Справа № 466/6478/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1529/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання в.о. начальника установи арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що наявність у засудженого ОСОБА_6 заохочень, не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.Крім того суд врахував, що засуджений відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, раніше неодноразового судимий з призначенням покарань у виді позбавлення волі, однак висновків для себе не робить.
Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить винести справедливе рішення про його умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд першої інстанції без важливих підстав відмовив йому у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення. Вказує, що за час перебуванням ним у «Личаківській виправній колонії №30» його не змогли офіційно працевлаштувати, але він працює безоплатно. Крім цього, засуджений стверджує, що став на шлях виправлення і своєю поведінкою та працею неодноразово це доводив, так як від начальника установи 5 разів отримував подяки.
Також, засуджений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі вказав про розгляд апеляційної скарги без його участі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.
Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Частинами 1, 2 ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання.
З матеріалів справи, зокрема з клопотання в.о. начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» вбачається, що 10 січня 2017 року ОСОБА_6 засуджено вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2017 року за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано термін попереднього ув?язнення з 26.10.2016 року по 10.01.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.08.2017 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув?язнення з 11.01.2017 року по 10.02.2017 року із розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі. Початок терміну покарання 10 січня 2017 року, а кінець терміну 12 липня 2020 року.
08 серпня 2019 року до Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання в.о. начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 81 КК України
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання в.о. начальника установи арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Так, приймаючи рішення суд першої інстанції вірно врахував, що засуджений ОСОБА_6 працевлаштований не був, на добровільних засадах був залучений до прибирання у дільниці майстерні, та залучався до робіт по обслуговуванню обладнання котельні. За час відбування покарання в установі допустив одне порушення вимог режиму відбуття покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності - 28.03.2019 «Попередження», дане порушення полягало у тому, що ОСОБА_6 , був виявлений у стані алкогольного сп?яніння. Адміністрацією установи п?ять разів заохочувався, а саме 12.07.2017, 18.10.2017, 29.12.2017,08.01.2019, 05.07.2019 у виді «Подяки».
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про незаконність судового рішення, а також те, що суд першої інстанції без важливих підстав відмовив йому у задоволенні клопотання, так як з матеріалів провадження вбачається, що дані наведені ним у апеляційній скарзі були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності, зокрема щодо залучення останнього до робіт у дільниці майстерні та котельні, а також щодо заохочування його п?ять разів.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність у засудженого ОСОБА_6 заохочень не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а тому ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 14 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4