Провадження №1-кп/127/592/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 187 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК).

Строк утримання обвинувачених під вартою спливає 29.12.2019 р., однак судовий розгляд кримінального провадження не завершено, тому судом згідно з приписами частини третьої статті 331 КПК на обговорення поставлено питання щодо доцільності його продовження.

Прокурор вважає за необхідне продовжити строк утримання обвинувачених під вартою, мотивуючи це тим, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не відпали. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчинені тяжкого злочину із застосуванням насильства, що свідчить про їх антисоціальну поведінку, тому перебуваючи на волі, останні можуть чинити тиск на потерпілого, вчиняти нові злочини.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 підтримали думку прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вважає, що правові підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою відсутні, заявив клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт. Заявлене клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 за станом здоров`я не може перебувати під вартою, прокурором не дотримано порядку звернення до суду з клопотанням про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, а також не доведено ризиків, на які він посилається.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 заперечив проти продовження його підзахисному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведені ризики, передбачені кримінально-процесуальним законом, просив змінити обраний ОСОБА_9 запобіжний захід на більш м`який домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту визначений статтею 201 глави 18 КПК, а продовження строку тримання під вартою статтею 199 глави 18 КПК. Зокрема, частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Аналогічні вимоги передбачені й частинами другою та третьою статті 201 КПК і до клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.

Разом з тим, чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, що недотримання порядку звернення до суду з відповідним клопотанням призводить до неможливості розгляду відповідного клопотання по суті. Крім того, статтею 350 КПК визначено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Зважаючи на викладене, суд відповідно до приписів частини третьої статті 331 КПК вважає за доцільне вирішити питання доцільності утримання обвинувачених під вартою, надавши доводам сторін кримінального провадження відповідну правову оцінку.

Отже, згідно з ухвалою суду від 31.10.2019 р. строк дії запобіжного заходу, обраного до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спливає 29.12.2019 р.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що Європейським Судом з прав людини звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд приймає до уваги, що Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Європейський Суд з прав людини в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованого їм злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказів не закінчені, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд враховує, що за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_8 з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами було відновлено, і на даний час зазначена процедура судом не завершена. Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий наполягав на продовженні строку тримання обвинувачених під вартою, мотивуючи тим, що обвинувачені висловлювали йому погрози з метою зміни показань. Хоча зазначені твердження потерпілого документально підтверджені не були, суд вважає за недоцільне залишати їх поза увагою і надати їм оцінку в сукупності з іншими відомостями у кримінальному провадженні.
Судом вже зазначено, що питання винуватості або невинуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів має вирішуватись судом з урахуванням наданих суду доказів у нарадчій кімнаті при ухваленні відповідного процесуального рішення й на даний час висловлювання судом будь-яких міркувань з цього приводу є передчасним. Разом з тим, суд враховує вищенаведені твердження потерпілого, а також його думку щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою. Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину, пов`язаного із насильством щодо потерпілого. Тому, надаючи наведеним даним оцінку, суд вважає, що існують ризики, що обвинувачені перебуваючи на волі, можуть чинити позапроцесуальний вплив на потерпілого, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому суд враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, в тому числі й за станом здоров`я, суду надано не було. Надані захисником обвинуваченого ОСОБА_8 відомості таку можливість не спростовують, натомість підтверджують факт надання обвинуваченому відповідної медичної допомоги.
Таким чином, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, тобто з 24.12.2019 р. до 23:59 год. 21.02.2020 р.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: