справа №619/1526/16-к
провадження №1-кс/619/483/20
УХВАЛА

іменем України

11 червня 2020 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурора представника заявникаОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішено питання про арешт майна та власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 «про скасування арешту майна», -

встановив:
До Дергачівського районного суду Харківської області надійшло клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішено питання про арешт та власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 в межах кримінального провадження №0000192 від 08.02.2014, а саме арешт нерухомого майна земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :00:003:0296, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 .

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішено питання про арешт та власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала вимоги клопотання, з підстав викладених у ньому, зазначивши, що арешт накладено необґрунтовано, кримінальне провадження триває вже значний час, підстав для продовження арешту на майно не вбачає.

Прокурор в судовому засіданні, заперечував проти клопотання у повному обсязі та пояснив, що 12.06.2018 матеріали кримінального провадження №0000192 від 08.02.2014 об`єднані з кримінальним провадженням №0000038 від 11.12.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1, ч. 1ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2. ст. 364, ч. 4 ст. 190 КК України.

28.02.2019 Прокуратурою Харківської області у вказаному кримінальному провадженні визначено підслідність за Дергачівським ВП ГУНП в Харківській області.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області за процесуальним керівництвом Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_10 , дійшовши попередньої згоди щодо усіх обставин вчинення кримінального правопорушення розробили відповідну схему, пов`язану із незаконним безоплатним заволодінням земельними ділянками державної форми власності шляхом обману, які розташовані на території Дергачівського району Харківської області.

Відповідно до розробленої схеми заяви від імені осіб, які не мали дійсного наміру на отримання земельних ділянок та не були обізнані про використання їх персональних документів, подавалися до відповідної селищної ради, з метою безкоштовної приватизації земельних ділянок в межах житлового масиву «Флоринка» на території Дергачівського району Харківської області. Після чого посадові особи селищної ради та відділу Держземагенства зловживаючи службовим становищем діючи в інтересах зазначених осіб забезпечували безперешкодне отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки на громадян від імені яких подавалися заяви. В подальшому, без відома та участі деяких громадян право власності на земельні ділянки за підробленими, нотаріусом га іншими виконавцями злочинної схеми, договорами дарування та купівлі-продажу перереєстровувалося на учасників злочину та продавалися за ринковими цінами зацікавленим фізичним особам.

З метою реалізації зазначеної схеми, учасники злочинної групи, в період часу 2003-2007 років подали в тому числі завідомо підроблені заяви, з персональними документами, про необхідність виділення особам в межах безоплатної приватизації земельних ділянок загальною площею 5,980 га на території Дергачівського району Харківської області.

В свою чергу невстановлені посадові особи Малоданилівської селищної ради, усвідомлюючи що відведення вказаних земельних ділянок не належить до компетенції відповідної селищної ради, оскільки землі перебувають за межами населеного пункту та перебувають у віданні Дергачівської районної державної адміністрації, зловживаючи службовим становищем в інтересах зазначених осіб, забезпечили безперешкодне проходження документів та їх позитивний розгляд на сесії селищної ради.

В подальшому, на підставі отриманих рішень сесій начальник відділу Держземагенства Дергачівського району Харківської області ОСОБА_11 , зловживаючи своїм службовим становищем усвідомлюючи протизаконність передачі, спочатку надав позитивні висновки щодо можливості передачі вказаних земельних ділянок, в порушення вимог земельного законодавства та видав державні акти на право власності на вказаних громадян на 39 земельних ділянок на території Дергачівського району Харківської області.

Оглядом документів вилучених на підставі ухвали слідчого судді встановлено, що зміна права власності на усі земельні ділянки посвідчено одним нотаріусом ОСОБА_10 , більшість громадян яким було першочергово відведено земельні ділянки є особами похилого віку.

Факт незаконності відведення земельних ділянок посадовими особами Малоданилівської селищної ради та порушенням вимог ст. 122, 17 ЗК України, згідно яких питання відання відведеними земельних ділянок належить органу виконавчої влади - Дергачівській районної адміністрації, підтверджується інформацією наданою спеціалістом, показаннями свідків, інформацією відділу Держземагенства у Дергачівському районі.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 у кримінальному провадженні №0000192 від 08.02.2014 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:003:0296, накладено арешт з метою недопущення його відчуження, розпорядження, поділу, об`єднання, зміни кадастрового номеру, фактичного позбавлення підозрюваного, або інших осіб, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

В ході досудового слідства встановлено та об`єктивними обставинами кримінального правопорушення підтверджено, що предметом злочину с земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:003:0296, яка відповідно до витягу з інформаційної бази Державного земельного кадастру належить ОСОБА_5 .

Також, судом встановлені достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: зберегло на собі його сліди; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено наявність правових підстав для арешту майна, оскільки вказане нерухоме майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, враховано можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводяться слідчі (розшукові) дії. Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у такий спосіб як арешт майна, є доцільним, оскільки в даному випадку такий спосіб забезпечує запобігання можливості його відчуження, розпорядження, поділу, об`єднання, зміни кадастрового номеру, передачі майна.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України).

Враховуючи викладене, а також в зв`язку з тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводяться слідчі (розшукові) дії, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказана земельна ділянка є доказом злочину, прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_8 в особі представника адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні.

Заслухавши думку адвоката ОСОБА_4 та прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відомості щодо кримінального провадження №0000192 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. ст. 358 КК України.

12.06.2018 матеріали кримінального провадження №0000192 від 08.02.2014 об`єднані з кримінальним провадженням №0000038 від 11.12.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1, ч. 1ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2. ст. 364, ч. 4 ст. 190 КК України.

28.02.2019 Прокуратурою Харківської області у вказаному кримінальному провадженні визначено підслідність за Дергачівським ВП ГУНП в Харківській області.

На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області за процесуальним керівництвом Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 у справі № 646/10723/16-к, провадження № 1-кс/646/5922/2016, в даному кримінальному провадженні накладено арешт на земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер :00:003:0296, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Арешт накладено з метою забезпечення збереження майна як речового доказу.

Власником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_5 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, а також державним актом на право власності на земельну ділянку.

У судовому засіданні прокурор вказав як встановлені обставини, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з іншими поіменованими особами вчинив кримінальні правопорушення з метою незаконного заволодіння земельними ділянками.

Разом з тим, ані на час ухвалення рішення слідчим суддею, ані на поточний час (за збігом 4 років) жодній особі, включаючи ОСОБА_8 і ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні навіть не повідомлено про підозру, незважаючи на те, що слідство триває фактично 6 років, були проведені численні обшуки, вилучення майна та документів, допити і таке інше.

При зверненні з відповідним клопотанням про накладення арешту на майно слідчим було зазначено, що невстановлені посадові особи Малоданилівської селищної ради, усвідомлюючи, що відведення вказаних земельних ділянок не належить до компетенції відповідної селищної ради, оскільки землі перебувають за межами населеного пункту та перебувають у віданні Дергачівської районної державної адміністрації, зловживаючи службовим становищем в інтересах зазначених осіб, забезпечили безперешкодне проходження документів та їх позитивний розгляд на сесії селищної ради.

В подальшому, на підставі отриманих рішень сесій начальник відділу Держземагенства Дергачівського району Харківської області ОСОБА_11 зловживаючи своїм службовим становищем, усвідомлюючи протизаконність передачі, надав позитивні висновки щодо можливості передачі вказаних земельних ділянок, в порушення вимог земельного законодавства та видав державні акти на право власності на вказаних громадян на 39 земельних ділянок на території Дергачівського району Харківської області.

Однак, в дійсності жодна посадова особа Малоданилівської селищної ради за наведеними обставинами не була притягнута до кримінальної відповідальності, хоча йдеться про можливі події 2003-2008р.р.

Разом з тим відносно ОСОБА_11 Дергачівським районним судом Харківської області 20.12.2013 у справі №2010/1-577/11 був постановлений вирок за ч.2 ст. 367 КК України за фактом оформлення документів про передачу земельних ділянок АТ «Інвестор» з порушенням вимог Лісового кодексу України. В той же час судом були виключені епізоди обвинувачення, тобто виправдано ОСОБА_11 за ч.ст.366, ч.2 ст.364 КК України за фактом оформлення державних актів про передачу у власність громадян земельних ділянок для індивідуального будівництва. При цьому в якості підстав виправдання суд послався на незавершеність земельної реформи, на не встановлення меж населених пунктів, не проведення розмежування земель державної та комунальної власності. Вказаний вирок набув чинності, є обов`язковим для правозастосовуючих органів. Вироком підтверджено безпідставність тверджень про незаконне виділення земель Малоданилівською селищною радою під житлову забудову за межами населеного пункту, оскільки підтверджено, що земля знаходилась у віданні селищної ради, а межі населеного пункту, у встановленому порядку, не було визначено, а отже дії ОСОБА_11 не були протиправними.

Таким чином, ОСОБА_5 вказану земельну ділянку придбав у встановленому законом порядку, протилежного не встановлено ані жодним судовим рішенням в цивільному провадженні, ані обвинувальним вироком в кримінальному провадженні.

Тому вимога прокурора відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту на вказане майно ґрунтується лише на припущенні, що дане майно може бути предметом, об`єктом чи знаряддям злочину та припущенні можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно приписів ч.1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Конституцією України гарантовано презумпція невинуватості (ст.62 Конституції України).

Прокурором у судовому засіданні зроблено твердження про вчинення конкретними поіменованими особами злочину за відсутності обвинувального вироку і навіть за відсутності повідомлення про підозру, що є грубим порушенням конституційної гарантії щодо презумпції невинуватості заявника, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відсутність на протязі всього часу досудового розслідування будь-яких повідомлень про підозру свідчить, що у слідства в дійсності на теперішній час нема достатніх та обґрунтованих підстав для підозри, а отже і для будь-якого обмеження прав власника, в тому числі шляхом арешту належного йому майна.

У відповідності до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 1 статті 174 КПК України передбачено: підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективним засобом юридичного захисту є скасування арешту майна.

У відповідності до ст. 129 Конституції України, в редакції Закону України від 02.06.2016, суд здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За приписами ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також в ст. 9 Конституції України закріплено положення, за яким чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до положень ст.ст. 26, 27 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись. Учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору.

Дія Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на території України підтверджена Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів «2, 4, 7 та 11 до Конвенції», від 17.07.1997.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції , що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, відомості про причетність до злочину власника майна не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування, не встановлено потерпілого у кримінальному провадженні у розумінні ст.55 КПК України, тобто фізичної особи, який внаслідок шахрайського заволодіння нерухомим майном завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Версія органу досудового розслідування про те, що зазначене в ухвалі про арешт майно є предметом, доказом злочину, засобом та знаряддям його вчинення, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які слугували підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, відсутні, а тому відсутні підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

ОСОБА_5 на теперішній час є законним та добросовісним власником зазначеного арештованого майна, яке було придбано та зареєстровано у передбаченому законом порядку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.2008р., де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського суду від 24.03.2005р. по справі Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більш того, верховенство права, одна із засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

З даних державного реєстру судових рішень вбачається, що слідство щодо вказаних земельних ділянок не проводиться тривалий час. Прокурор у судовому засіданні не надав інших доказів.

Матеріали кримінального провадження не містять інформації, що власник даної земельної ділянки визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у вищевказаному кримінальному проваджені, жодні слідчі дії щодо нього не проводяться.

Положення статей 7 та 28 КПК України закріплюють таку засаду кримінального провадження, як розумність строків та передбачають критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, визначають, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Слідчий суддя вважає, що прокурор не довів розумність такого тривалого строку арешту майна.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які слугували підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, відсутні, а тому відсутні підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту майна обґрунтоване, та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 310, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання представника третьої особи, щодо майна якої вирішено питання про арешт майна та власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 «про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.12.2016 в межах кримінального провадження №0000192 від 08.02.2014" - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :00:003:0296, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1