Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/138/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому матеріали заяви про умовно дострокове звільнення за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Годжінешти, Каларашського району, Молдова, раніше неодноразово судимого, по даній справі засудженого 10.08.2016 року Врадіївським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі 3 років 6 місяців,
відмовлено у задоволенні його заяви про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання,
ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в «Кропивницькій виправній колонії (№6), звернувся до районного суду з клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, мотивуючи це тим, що за час відбуття покарання він характеризується добре, не працює за станом свого здоров`я, має двох неповнолітніх дітей, вину у вчиненому злочині усвідомив, щиро розкаюється у вчиненому.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції вказав, що відсутні фактичні дані, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений довів своє виправлення.
За таких обставин, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_7 положень статті 81 КК України, відтак, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він визнає свою вину у злочинах, розкаюється у вчиненому, однак за станом здоров`я не може працювати та таким чином заробити заохочення.
Засуджений ОСОБА_7 вважає, що за час відбування покарання він зрозумів все, що він зробив та щиро розкаюється і усвідомлює свою вину та в майбутньому не буде вчиняти злочинів, оскільки немає ні сил ні здоров`я, а окрім того зрозумів, що не слід цього робити.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, дослідивши матеріали клопотання та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення від призначеного покарання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився.

З таким висновком районного суду погоджується і колегія суддів зважаючи на наступне.

Згідно положень ч. 2, п.2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом, за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.

Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.08.2016 за ч.3 ст.185 КК України, та на підставі ч.1 ст.71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Початок строку відбування покарання 07.02.2017 року. Кінець строку 07.08.2020 року.

Відповідно до характеристики ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)», засуджений ОСОБА_7 в Кропивницькій УВП (№14) перебував з 18.02.2017 року. За час перебування в УВП порушень встановленого режиму утримання не допускав. Заохочень не мав.

З 06.11.2017 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Кропивницькій ВК №6. За час відбування покарання в установі допустив 1 порушення встановленого порядку відбування покарання (вилучення заборонених предметів), за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи у виді догани. Стягнення погашене у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 5 статті 118 КВК України засуджений відпрацював 12 годин.

За час відбуття покарання з 07.02.2017 року засуджений ОСОБА_7 не має жодного заохочення, при цьому мав одне стягнення у виді догани за вилучення заборонених предметів (мобільного телефону), яке погашене у встановленому законом порядку.

До виконання робіт з благоустрою установи намагається ставитися з розумною ініціативою, з лютого 2017 року відпрацював 12 годин.

Також, колегія суддів звертає увагу на стан здоров`я засудженого, який відповідно до довідки медичної частини №6 Філії «ЦОЗ ДКВВС України» в Кіровоградській області ОСОБА_7 є обмежено працездатним.

Крім того, адміністрацією установи виконання покарань поведінка ОСОБА_7 оцінювалась, як така, що не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення, у зв`язку з чим, у застосуванні заохочувальної норми передбачуваної ст.81 КК України останньому було відмовлено, що підтверджується витягом з протоколу від 20.06.2019 року №6 засідання адміністративної комісії Кропивницької виправної колонії (№6) з питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Також, колегія суддів бере до уваги те, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений за умисні корисливі злочини, за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, був звільнений від відбування покарання з випробуванням, в період іспитового строку вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та у разі звільнення умовно-достроково зможе продовжити злочинну діяльність.

Крім того, з характеристики вбачається, що стосовно скоєного злочину засуджений ОСОБА_7 розкаюється, про що останній зазначив також у своїй апеляційній скарзі та заяві, проте, робить це з метою отримати поблажливість. Міру покарання призначену судом вважає надто суворою.

Таким чином, характеристика на засудженого ОСОБА_7 є посередньою, оскільки на засудженого накладалися стягнення, які на даний час є погашеними, водночас поведінка засудженого не надала адміністрації установи підстав для прийняття рішення щодо його заохочення. Тобто, поведінка засудженого не містить об`єктивних даних про те, що засуджений став на шлях виправлення.

З урахуванням сукупності викладених обставин, колегія суддів відмічає, що засуджений, відбув дві третіх частини строку покарання, призначеного йому судом, однак погоджується з висновком районного суду, що його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився. Наразі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений довів своє виправлення.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Підстав підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року щодо засудженого ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4