимог потерпілого стосовно необґрунтованого звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», яке не ґрунтується, на його думку, на положеннях вказаного закону, оскільки таке застосування можливе за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей, то колегія суддів зазначає наступне.
15 січня 2020 року в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_17 , яке є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_10 надала суду присягу та з цього приводу пояснила, що дійсно вона має лише одного сина ОСОБА_10 , 1966р.н., і зазначила, що інших дітей у неї не має.
Отже, як обвинувачений ОСОБА_11 так і обвинувачений ОСОБА_10 правильно звільненні судом від відбування покарання на підставі п.«в» та п.«є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Таким чином апеляційною інстанцією не встановлені жодні порушення на які вказував апелянт, а тому апеляційні доводи слід визнати безпідставними, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді