Коростишівський районний суд Житомирської області
Провадження № 1-кп/280/99/19
У Х В А Л А
Іменем України
24 грудня 2019 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001858 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Коростишівського районного суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Усудовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, зазначив, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому обирався за ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.01.2019,надалі неодноразово продовжувався, спливає 28.12.2019, ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати і на даний час, обвинувачений вчинив ряд умисних злочинів, які відносяться до категорії невеликої тяжкості та особливо тяжких злочинів, вчинених проти життя та здоров`я особи, міра покарання за найтяжчий з яких передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Ступінь суспільної небезпечності злочинів дають обґрунтовані підстави вважати, що останній може становити небезпеку для суспільства, вчинивши інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, що він вже робив,не з`являючись без поважних причин у судові засідання, існують ймовірні ризики незаконного впливу з його боку на потерпілих, свідків, перешкоджання встановленню істини у справі.
Обвинувачений ОСОБА_6 про розгляді клопотання прокурора покладається на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти клопотання прокурора, просить обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, вивчивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, згідно ч.2 ст.331 КПК України, відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Судом враховуються положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Відповідно до п.1 ст.6 вказаної Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Конституційним Суд України у рішенні №1-р/2017 від 23.11.2017 наголошується, що обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина. Обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000) запобіжні заходи що суттєво обмежують право особи на свободу пересування Суд вважає такими, що є необхідними у демократичному суспільстві за умови, що їхньою метою було попередження злочинів. У своєму рішенні у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (п.36) Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
З урахуванням наведеного, з огляду на суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке обґрунтовано інкримінується обвинуваченому, та міру покарання, що може бути застосована до останнього у разі визнання його винуватим, зокрема, позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та імовірну можливість продовження останнім протиправної поведінки у подальшому; а також, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проживає з потерпілими, свідками за однією адресою у Міському центрі обліку бездомних осіб, враховуючи, що судове слідство триває, усі учасники судового провадження не допитані, докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, будь-яких відомостей щодо обґрунтованої неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило, колегія суддів дійшла висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому зазначене в цілому, а також з огляду на положення ст.183 КПК України, виправдовує застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Отже, суд дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, тому зазначене в цілому, а також з огляду на положення ст.183 КПК України, виправдовує застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимогами ст.197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про триманння під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Таким чином, виходячи з положень ст.29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 197 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 лютого 2020 року включно.

В судовому засіданні оголосити перерву до 22 січня 2020 о 14:30, повторити виклик учасників кримінального провадження.

Ухвала у частині продовження обвинуваченому строку тримання під вартою може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3