ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3987/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/625/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Інші справи та матеріали
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника ДУ «Центр пробації`Перекрест А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами стосовно ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
В апеляційній скарзі засуджений посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати та постановити нову ухвалу з застосуванням до нього вимог ст. 81 КК України. Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді його заяви, дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що ним до заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання був наданий вирок, ухвала суду про умовно-дострокове звільнення, характеристики з місця роботи та з місця проживання, довідка з органу пробації, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей, довідка про склад сім`ї, однак, суд не врахував жодних з них, не дав їм належної оцінки та не навів мотиви їх неврахування. Вважає, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці він довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення засудженого, який наполягав на задоволенні апеляційних вимог щодо умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, який вказував на необґрунтованість апеляційних вимог засудженого, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
За приписами ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" згідно з ч.1 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку) є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Позбавлення прав керування транспортними засобами у вказаний вичерпний перелік не входить.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва 16.11.2012 року за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 02.11.2017 року ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 2 роки 7 місяців 21 день позбавлення волі, без звільнення від додаткового покарання, тобто із залишенням додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Поряд з цим, колегією суддів у ході апеляційного розгляду з`ясовано, що Червонозаводський районний суд м. Харкова, розглядаючи заяву ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, також дотримався усіх вимог, з якими закон пов`язує можливість звільнення засудженого умовно-достроково від відбування додаткового покарання. Рішення суду про відмову у задоволенні заяви є законним, вмотивованим і обґрунтованим, що об`єктивно вбачається з висновків суду, які містяться в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.
Зі змісту апеляційних доводів ОСОБА_7 вбачається, що він обґрунтовує твердження щодо незаконності судового рішення лише своєю суб`єктивною незгодою з оскаржуваним рішенням, а його твердження щодо неналежного врахування судом характеристики з місця роботи та з місця проживання, довідка з органу пробації, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей, довідка про склад сім`ї - не відповідають дійсності. Зокрема, Червонозаводський районний суд м. Харкова брав до уваги відомості, що є наявними в інших рішеннях судів, в тому числі у вироку Солом`янського районного суду м. Києва 16.11.2012 року, ухвалі Машівського районного суду Полтавської області від 02.11.2017 року, зі змісту яких об`єктивно вбачається, що ці суди брали до уваги при вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення лише від основного покарання наявність обставин, пов`язаних з родинними зв`язками засудженого, необхідністю утримання двох неповнолітніх дітей, і поведінку та ставлення до праці під час відбування покарання у кримінально виконавчих установах. Разом з цим, Червнозаводський районний суд м. Харкова зробив слушний висновок про те, що умовно-дострокове звільнення від покарання є правом суду, а не обов`язком, і не погоджуючись саме з цим, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, доводи якої свідчать про ігнорування ним вищезазначених положень чинного законодавства України, які містяться в ч. 1 ст. 81 КК України - стосовно можливості, а не обов`язку суду щодо умовно дострокового звільнення від покарання призначеного вироком, який набрав законної силі, внаслідок чого, підлягає виконанню.
Тобто, в розумінні статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування ним покарання є правом, а не обов`язком суду й застосовується на розсуд суду.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційних доводів та вимог, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, наслідком якого стала смерть двох осіб та заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження одній особі, що суттєво підвищує як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і суспільну небезпеку особи винного, який засуджений за вчинення цих діянь. З огляду на викладене, врахування судом і цих обставин, поряд з наявністю позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_7 після його звільнення від основного покарання, є слушними, однак суд першої інстанції вірно встановив, що питання умовно - дострокового звільнення від додаткового покарання є передчасними та невиправданими з точки зору дотримання вимог загальної та особистої превенції. З цього приводу колегія суддів керується вимогами ч.2 ст. 50 КК України, про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи заяви засудженого ОСОБА_7 не можуть слугувати достатніми підставами для його дострокового звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, й висновки суду щодо відмови у задоволенні заяви є обґрунтованими та законними.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4