ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1192/20 Справа № 191/145/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , -
В с т а н о в и л а:
цією ухвалою задоволено клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гола Пристань, Голопристанського району, Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 13.08.2015 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна,
про застосування до нього ст. 82 КК України.
Постановлено змінити ОСОБА_7 невідбуту частину покарання більш м`якою, - обмеженням волі.
Задовольняючи клопотання засудженого, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 відбуваючи покарання в СВК № 94, зарекомендував себе з позитивної сторони, працевлаштований в цех № 2 слюсарем, станом на 09.02.2018 року він відбув частину строку призначеного судом покарання, має 5 заохочень за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, мав 3 стягнення, які у встановленому законом порядку погашені, соціально-корисні зв`язки задовільні. Вину у скоєному злочині визнає та усвідомлює повністю.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить дану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_7 ст. 82 КК України.
Вважає, що суд першої інстанції не врахував особу засудженого ОСОБА_7 , який неодноразово раніше судимий за умисні злочини, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, знову вчинив умисні тяжкі корисливі злочини.
На думку апелянта, судом не надано оцінку матеріалам справи, оскільки засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання мав 3 стягнення та 5 заохочень. За період відбування покарання характеризується посередньо.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні клопотання, засудженого, який поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 КК України, особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, даних вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України, не дотримався, та дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час став на шлях виправлення, та до нього може бути застосовано ст. 82 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення особливо тяжких злочинів. В установах виконання покарань знаходиться з 10.04.2015 року. За час знаходження в СІЗО м. Кривого Рогу ОСОБА_7 характеризувався посередньо, мав 3 стягнення, заохочень не мав, до праці не залучався.
Відбуваючи покарання в СВК № 94, ОСОБА_7 характеризується посередньо, працевлаштований в цех № 2 слюсарем, має 5 заохочень за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, мав 3 стягнення, які у встановленому законом порядку погашені. І хоча ці стягнення є погашеними та знятими, вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування покарання.
Також, згідно з характеристикою, виданою начальником СВК № 94, комісією установи 30.11.2016 року ОСОБА_7 було відмовлено в можливості застосування до нього ст. 101 КВК України. 15.02.2018 року було відмовлено в можливості застосування до нього ст. 82 КК України. 26.04.2019 року також було відмовлено в можливості застосування до нього ст. 81 КК України.
З врахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що дані про поведінку засудженого ОСОБА_7 в цілому та його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не тільки за час, що безпосередньо передував розгляду клопотання, свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, тому достатніх підстав для задоволення його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням немає.
Оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання не з`ясував належним чином всі обставини, що підлягають з`ясуванню, та не врахував положення закону, яким визначено підстави та порядок заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали - про відмову в задоволенні клопотання.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду, - скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , - задовольнити.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 82 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4