Справа № 727/9290/19
Провадження № 1-кп/727/87/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 зв участю учасників судового провадження:

сторони обвинувачення прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- потерпілої ОСОБА_5

сторони захисту: - захисника ОСОБА_6

за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівці обвинувальний акт в рамках кримінального провадження за №0001376 від 25.06.2019 року по обвинуваченню: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам, Німеччина, українця громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого - АДРЕСА_2 , неодруженого, із середньою освітою, працюючого на посаді пакувальника ТОВ «Себорнетсе», раніше в силу ст. 89 КК України, не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001376 від 25.06.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_8 заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжного заходу, застосованого судом 18.09.2019 року, у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 , органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і на даний час, продовжують мати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зумовлені необхідністю продовження останньому запобіжного заходу, а саме запобіганню спробам - переховування обвинуваченого від суду, як на території України так і за її межами, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину і покарання, що йому загрожує; - перешкоджати кримінальному провадженню і іншим чином, шляхом вчинення нових кримінальних правопорушень, з урахуванням особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків; просили, клопотання задовольнити, подовжити ОСОБА_7 застосований судом запобіжний захід на 60 діб і не застосовувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, згідно ст..183 ч.4 КПК України

09.01.2020 року в суд поступило клопотання від захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , останнім не підписане про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись в клопотанні на те, що ризики на час розгляду клопотання зменшилися, обвинувачений має постійне зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, що свідчить про відсутність ризику переховування від суду, і з огляду на те, що ОСОБА_7 здійснював догляд за дідусем і бабусею за місцем проживання.

Заслухавши доводи прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , думку потерпілої, думку захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого та думку самого обвинуваченого ОСОБА_7 , по відповідно заявлених клопотаннях, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, суд зважає на наступне.

Судом установлено, що 26.06. 2019 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці, під час досудового розслідування до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на підставі ухвали слідчого судді від 20.08. 2019 року було продовжено.

27.08. 2019 року ОСОБА_7 було пред`явлено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

19.09.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_7 , судом було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Вказаний запобіжний захід ухвалою суду від 12.12. 2019 року продовжено згідно закону; термін дії якого спливає 10.01.2020 року. До спливу строку суд зобов`язаний, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , строку тримання під вартою суд, виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи ((рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри, на даний час, не виходить за межі розумного строку; який кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу; при цьому судом враховується і об`активність порядку дослідження доказів, а саме допиту свідків в режимі відео конференції, дослідження доказів і допиту самого обвинуваченого.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв"язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України. Даних щодо неможливості за станом здоров"я ОСОБА_7 утримуватись в ДУ Чернівецький слідчий ізолятор (33) та отримувати у ній необхідне лікування не встановлено, а отже, стан обвинуваченого дозволяє йому брати участь в судових засіданнях. Згідно правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого, суд бере до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 інкриміновано умисний тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, який є небезпечним для життя в момент заподіяння. А, отже, суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення, при цьому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Також вагомим аргументом у підтвердження посилань прокурора є те, що обвинувачений не має будь-яких сталих матеріальних доходів та соціальних зв"язків, що спонукатиме його переховуватись від суду, перешкоджати судовому провадженню та вчиняти інші злочини, свідчать неодноразова зміна місця проживання обвинуваченого, до його затримання, який, фактично до затримання проживав не за місцем реєстрації, а за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах з останньою. В судовому засіданні при розгляді клопотання, обвинувачений визнав, що офіційно не був визнаний опікуном чи піклувальником своїх родичів (дідуся і бабусі) по їх догляду.

Суд, приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та виконання ними процесуальних рішень суду. Наведені прокурором ризики є дійсними, сталими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого, на більш м`який, а тому клопотання захисника з цього приводу не підлягає задоволенню.

Суд, вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном дії до 06 березня 2020 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 176-178, 183, 199, 331 ч.3, 369-372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити, застосований судом до обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою до 06 березня 2020 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , в його інтересах захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали направити уповноваженій службовій особі ДУ Чернівецькій слідчий ізолятор (№ 33) для виконання; вручити стороні обвинувачення і стороні захисту для відома.

Ухвала підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_1