ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/1222/19 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2524/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.1, 2 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.06.2019р. відносно ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лозова, Харківської області, громадянин України, з середньою технічною освітою, розлучений, непрацюючий, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за:
- ч.1 ст.185 КК України до 6 місяців позбавлення волі;
- ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
Цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 28.01.2019р., приблизно о 12год., ОСОБА_7 знаходився за місцем мешкання на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел на таємне викрадення алюмінієвої драбини, що належить його матері ОСОБА_8 , 1942р.н., яка є особою похилого віку.
Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди ОСОБА_8 і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з господарського приміщення, до якого він мав вільний доступ, таємно викрав алюмінієву драбину вартістю 833грн, яка належить ОСОБА_8 .
Утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
Крім того, 20.02.2019р., приблизно о 11год. 30хв., у ОСОБА_7 в ході розпиття спиртних напоїв, виник умисел на таємне викрадення цифрового ефірного приймача « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який належить його матері ОСОБА_8 , 1942р.н., яка є особою похилого віку.
ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди ОСОБА_8 і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, діючи повторно, із будинку, в якому мешкає разом з матір`ю, таємно викрав цифровий ефірний приймач «STRONG SRT8500» вартістю 283грн., який належить ОСОБА_8 .
Утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок шляхом пом`якшення призначеного покарання до такого виду, який би не бу пов`язаний з позбавленням волі.
В апеляційній сказі прокурор просить скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, а на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання - 2 роки позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони захисту та обвинувачення, які просили задовольнити апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як вбачається з вироку (т.1 а.с.46-50) фактичні обставини встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.
Не вдаючись до аналізу правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскілки це не оскаржується у поданих апеляційних скаргах, колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання, судом першої інстанції було враховано характер та ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відносяться до середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, з середньою технічною освітою, не працює, розлучений, на обліку у лікарів психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно.
Щире каяття визнано обставиною, що пом`якшує покарання, а вчинення злочину щодо особи похилого віку та в стані алкогольного сп`яніння відсутністю обставинами, які обтяжуть покарання.
Суд, при призначенні покарання обвинуваченому також врахував висновок органу пробації, а тому справедливо призначив, на думку колегії суддів остаточне покарання у виді позбавлення волі.
Разом з цим, доводи прокурора про те, що суд призначив за ч.1 ст.185 КК України - 6 місяців позбавлення волі не відповідають вимогам ч.2 ст.63 КК України, яка встановлює, що мінімальний розмір даного виду покарання становить 1 рік.
Звідси апеляційні доводи прокурора є слушними і заслуговують на увагу.
Сам розмір призначеного покарання з урахуванням вище встановлених обставин та приймаючи до уваги особу обвинуваченого, за переконанням колегії суддів можна вважати явно не справедливим через суворість, як того вимагає ст.414 КПК України, оскільки санкції відповідних частин вказаної статті передбачають в якості основного покарання декілька альтернативних покарань більш м`яких ніж призначене судом - позбавлення волі, тому апеляційна інстанція погоджується і з доводами обвинуваченого.
Проте, призначаючи покарання враховуючи положення ст.65 КК України та роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та характер і ступень тяжкості скоєного злочину, обставини що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого його відношення до скоєного злочину та приходить до висновку, що виправлення та попередження скоєння нових злочинів не можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому слід обрати покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства.
Разом з цим, виходячи з вище встановлених обставин та приймаючи до уваги особу обвинуваченого колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання в максимальних розмірах.
Звідси, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити вирок в частині призначеного покарання оскільки судом першої інстанції, як було встановлено в апеляційній інстанції було допущені порушення передбачені ст.414 та п.1 ч.1 ст.413 КПК України, що згідно до п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст.405, 407, 408, п.4 ч.1, ч.2 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.06.2019р. відносно ОСОБА_7 змінити: - призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України - громадські роботи строком 80(вісімдесят) годин, за ч.2 ст.185 КК України 1(один) рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання 1(один) рік позбавлення волі.
В решті залишити вирок без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, - у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді