УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.08.2019 року на адресу слідчого управління ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення УСБУ в Запорізькій області № 59/3/3-1203нт від 31.07.2019 року відповідно до якого Управлінням в ході виконання завдань СБ України з протидії корупційним проявам отримано дані щодо протиправних дій представників органів місцевого самоврядування, підприємств задіяних у сфері експертної оцінки земельних ділянок та фізичних (юридичних) осіб, що зацікавлені у їх придбанні.
Відповідно до ч. 8 ст. 128 Земельного кодексу, ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб`єктами оціночної діяльності на замовлення органів державної влади або місцевого самоврядування. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу.
Постановою КМУ № 381 від 22.04.2009 року «Про затвердження порядку здійснення розрахунків з розстроченням платежу за придбання земельної ділянки державної та комунальної власності», а саме п.п. 9, 10, 11 передбачено, що авансові внески використовуються для фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки. Закупівля послуг з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до законодавства з питань закупівлі товарів, робіт та послуг за державні кошти. Уповноважений орган визначає на конкурентних засадах юридичну або фізичну особу, яка є суб`єктом оціночної діяльності.
Як вказує слідчий у клопотанні, встановлено, що посадовими особами Запорізької міської ради в порушення вимог Земельного кодексу, з метою заниження реальної вартості комунальних земельних ділянок, впроваджено процедуру укладання договору на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, де Запорізька міська рада зазначається замовником, суб`єкт оціночної діяльності виконавцем, а фізична (юридична) особа платником.
Так, згідно наявних відомостей, першим заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів влади, начальником управління з питань земельних відносин ЗМР, головою постійної комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин, службовими особами суб`єктів оціночної діяльності та представників фізичних (юридичних) осіб, що купували земельні ділянки комунальної власності на умовах викупу розроблено протиправний механізм, який полягав у внесенні до звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок недостовірних відомостей у частині ринкової вартості ділянки.
Згідно наявних у органа досудового розслідування відомостей, результатом діяльності даного механізму є істотне заниження вартості земельних ділянок та, як наслідок, недоотримання до місцевого бюджету м. Запоріжжя грошових коштів у особливо великих розмірах.
30.03.2020 року в період часу з 07 години 10 хвилин до 08 години 15 хвилин, слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2020 року було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході проведення вказаного обшуку були вилучені предмети, які мають значення для досудового розслідування і можуть бути використані як докази під час судового розгляду, а саме: флеш накопичувач «GOOD RAM 8 Gb» S/n D5F12D1533 в корпусі чорного-білого кольору з електронними варіантами документами та відеозаписами.
Орган досудового розслідування вважає, що існує сукупність підстав вважати, що флеш накопичувач є доказом вчинення вказаного кримінального правопорушення та міг зберегти на собі сліди кримінальних правопорушень.
З метою збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на майно вилучене під час обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: флеш накопичувача «GOOD RAM 8 Gb» S/n D5F12D1533 в корпусі чорного-білого кольору з електронними варіантами документами та відеозаписами.
Старший слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні клопотання наполягає.
Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просить відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
На підставі ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
В даному клопотанні та в матеріалах, долучених до нього, доводи щодо причетності вилученого флеш-носія до даного кримінального провадження відсутні, а також постановою слідчого про визнання зазначеної речі речовим доказом не надана йому оцінка в розумінні статті 94 КПК України, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів не вбачається, яке відношення до факту можливого вчинення кримінальних правопорушень, про які йдеться в клопотанні, може мати флеш накопичувач, що позбавляє слідчого суддю можливості встановити відповідність його критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України.
Як вбачається протоколу огляду старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 від 31.03.2020 року, вилучений під час обшуку флеш носій в процесі досудового розслідування оглянутий та досліджений.
Крім того, з даним клопотання звернувся слідчий, в той час, як відповідно до положення частини 2 статті 64-2 КПК України, із клопотанням про арешт майна третьої особи має звертатися прокурор, а не слідчий, чим порушено процесуальний порядок звернення з таким клопотанням.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 170, 171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ :
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.
Слідчий суддя ОСОБА_1