справа №619/4739/19
провадження №1-кп/619/152/20
У Х В А Л А

04 травня 2020 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

зазисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт №0001226 від 12.09.2019 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Вільшани, Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності:

11.10.2005 Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

25.04.2013 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 в силу ст.70 КК України - 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2/два/ роки;

12.12.2013 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.357, ч.1 ст.357, ч.1 ст. 70, ст.ст.71, 72 КК України - 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

22.12.2016 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України арешт строком на 6 місяців;

11.07.2019 Дергачівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ст.71 КК України - 4 роки 6 місяців та 2 дні позбавлення волі; 11.07.2019 звільнений з-під варти із зали суду у зв`язку із відбуттям покарання, -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Волгоград Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого, останній раз за вироком від 29.05.2012 Дзержинським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.213, 70 КК України - 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1/один/ рік, відповідно до постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 18.01.2013 покарання з іспитовим строком відмінено та спрямовано останнього в місця позбавлення волі строком на 3/три/ роки, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
04.12.2019 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до житла, іншого приміщення, вчинене повторно, за попередньою групою осіб, внесених в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001226 від 12.09.2019.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 18.03.2020 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було продовжено до 15.05.2020 року, включно.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, вказавши, суду що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме існують підстави переховування обвинувачених від органів суду, впливання на свідків, а також враховуючи, що обвинувачені підозрюються в скоєнні тяжкого злочину.
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: домашній арешт.
Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню.
Згідно абз.2 ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим умисного тяжкого злочину, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про осіб обвинувачених вказують на обґрунтованість заявленого клопотання.
До того ж, судове провадження про кримінальному провадженню не завершено, не досліджені матеріали справи, при цьому суд вважає, що існують ризики, які передбачені ст.177 КПК України, у зв`язку з цим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 36, 134, 177, 194, 318, 315, 392,395 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України вважати продовженим до 04 липня 2020 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1