Справа № 496/41/20
Провадження № 1-кп/496/260/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпіла ОСОБА_6 , представник потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області обвинувальний акт та клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням: ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані до нього матеріали у зазначеному кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 20.12.2019 року ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурором до суду було подано клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом було також поставлено на обговорення питання про можливість закриття підготовчого судового засідання та призначення справу до судового розгляду по суті
В підготовчому судовому засіданні прокурор подане клопотання про обрання запобіжного заходу підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків по кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду по суті.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або застави, посилаючись на те, що обвинувачений раніше хворів на туберкульоз, також зазначили, що не заперечують проти призначення справи до судового розгляду по суті.
Від потерпілого ОСОБА_8 надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі та зазначив, що претензій матеріального або морального характеру він не має та просить обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Потерпіла ОСОБА_6 та її представник в підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.
Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, потерпілої та її представника, вивчивши матеріали що додані до клопотання, суд дійшов до наступного висновку:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Приймаючи рішення про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд приймає до уваги, що у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок / справа Letellier проти France/.
Доцільність обрання перебування під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, з огляду на особу обвинуваченого, визначає вірогідність переховування від суду.
Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, не законно впивати на свідків та потерпілих з метою зміни ними свідчень так як по зазначеній справі свідки ще не були допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як існує той факт, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за такий же злочин та не зробив для себе відповідних висновків, також враховуючи що санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, що на думку суду є важливим аргументом, що він може переховуватись від правосуддя, враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали суд вважає клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші характеризуючі данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що особа обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, враховуючі інші зібрані досудовим слідством матеріали кримінального провадження, та ризики, які на даний час не перестали існувати, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Щодо усного клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або застави, суд вважає необхідним відмовити у задоволені вказаного клопотання, враховуючи вищевказане та виходячи з наступного.
Суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також звертає увагу на те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, також суд враховує тяжкість інкримінованого йому злочину, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі, а також скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі двох осіб, та отримання однією особою тілесних ушкоджень середньої тяжкості, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, а також з метою уникнення ризиків того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення або буде впливати на свідків чи потерпілих, необхідно обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні зазначив, що обвинувачений раніше хворів на туберкульоз, але жодних підтверджень щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого на теперішній час та неможливості утримуватись в умовах ОСІ, обвинувачений та його захисником до суду не було надано.
Суд критично ставиться до наданих стороною захисту матеріалів щодо міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, оскільки зазначена в них інформація протирічива.
Так в характеристиці з міста роботи ТОВ «Сейп Автотранс» не зазначено посаду яку обіймав обвинувачений, період роботи, коли він прийнятий на роботу, та таке інше.
В характеристиці з місця мешкання зазначається, що обвинувачений офіційно не працює, що йде в протиріччя із зазначеною вище характеристикою.
Також суд вважає, що застосування застави до обвинуваченого не можливе, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покаранная за яке передбачено тільки у вигляді позбавлення волі, що на думку суду є важливим аргументом, що він може переховуватись від правосуддя, тому звільнення обвинуваченого з під варти та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави на думку суду є не можливим так як є ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, а також захисником обвинуваченого та обвинуваченим не надано належних доказів щодо працевлаштування обвинуваченого, тому суд вважає не доведеним факт отримання обвинуваченим доходів для внесення застави.
Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві, не встановлено.
Будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, не заявлено.
Таким чином, вислухавши прокурора, який доповів про можливість призначення обвинувального акту та доданих до нього документів до судового розгляду, обвинуваченого та його захисника, а також потерпілу та її представника, які не заперечували проти призначення справи до судового розгляду, суд вважає, що є достатні підстави для призначення судового розгляду.
Приймаючи до уваги викладені обставини та встановлені в судовому засіданні ризики, суд приходить до висновку про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ ОСІ та закрити підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню та призначити справу до судового розгляду по суті.
З огляду на вищезазначене керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 314-316, 395 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Усне клопотання обвинуваченого та його захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або застави залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України задовольнити.
Обрати обвинуваченому - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 квітня 2020 року включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ ОСІ.
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та доданих до нього матеріалів за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у відкритому судовому засіданні на 24 лютого 2020 року о 12:00 годині, в залі судових засідань Біляївського районного суду Одеської області, за участю прокурора, потерпілих, обвинуваченого та захисника обвинуваченого.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ ОСІ.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 17 лютого 2020 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1