Справа № 302/387/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2020смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Міжгір`ї кримінальне провадження №0000136 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець будинку АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з повною загальною середньою освітою, не працюючий, раніше не судимий,

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець буд. АДРЕСА_1 , умисно, незаконно повторно з метою незаконного отримання грошових коштів, ввів в оману працівників Міжгірського районного центру зайнятості (на даний час Міжгірської районної філії Закарпатського обласного центру зайнятості) зайнятості при отриманні статусу безробітного, що виразилось в наступному:

08.12.2015 року ОСОБА_4 , звернувся до працівників Міжгірського районного центру зайнятості (на даний час Міжгірської районної філії Закарпатського обласного центру зайнятості) із заявою про надання йому статусу безробітного та при оформленні персональної картки, умисно, шляхом обману використав завідомо підроблену запис у трудовій книжці серії НОМЕР_1 з неправдивими відомостями про стаж роботи підсобним робітником в приватному підприємстві «Білфен» у період часу з 16.01.2015 року по 21.05.2015 року хоча там взагалі ніколи на підприємстві не працював та ніяких договорів з вказаним підприємством не укладав та таке підприємство, у відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ніякими будівлями не володіє.

У зв`язку з використанням підробленої трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 , було надано статус безробітного у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №198 від 20.03.2013 року «Про затвердження порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних» та на підставі цього, Міжгірським районним центром зайнятості (на даний час Міжгірської районної філії Закарпатського обласного центру зайнятості) останньому було призначено виплату допомоги по безробіттю та виплачено грошові кошти в сумі 1161,23 гривень .

Таким чином, встановлено достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч.2 ст. 190 КК України визнав у повному обсязі, в скоєному розкаявся, викладені у обвинувальному акті обставини вчинення кримінальних правопорушень підтвердив повністю.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників судового провадження суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі ніким не оспорюються і вважає достатнім обмежитись тільки допитом обвинуваченого.

За вищевстановлених обставин суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно і вина у вчиненні цього злочину є повністю доведеною матеріалами кримінального провадження.

По справі встановлено обставини, що пом`якшують покарання винної особи: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди, визнання вини.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Обираючи обвинуваченому вид і розмір покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, відсутні претензії з боку потерпілої сторони, заподіяну шкоду відшкодував добровільно. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу за інкримінований йому злочин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього амністії та звільнення його від відбування призначеного покарання, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810VIIІ від 22 грудня 2016 року.

Відповідно до ст.85 КК України: на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні»: амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.3 вказаного Закону: установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 7 вересня 2017 року: звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

ОСОБА_4 вчинив злочин, який є злочином середньої тяжкості відповідно до ст.12 КК України. Вказаний злочин він вчинив до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього раніш не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не обирався.

Шкода заподіяна кримінальним правопорушенням відшкодована в повному обсязі.

Цивільного позову та процесуальних витрат по справі не має.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді штраф у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850 гривень.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного цим вироком покарання.

Речові докази:

- трудову книжку ОСОБА_4 повернути власнику ОСОБА_4 ;

- персональну справу ОСОБА_4 повернути в Міжгірську районну філію Закарпатського обласного центру зайнятості.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільного позову та процесуальних витрат по справі не має.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення через цей райсуд.

Суддя: ОСОБА_1