Дата документу 15.06.2020 Справа № 316/912/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/494/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 316/912/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Енергодарським міським судом Запорізької області, матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями до неї підозрюваного ОСОБА_8 , за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 квітня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дніпровки Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 28 травня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 42 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї підозрюваний ОСОБА_8 просить переглянути ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 квітня 2020 року та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що він визнає свою вину та щиро кається у вчиненому, має постійне місце проживання, сім?ю дружину, неповнолітню дитину, мати та неповнолітню сестру, постійний грошовий дохід, так як працює за договором, хворіє на «Гепатит С», проте, в умовах тримання під вартою не має можливості його лікування.

Також зазначає, що відсутні докази вартості речей, на крадіжку яких було вчинено замах, оскільки не була проведена експертиза.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 квітня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апелянт не погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували розмір заподіяної потерпілому шкоди саме в сумі 500 грн., вважає, що заявлений слідчим в клопотанні та встановлений слідчим суддею ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням позитивних даних про особу ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання, по якому мешкає з матір`ю та молодшою сестрою, працює на підставі договору-цивільно-правового характеру від 23 березня 2020 року, має не утриманні малолітнього сина, є необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами, як і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, а визначений слідчим суддею розмір застави, з урахуванням суми коштів, які він отримує за договором цивільного-правового характеру, та знаходження на його утриманні малолітньої дитини, є непомірним для ОСОБА_8 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційних скарг, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані доводи слідчого, прокурора, захисника, а також були з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Згідно зі змістом апеляційної скарги, захисник не погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом з цим, відсутність нормативного визначення змісту стандарту доказування «обґрунтована підозра» у кримінальному процесуальному законодавстві України покладає тягар тлумачення відповідного стандарту на суд. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» є найнижчим стандартом доказування в кримінальному процесі й не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи недоведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, в якому суд послався на те, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Дослідивши клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, слідчий суддя встановив, що зазначені у ньому обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доданих до клопотання доказів, а також правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що, всупереч доводам захисника, обґрунтованість підозриОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, присутня в контексті її розуміння Європейським судом з прав людини.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 підозрюється у замаху на вчинення тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, санкцією якої передбачено покарання від трьох до шести років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

При цьому, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, посилюється діями ОСОБА_8 після вчинення кримінального правопорушення, який чинив опір працівникам поліції та намагався втекти з місця вчинення злочину.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий, у тому числі, за вчинення злочинів проти власності, наразі знову підозрюється у замаху на вчинення умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що в цілому негативно впливає на репутацію підозрюваного, свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, а у сукупності з даними про його особу, зокрема, що він не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, оскільки цьому немає документального підтвердження, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що останній може вдатися до спроб вчинення іншого кримінального правопорушення.

Що стосується позитивних даних про особу ОСОБА_8 , на які посилаються підозрюваний та захисник в апеляційних скаргах, низка з яких, до того ж, не підтверджена жодними доказами, то вони, всупереч доводам апелянтів, не можуть бути підставою як для застосування запобіжного заходу вигляді домашнього арешту, як того просить ОСОБА_8 , так і для відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що вказує захисник, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Наявність у підозрюваного захворювання на гепатит «С» не свідчить про неможливість перебування його в умовах слідчого ізолятора та про те, що в умовах тримання під вартою йому, у разі необхідності, не може бути надане адекватне лікування від наявного у нього захворювання.
Доводи ОСОБА_8 про визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, та щире каяття, про непроведення експертизи для встановлення вартості викрадених речей, не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення, оскільки не входять до переліку ризиків та підстав, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає неспроможним й довід захисника про визначення непомірного для ОСОБА_8 розміру застави, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 183 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, при цьому, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що відносно особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, визначаючи розмір застави, взяв до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, та обґрунтовано визначив заставу в розмірі 42 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який не є найвищою межею, який є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_8 та таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України, застосував до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначивши заставу в розмірі, вказаному в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційних скарг підозрюваного та захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями до неї підозрюваного ОСОБА_8 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 квітня 2020 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задоволено клопотання слідчого СВ Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 28 травня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 42 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі її внесення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: