Справа № 347/116/20
Провадження № 1-кп/347/102/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2020 м.Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області, в складі:

Головуючої судді : ОСОБА_1

Секретаря: ОСОБА_2

З участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження № 0000015 від 13.01.2020 року відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого ,

про обвинувачення за ч. 2 ст.28, ч.2 ст.310 КК України, -

в с т а н о в и в:

12.01.2020 року до суду надійшов обвинувальний акт №0000015 від 13.01.2020 року, з угодою про визнання винуватості від 16.01.2020 року, укладеної між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 .

З угоди про визнання винуватості від 16 січня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 310 КК України, за наступних обставин: на початку червня 2019 року у ОСОБА_6 виник корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом забезпечення незаконного посіву та вирощування нарковмісних рослин конопель у кількості 50 (п`ятдесят) рослин і більше та подальшого виготовлення з них особливо небезпечного наркотичного засобу «Канабіс», в особливо великих розмірах, з метою його збуту.

З цією метою ОСОБА_6 , створив організовану групу до складу якої залучив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким довів свій план злочинної діяльності, що полягав у визначенні місця здійснення незаконного посіву та вирощування нарковмісних рослин конопель у кількості 50 (п`ятдесят) рослин і більше; - вербування осіб, що за певну окрему плату будуть безпосередньо здійснювати незаконний посів та вирощування рослин конопель без мети збуту; отримання та розподілу прибутку й організації місця для реалізації злочинного задуму.

Таким місцем незаконної діяльності зазначені правопорушники визначили приміщення теплиць тепличного комплексу по вирощуванню овочевих культур, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40 000 кв.м, який ОСОБА_6 , 18.06.2019, орендував у ППФ «Явсон», представником якого при укладенні відповідного договору виступав ОСОБА_7 , що діяв на підставі нотаріально посвідченої генеральної довіреності № 720 від 29.05.2019, виданої від імені власника підприємства ОСОБА_9

04 вересня 2019 року члени організованої групи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до такої своєї протиправної діяльності, пов`язаної зокрема із незаконним посівом та вирощуванням конопель в кількості 50 (п`ятдесят) рослин і більше, залучили ОСОБА_4 , який не будучи обізнаним з планами організованої групи та погодившись на умови праці і окрему обіцяну йому платню в розмірі 1000 грн., щоденно, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідник свого протиправного діяння, брав участь у вирощуванні нарковмісних рослин конопель на території орендованого ОСОБА_10 тепличного комплексу ППФ «Явсон».

11 вересня 2019 року під час проведення санкціонованого обшуку території тепличного комплексу по вирощуванню овочевих культур, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції спільно із працівниками СБУ було виявлено 89366 рослин, що згідно з висновками експертиз № СЕ-19/109/19-628НЗ/19 від 12.09.2019, № СЕ-19/109/19-674НЗ/19 від 03.10.2019, № СЕ-19/109/19-676НЗ/19 від 03.10.2019, № СЕ-19/109/19- 675НЗ/19 від 03.10.2019 є нарковмісними рослинами роду коноплі (Саnabis), які ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 із залученням ОСОБА_4 та інших робочих осіб, що не були обізнані в їхньому злочинному плані, вирощували з метою виготовлення з них особливо небезпечного наркотичного засобу «Канабіс», в особливо великих розмірах, для подальшого збуту.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд ухвалити вирок, затвердити угоду з обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості від 16.01.2020 року та призначити узгоджену міру покарання, а саме за ч.2 ст.28 та ч.2 ст.310 КК України, із застосуванням ст.69 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 8500 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 подав суду клопотання про розгляд справи без участі адвоката та не заперечив проти заявленого прокурором клопотання яке просить задоволити та затвердити угоду про визнання винуватості.

Вивчивши зміст угоди про визнання винуватості, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, зіставивши зміст угоди з обвинувальним актом, даними щодо особи обвинуваченого та вимогами КПК та КК України, суд приходить до висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 і його захисником необхідно відмовити виходячи із наступного :

Угода про визнання винуватості укладена 16 січня 2020 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 , надійшла до суду разом з обвинувальним актом 17.01.2020 року. Відповідно до умов згаданої угоди у кримінальному провадженні відомості про яке внесено в ЄРДР за №0000015 від 13.01.2020 року, сторонами вказаної угоди, процесуальним прокурором, підозрюваним та його захисником викладено формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 2 ст28, ч.2 ст.310 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, а також узгодили призначення відповідного покарання ОСОБА_4 у разі затвердження угоди та роз`ясненням йому та прокурору наслідків укладення та затвердження угоди, в тому числі наслідків її невиконання.

Так, п. 2 частини 1 ст.468 КПК України передбачено укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 ст.469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Статтею 472 КПК України визначено вимоги до змісту угоди про визнання винуватості.

Суд звертає увагу, що в угоді про визнання винуватості зазначено, що підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти прокуратурі Івано-Франківської області та органу досудового розслідування щодо викриття всіх відомих осіб причетних до організації та безпосереднього виконання посіву, вирощування нарковмісних рослин конопель та подальшого виготовлення і збуту особливо небезпечного наркотичного засобу «Канабіс», у період часу з червня по вересень 2019 року в приміщеннях теплиць тепличного комплексу по вирощуванню овочевих культур, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; сприяти розслідуванню і встановленню обставин вказаного кримінального провадження; у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності співпрацювати з прокуратурою Івано-Франківської області та іншими правоохоронними органами області у викритті та виявленні відомих йому правопорушень, у тому числі пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів.

Однак, суд враховуючи пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення, приймає до уваги те, що під час підготовчого судового провадження не доведено та не підтверджено належними доказами факт сприяння прокуратурі Івано-Франківської області та органу досудового розслідування щодо викриття всіх відомих осіб причетних до організації та безпосереднього виконання посіву, вирощування нарковмісних рослин конопель та подальшого виготовлення і збуту особливо небезпечного наркотичного засобу «Канабіс»; сприяти розслідуванню і встановленню обставин вказаного кримінального провадження; у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності співпрацювати з прокуратурою Івано-Франківської області та іншими правоохоронними органами області у викритті та виявленні відомих йому правопорушень, у тому числі пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів.

Аналізуючи зміст угоди про визнання винуватості суд приходить до висновку, що вказана угода не містить відповідних підтверджених підстав для застосування п.3 ч.4 ст.469 КПК України, а спрямована лише на призначення пом`якшеного покарання.

Крім того, прокурором в підготовчому судовому засіданні необґрунтовано наявність в діях обвинуваченого обставин активного сприяння розкриттю злочину, не наведено фактів надання обвинуваченим відповідної допомоги в установленні невідомих обставин справи, а відтак у суду відсутні належні правові підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам, внаслідок відсутності конкретизації субсидіарної складової такої угоди з викриття зазначеним обвинуваченим інших членів організованої групи в тому числі і для застування судом ст.69 КК України.

Також суд звертає увагу на не відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства стосовно викладу фактичних обставин справи, встановлення дійсної фактичної ролі обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2 ст.28, ч.2 ст.310 КК України.

Так, відповідно до обвинувального акту та угоди про визнання винуватості вказано, що досудовим розслідуванням встановлено, що: «на початку червня 2019 року у ОСОБА_6 виник корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом забезпечення незаконного посіву та вирощування нарковмісних рослин конопель у кількості 50 (п`ятдесят) рослин і більше та подальшого виготовлення з них особливо небезпечного наркотичного засобу «Канабіс», в особливо великих розмірах, з метою його збуту.

З цією метою ОСОБА_6 , створив організовану групу до складу якої залучив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким довів свій план злочинної діяльності, що полягав у визначенні місця здійснення незаконного посіву та вирощування нарковмісних рослин конопель у кількості 50 (п`ятдесят) рослин і більше; - вербування осіб, що за певну окрему плату будуть безпосередньо здійснювати незаконний посів та вирощування рослин конопель без мети збуту; отримання та розподілу прибутку й організації місця для реалізації злочинного задуму.

Таким місцем незаконної діяльності зазначені правопорушники визначили приміщення теплиць тепличного комплексу по вирощуванню овочевих культур, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40 000 кв.м, який ОСОБА_6 , 18.06.2019, орендував у ППФ «Явсон», представником якого при укладенні відповідного договору виступав ОСОБА_7 , що діяв на підставі нотаріально посвідченої генеральної довіреності № 720 від 29.05.2019, виданої від імені власника підприємства ОСОБА_9

04 вересня 2019 року члени організованої групи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до такої своєї протиправної діяльності, пов`язаної зокрема із незаконним посівом та вирощуванням конопель в кількості 50 (п`ятдесят) рослин і більше, залучили ОСОБА_4 , який не будучи обізнаним з планами організованої групи та погодившись на умови праці і окрему обіцяну йому платню в розмірі 1000 грн., щоденно, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідник свого протиправного діяння, брав участь у вирощуванні нарковмісних рослин конопель на території орендованого ОСОБА_10 тепличного комплексу ППФ «Явсон».

11 вересня 2019 року під час проведення санкціонованого обшуку території тепличного комплексу по вирощуванню овочевих культур, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції спільно із працівниками СБУ було виявлено 89366 рослин, що згідно з висновками експертиз № СЕ-19/109/19-628НЗ/19 від 12.09.2019, № СЕ-19/109/19-674НЗ/19 від 03.10.2019, № СЕ-19/109/19-676НЗ/19 від 03.10.2019, № СЕ-19/109/19- 675НЗ/19 від 03.10.2019 є нарковмісними рослинами роду коноплі (Саnabis), які ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 із залученням ОСОБА_4 та інших робочих осіб, що не були обізнані в їхньому злочинному плані, вирощували з метою виготовлення з них особливо небезпечного наркотичного засобу «Канабіс», в особливо великих розмірах, для подальшого збуту».

В той же час, на переконання суду з урахуванням правової позиції Верховного суду України, викладеної в Постанові ВСУ від 03.03.2016 року у справі №5-347кс15, положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та загальних засад кримінального провадження, зокрема верховенство права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зазначення цих обставин в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості, порушує вимоги кримінального процесуального законодавства, та з урахуванням положень п.3 ч.7 ст.474 КПК України, не повинна порушувати права, свободи та інших осіб.

Разом з цим, чинний КПК України, зокрема ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Так, відповідно до частини 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст угоди про визнання винуватості, та сам обвинувальний акт недвозначно вказує на те, що « ОСОБА_6 створив організовану групу до складу якої залучив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким довів свій план злочинної діяльності, що полягав у визначенні місця здійснення незаконного посіву та вирощування нарковмісних рослин конопель у кількості 50 (п`ятдесят) рослин і більше; - вербування осіб, що за певну окрему плату будуть безпосередньо здійснювати незаконний посів та вирощування рослин конопель без мети збуту; отримання та розподілу прибутку й організації місця для реалізації злочинного задуму», тобто це є фактичною констатацією цього факту і, всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно стверджує про їх винуватість у вчиненні вказаного злочину.

Зазначені в угоді про визнання винуватості, та обвинувальному акті факти, які стосуються вищевказаних осіб, не можуть вважатися встановленими в даному кримінальному провадженні і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно останніх.

На думку суду, зазначення в угоді про визнання винуватості, та в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншими, крім обвинуваченого особами, які фактично на даний час підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст.2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК України, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на неприюдиційність обвинувального вироку на підставі угоди, ухваленого щодо одного співучасника, питання вини іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

При цьому суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до положень кримінального процесуального закону підлягає обовязковому застосуванню та виходить з того, що презумпція невинуватості порушується, якщо судове рішення щодо особи, яка обвинувачується у вчинені кримінального злочину, відображає думку про його винність до того, як його вина була доведена відповідно до закону. Досить навіть за відсутності офіційних висновків того, що є деяке припущення, що суд розглядає обвинуваченого в якості винного (справи Мінеллі проти Швейцарії пункт 37; Нераттіні проти Греції пункт 23; Діду проти Румунії пункт 41).

Сторони, при укладені вищевказаної угоди про визнання винуватості, наведених вище вимог закону не врахували та не прийняли до уваги, що її умови суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства та порушують права, свободи та інтереси інших осіб, що суперечить вимогам п.3 ч.7 ст. 474 КПК України.

На думку суду виклад фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_4 кримінального правопорушення та наслідків їх вчинення не є можливим без ідентифікації в угоді про визнання винуватості та обвинувальному акті певних осіб, з якими він мав злочинний зв`язок.

Крім того, що умови угоди про визнання винуватості порушують права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає також і не можливістю визначення узгодженого сторонами покарання, яке не відповідає суспільної небезпеці скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, як встановлено ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, а також умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 сторони погодились про призначення останньому покарання за ч.2 ст. 28, ч.2 ст.310 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. Зокрема, угода містить посилання на ст. 69 Кримінального кодексу України, але відомості про те, яка саме частина цієї статті кримінального закону застосовується (перша чи друга), не містить.

Однак узгоджене сторонами угоди покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, суперечить загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Згідно вимог ст. 69 КК України призначати інший, більш м`ягкий вид основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч.2 ст.310 КК України, умотивуваши своє рішення, може лише суд. У прокурора в кримінальному провадженні при укладені угоди про визнання винуватості таке право відсутнє.

Таким чином, застосування ст.69 КК України не має імперативного характеру, та є виключним правом суду, при прийнятті судового рішення в нарадчій кімнаті, на призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, яке можливе у разі наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», а саме п.12, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1-2 ч.1 ст.65 КК України, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК України. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу Х Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч.1 ст.65 КК України).
Відповідно до ч.2 ст.65, ч.5 ст.68 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а при призначенні покарання співучасникам злочину суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину.
Таким чином при узгодженні міри покарання прокурором в угоді в достатній мірі не враховано тяжкості злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 зокрема ч.2 ст.28, ч.2 ст.310 КК України, який є умисним тяжким злочином проти здоров`я населення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а тому має підвищену суспільну небезпеку із урахуванням соціально-політичної та криміногенної обстановки в Україні.
На думку суду, узгоджене сторонами покарання суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами. Висновок прокурора та обвинуваченого щодо доцільності застосування ст.69 КК України суд вважає передчасним та належним чином не доведеним в судовому засіданні.
Учасниками процесу не подавались до суду докази і у даному підготовчому засіданні судом не досліджувались будь-які докази та характеризуючі матеріали на особу, а затвердження судом угоди не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченими статтями 468-475 цього Кодексу.

Оскільки угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, обвинувальний акт та угода про визнання винуватості підлягають поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 468, 469, 471, 474 КПК України, суд,-

У х в а л и в :

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 16.01.2020 між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 .

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесено в ЄРДР за № 0000015 від 13.01.2020 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.28 , ч.2 ст.310 КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Косівський районний суд.

Суддя: ОСОБА_1