Справа № 361/6648/17
Провадження № 1-кп/361/102/20
У Х В А Л А

24 лютого 2020 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого, судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000834 від 07 березня 2017 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, громадянина Російської Федерації, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей: сина - Альберта, дочок: - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.11.2007 року Апеляційним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 13.10.2010 року Брянським міськрайонним судом Луганської області за ст. 391 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 24.11.2012 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 15.09.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3
ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, - 10.12.2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, 72 КК України до 2-х років позбавлення волі,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и в :
У Броварському міськрайонному суді Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

11 лютого 2020 року під час розгляду даного кримінального провадження захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_13 , через канцелярію суду подав до суду клопотання про зміну застосованого його підзахисному ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт. В обґрунтування свого клопотання захисник зазначив, що на момент застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме 29.06.2017 в ході досудового розслідування прокурор в своєму клопотанні про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилалась, що останній підозрювався у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України та було оголошено йому підозру за вказаними статтями. Також прокурор посилався на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_4 , раніше судимий, підозрювався у вчиненні двох тяжких злочинів, офіційно не працевлаштований, не мав постійного джерела прибутку, не мав українського громадянства та є громадянином Російської Федерації, тому і не мав міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим, з метою уникнення покарання міг переховуватися від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності міг незаконно впливати на потерпілого. Крім того органом досудового розслідування Броварського ВП ГУ НП в Київській області було повідомлено про підозру у іншому кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 185 КК України та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та відповідно до вимоги на судимість від 18.04.2017 органом досудового розслідування Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві скеровано до суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України. Строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався і станом на 22.01.2020 прокурор у своєму клопотанні зазначав, що існують ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. 03.02.2020 прокурором Броварської місцевої прокуратури змінено обвинувачення його підзахисному ОСОБА_4 , і обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 згідно якого дії обвинувачених кваліфіковано за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України. Вважає, що на теперішній час відпала потреба у застосуванні щодо ОСОБА_4 такого виду запобіжного заходу як взяття під варту, оскільки ризики з часом зменшились. Крім цього зазначив, ОСОБА_4 має постійне місце проживання, одружений, на утриманні має трьох малолітніх дітей, проживає спільно із своєю сім`єю та матір`ю, що вказує на його міцні соціальні зв`язки, а також вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, а при призначенні покарання було враховано і вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 5 місяців. Вказане покарання на день розгляду цього клопотання вже відбуте повністю.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити, просив вибачення у потерпілого та його представника за свою поведінку в судових засіданнях, а також зазначив, що під час коли він перебував під вартою помер його батько ОСОБА_14 , на підтвердження чого надав копію свідоцтва про смерть. Зміст клопотання підтримав і також просив змінити йому застосований запобіжний захід на домашній арешт, запевняючи, що ухилятися від суду не буде.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання адвоката ОСОБА_13 та думку підзахисного, просив клопотання задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання посилаючись на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Потерпілий та його представник також заперечували в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_13 мотивуючи, що клопотання необґрунтоване.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 підтримав думку свого підзахисного та просив задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_13 та обвинуваченого

ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове та судове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу.

За змістом ч. 5 ст. 201 КПК України, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

Враховуючи, що розгляд клопотання адвоката ОСОБА_13 здійснюється у судовому засіданні 24.02.2020, тому суд вважає за можливе здійснювати його розгляд.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, стан здоров`я його дружини, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей.

Обираючи відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було враховано наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а згодом в ході судового розгляду кримінального провадження при продовженні строку дії застосованого запобіжного заходу останньому було враховано наявність ризиків передбачених

п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими доводами для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Так, у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у пункті 60 рішення у справі «Єлоєв проти України».

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.15 Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і »проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

В ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення

ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 189 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2017 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався і на теперішній час продовжує знаходитись під вартою.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було застосовано у вигляді особистого зобов`язання строком до 13.12.2017.

Вході судового розгляду даного кримінального провадження судом допитано потерпілого, свідків, досліджено письмові докази, відео докази та речові докази надані стороною обвинувачення. Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі ст. 63 Конституції України відмовились у судовому засіданні від давання показань.

03.02.2020 прокурор Броварської місцевої прокуратури керуючись ст. ст. 338, 341 КПК України змінив обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до якого останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (том 2 а. с. 22), одружений, на утриманні має трьох малолітніх дітей: сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочок: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (том 2 а. с. 30-32), постійно проживає за місцем реєстрації спільно із своєю сім`єю та матір`ю (том 2 а. с. 218-219), за місцем проживання характеризується позитивно ( том 2 а. с. 220), що вказує на міцні соціальні зв`язки. Також зазначив , що перебуваючи під вартою його батько ОСОБА_14 помер, надавши суду копію свідоцтва про смерть.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною захисту та стороною, яка підтримує державне обвинувачення, суд дійшов висновку, що після застосування обвинуваченому запобіжного заходу ступінь ризиків, які були встановлені судом, змінився.

Так, під час розгляду даного клопотання прокурором зазначалося про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались при застосуванні запобіжного заходу та були підставами для продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , не зменшилися та продовжують існувати. Разом із тим, такі посилання прокурора не були доведені відповідними доказами під час розгляду даного клопотання.

Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії, п. 140). Так, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що в цій справі загальний термін тримання ОСОБА_4 під вартою становить більше двох років, доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою на даний час, не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки з огляду на рішення Європейського суду ризик втечі зменшується зі спливанням часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, само по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини, §38), ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Яжинський проти Польщі, §43).

Як вбачається з обвинувального акту від 03.02.2020, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні двох злочинів, з яких один відноситься категорії середньої тяжкості за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5-ти років, та у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання строком від 5-ти до 8-ми років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

Досліджені в судовому засіданні докази обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_4 є вагомими, більш детальну оцінку яким суд надасть під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Дані обставини можуть свідчити про наявність ризику, що під впливом тяжкості покарань, які загрожують обвинуваченому, він може переховуватись від судового слідства.

Однак, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.(Панченко проти Росії § 106).

З огляду на зазначені обставини, оцінивши в сукупності ступень тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_4 за вчинення інкримінованих йому злочинів, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який зареєстрований, має місце постійного проживання в с. Семиполки Броварського району Київської області, де проживає разом із родиною, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та утриманців, суд дійшов висновку, що на даний момент ризик переховування обвинуваченого, у разі його звільнення з-під варти, зменшився.

В той же час, суд враховує і репутацію ОСОБА_4 , який протягом 2007- 2019 років неодноразово був засуджений за корисливі злочини, останній раз вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2019 року, що спростовує посилання його захисника на зменшення ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, а тому вказаний ризик є очевидним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та наданих стороною захисту, в обґрунтування даного клопотання, обвинувачений має постійне місце проживання за яким зареєстрований. Також до затримання та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 постійно проживав за цією ж адресою спільно із своїми батьками, дружиною та трьома малолітніми дітьми, з якими він має намір в подальшому проживати та допомагати їх утримувати. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки за місцем свого постійного проживання та на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей.

Разом із тим, відповідно до обвинувального акту від 03.02.2020 ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні одних і тих же злочинах, як і ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яким за даними реєстру матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000834 від 07.03.2017 було застосовано до 13.12.2017 року запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Таким чином, за однакових обставин відповідно до інкримінованих злочинів ОСОБА_4 застосовано найсуворіший запобіжний захід, а ОСОБА_6 і ОСОБА_5 найм`якші запобіжні заходи. У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 зазначав, що останній на відміну від інших обвинувачених повністю не визнає свою винуватість в інкримінованих йому злочинах.

Загальними засадами кримінального провадження є рівність осіб перед законом і судом, яка унеможливлює застосування привілеїв чи обмежень у передбачених КПК України процесуальних правах, та презумпція невинуватості, згідно з якою поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Також, у даному випадку суд враховує і кількість процесуальних дій, які уже вчинені під час судового розгляду. Ці обставини вказують на те, що обвинувачений не може вже впливати на потерпілого, свідків, які були допитані судом.

Таким чином, на думку суду, прокурором, на даному етапі судового розгляду, не наведено переконливих мотивів, того, що наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для запобігання яким відносно обвинуваченого обирався та продовжувався строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не можуть бути мінімізовані за рахунок інших запобіжних заходів. При цьому, слід зазначити, що обвинувачений знаходиться під вартою більше двох років, що хоч і є співмірним з тяжкістю обвинувачення, однак прокурор не зазначив нових аргументів, які б з огляду на вищезазначені положення законодавства, виправдовували подальше тримання

ОСОБА_4 під вартою.

Враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів того, що на теперішній час заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та недоведеність стороною обвинувачення під час судового засідання, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд дійшов висновку за можливе змінити ОСОБА_4 запобіжний захід із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби без використання електронних засобів контролю, що уможливить останнього працевлаштуватись для отримання засобів до існування та надання допомоги по утриманню трьох малолітніх дітей, достатньо забезпечить запобіганню наявних ризиків та дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно із ч. 2 статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На виконання вимог частин четвертої-п`ятої статті 181 КПК України орган внутрішніх справ за місцем проживання повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду; працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися за місцем його проживання, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 181, 194, 331, 350, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_13 про заміну запобіжного заходу задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, громадянина Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, без використання електронних засобів контролю на строк двох місяців до 24 квітня 2020 року, негайно звільнивши його з-під варти із залу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , протягом дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби наступні процесуальні обов`язки:
- заборонити ОСОБА_4 в період з 21 години до 07 години наступного дня залишати місце проживання: будинок АДРЕСА_1 .
- зобов`язати ОСОБА_4 за кожною офіційною вимогою з`являтися до Броварського міськрайонного суду Київської області, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик, повідомляти слідчого, прокурора чи суд;
- утримуватися від спілкування в будь-який спосіб з потерпілим, свідками в цьому ж кримінальному провадженні.
Ухвала підлягає негайному виконанню Броварським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно постановити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвала підлягає негайному виконанню Броварським відділом поліції ГУ Національної поліції у Київській області.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1