Справа № 592/3692/20
Провадження № 1-в/592/180/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, -

ВСТАНОВИВ:

За вироком Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року ОСОБА_5 засуджений за ст. ст.94, 93 п «з», 123 ч.1, 129 ч.1, 201 ч.1, 185 ч.2 до довічного позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 18.03.2020 у звернувся до суду з клопотанням про заміну призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на інше більш м`яке покарання.

Суд відзначає, що за аналогічним за змістом клопотання засуджений звертався до суду 31.01.2020 року та ухвалою Ковпаківського райсуду м. Суми від 02.04.2020 року у задоволенні його клопотання було відмовлено.

Головуючий по справі після розгляду заяви про самовідвід, та двох заяв засудженого ОСОБА_5 про відвід головуючого по справі, які також були підтримані головуючим та відхиленими судом, що розглядав відповідні заяви 23.03.2020 року, 16.04.2020 року, 02.06.2020 року, призначив справу для розгляду в режимі відеоконференції.

Від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_5 двічі відмовився (02.04.2020 року та 10.06.2020 року).

Суд відзначає, що наполягати на присутності в залі судового засідання при розгляді кримінальних проваджень відповідно до приписів ст. 336 КПК України може тільки особа, яка перебуває в статусі обвинуваченого, яким ОСОБА_5 при розгляді його клопотання про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке не являється.

Захисник ОСОБА_3 , вважала, що клопотання підлягає задоволенню.

Прокурор вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст.ст. 81, 82, 85, 87 КК України, визначені підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст.ст. 537, 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Питання про умовно-дострокове звільнення засудженої особи від відбування призначеного покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м`яким вирішується судом у кримінальному провадженні, що розпочинається з часу заявлення відповідного клопотання про вирішення такого питання.

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК України, згідно якої, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Завданнями кримінального провадження, згідно ст. 2 КПК України, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права (п. 1), законність (п. 2) та диспозитивність (п. 19), згідно яких, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1 і ч. 2 ст. 8 КПК). Під час кримінального провадження суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших законодавчих актів. Закони та інші нормативно правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати кримінальному процесуальному кодексу України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить кримінальному процесуальному кодексу України. У разі, якщо норми кримінального процесуального кодексу України суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення кримінального процесуального кодексу України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 1 та ч. ч. 3, 6 ст. 9 КПК).

Конституційний Суд України в своєму рішенні, від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні, від 22 вересня 2005 року, № 5рп/2005, Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування (абз. 2 п. п. 5.4 п .5).

Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України, дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не входить розгляд клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, та прийняття рішення про заміну засудженій особі до покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки при вирішенні такого клопотання суддя суду першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

Суд вважає, що норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суддю, суд діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК України.

ОСОБА_5 в клопотанні вказує на можливі законодавчі прогалини, що створюють, на його думку, обмеження права засуджених до довічного позбавлення волі осіб щодо можливості заміни таким особам такого покарання на більш м`яке покарання, а тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішення «Петухов проти України», від 12 березня 2019 року, просив замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на конкретний строк.

Суд не погоджується з такими доводами засудженого ОСОБА_5 та його захисника, оскільки, встановленні Європейським судом з прав людини порушення перш за все стосуються обов`язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Суд констатує, що заміна покарання ОСОБА_5 в порядку про який клопоче засуджений та його захисник є використання процесуальної процедури, що не передбачена ні КК України, ні КПК України, ще із урахуванням того, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Петухов проти України», від 12 березня 2019 року, поклав обов`язок на державу відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб засуджених до довічного позбавлення волі, що само по собі лежить за межами повноважень судової гілки влади.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що механізм такого перегляду в кожному конкретному випадку має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховування засудженого, аби останній, за певних обставин, отримав право на звільнення (п. 194 рішенні «Петухов проти України», від 12 березня 2019 року).

Також суд звертає увагу на те, що у рішенні «Петухов проти України», від 12 березня 2019 року, Європейський суд з прав людини саму систему призначення покарань та види покарання, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не вважав такими, що суперечать положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Натомість Європейський суд з прав людини акцентував увагу на необхідності розроблення процедури періодичного перегляду доцільності відбування засудженими особами призначених покарань у виді довічного позбавлення волі, на предмет, чи не відпали чинники суспільної небезпечності вказаних осіб і, за наявності певних умов та з`ясування можливості звільнення такої особи від подальшого відбування такого покарання.

Крім того суд відзначає, що відповідно до приписів ст.ст. 537, 539 КПК України питання про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміна його більш м`яким віднесено до компетенції суду за місцем відбування покарання засудженого.

За відомостями отриманими судом при розгляді аналогічного клопотання засудженого ОСОБА_5 від 31.01.2020 року він відбуває покарання в Ізяславській виправній колонії №31 Хмельницької області. (справа 592/1401/20)

В Сумському СІЗО ОСОБА_5 знаходиться тимчасово, порушення правил підсудності є підставою, відповідно до приписів ст. 409 КПК України, для скасування судового рішення.

ОСОБА_5 не позбавлений можливості звернення до суду за місцем відбування покарання з відповідним клопотанням про застосування до нього вимог ст.ст. 81, 82 КК України.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 81, 82 КК України, рішенням ЄСПЛ «Петухов проти України» від 12.03.2019 року, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання зареєстрованого в Ковпаківському райсуді м. Суми 18.03.2020 року засудженого за вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що з вказаним клопотанням він може звертатись до суду під територіальною юрисдикцією якого перебуває Ізяславська виправна колонія №31 Хмельницької області.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення., а засудженим в той же строк з дня отримання копії повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 10.06.2020 року.

Суддя ОСОБА_1