Справа №463/1938/20
Провадження №1-кс/463/1220/20
У Х В А Л А

13 березня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржники звернулись до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 11 лютого 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000015 від 23 березня 2016 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що в даному кримінальному провадженні скаржники вважають себе потерпілими, так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення їм спричинено моральну шкоду, що підтверджується наданими ними документами. Не зважаючи на це слідчим повторно відмовлено визнанні потерпілими. Вважають постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст.55 КПК України. Факти, викладені у постанові слідчого не відповідають дійсним обставинам справи, постанова не є вмотивованою та не містить жодної підстави вважати їх особами, яким не завдано шкоди. Також слідчим не враховано доводи слідчого судді в ухвалі про скасування попередньої постанови.
Скаржник ОСОБА_3 в судовому засідання скаргу підтримав з аналогічних підстав, не заперечив проти розгляду скарги у відсутності інших скаржників.
Скаржники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали до суду заяву про розгляд скарги у їх відсутності, а тому, у зв`язку із скороченими строками розгляду скарги вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності скаржника.
Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час і місце його проведення, подав заяву про розгляд скарги без його участі. У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 11 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000015 від 23 березня 2016 року

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Пункт 2 ч.5 ст.110 КПК України визначає, що мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявникам шкоди.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчий відмову у визнанні потерпілими мотивує тим, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановлено очевидних та наявних підстав вважати, що заява про вчинення правопорушення подана особою, якій завдано шкоду.
Разом з тим, поза увагою слідчого залишились доводи заявників щодо заподіяння їм моральної шкоди. Оскаржувана постанова не містить будь-якого аналізу чому слідчий відкидає доводи щодо заподіяння моральної шкоди. З оскаржуваної постанови не можливо встановити чи вживав слідчий заходів у відповідності до положень п.6 ч.2 ст.242 КПК України для встановлення розміру шкоди немайнового характеру.
Окрім того, з пояснень скаржника та долучених ним матеріалів в тому числі ухвал слідчих суддів вбачається, що в процесі розслідування кримінального провадження № 0000312 від 11.11.2015 року по факту вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України працівники Бережанського РВ ГУМВС у Тернопільській області запідозрили у скоєнні крадіжки майна внука ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , якого було доставлено у приміщення відділку міліції і працівники поліції його утримували декілька годин, схиляли до зізнання у скоєнні злочину. Окрім того, без висунення підозри його фотографували, скерували у медичний заклад запит про надання довідки лікаря нарколога та лікаря психіатра у зв`язку із розслідуванням кримінального провадження відносно ОСОБА_4 . Такі дії у невеликому населеному пункті дійсно завдали моральних збитків. Окрім того, утримання особи у відділку поліції без оформлення затримання є незаконним затриманням і право на відшкодування шкоди за такі дії прямо передбачене ст.1176 ЦК України. Разом з тим, слідчий на ці обставии увагу не звернув, як і на ухвали слідчих суддів Тернопільского міськрайонного суду Тернопільської області, якими неодноразово скасовані постанови слідчих прокуратури, в тому числі про відмову у визнанні скаржників потерпілими.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що аналогічна за змістом постанова про відмову у визнанні потерпілим вже були предметом розгляду слідчого судді, за наслідками якого зазначена постанова були скасована. Не зважаючи на дані обставини слідчим надалі не мотивовано підстави для відмови у задоволенні клопотання в аспекті положень частини 5 ст.55 КПК України, що призводить до чергового скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим.
Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 11 лютого 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000015 від 23 березня 2016 року та зобов`язати слідчого повторно вирішити питання про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 потерпілими.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 18 березня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1