Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 30 серпня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Глинськ Здолбунівського району Рівненської області, українку, громадянку України, з середньою-спеціальною освітою, одружену, працюючу приватним підприємцем, проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
засуджено за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 03.01.2018, близько 12:30 год., знаходячись в приміщенні торгового центру «Європа», що по вул. Карпенка-Карого, 15а в м. Луцьку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із потерпілою ОСОБА_9 , усвідомлюючи значення та суспільну небезпечність своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно схопила останню за ліву руку, стиснувши її, в результаті чого заподіяла потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, які згідно висновків судово-медичного експерта № 18 від 04.01.2018 року та № 472 від 17.07.2018 року за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати її невинуватою у пред`явленому обвинуваченні і випрадати її. Вважає, що в ході судового розгляду не здобуто належних та достатніх доказів її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, щодо ОСОБА_9 . Зазначає, що потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не наносила, не шарпала, а її твердження про те, що вона в той день була хворою ангіною спростовується показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показали суду, що під час конфлікту було чути як потерпіла говорила звичайним голосом. Вважає висновки СМЕ неналежними доказами, оскільки в них взагалі не зазначено скільки саме синців було виявлено на плечі потерпілої. Просить звернути увагу на те, що відсутні свідки самого конфлікту, який відбувся між нею та потерпілою ОСОБА_9 , також немає свідків, які б підтвердили наявність у потерпілої тілесних ушкоджень одразу після конфлікту. Зазначає, що судом невірно визначено їй покарання у виді «неоподаткованих» мінімумах доходів громадян, хоча санкцією ч.1 ст.125 КК України такий вид покарання не передбачений.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурора, потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які апеляційну скаргу просили відхилити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Винуватість ОСОБА_7 у нанесення легких тілесних ушкоджень, стверджується наступними доказами.
В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 показала, що 03.01.2018 року, близько 12 год. вона перебувала на своєму робочому місці в магазині, що знаходиться в ТЦ «Європа». Під час спілкування з клієнтом обвинувачена ОСОБА_7 словесно образила потерпілу, після чого вийшла з магазину в коридор та розмовляла по мобільному телефону. ОСОБА_9 відпустила клієнта та вийшла з приміщення магазину на коридор за обвинуваченою, яка в цей час розмовляла по мобільному телефоні, з метою запитати чому вона словесно образила потерпілу перед клієнтом. Потерпіла ОСОБА_9 зачекала поки ОСОБА_7 закінчить розмову, однак остання закінчивши розмову відразу попрямувала назад до входу дверей в магазин. В цей час ОСОБА_13 словесно зупинила ОСОБА_7 , так як хотіла запитати чому обвинувачена так себе веде, однак в цей час ОСОБА_7 взяла потерпілу за руку та почала тягнути її в приміщення магазину проти волі потерпілої у зв`язку з чим, між ними виникла шарпанина. Крім того, ОСОБА_9 заперечила щодо нанесення будь-яких ударів ОСОБА_7 , а тілесні ушкодження, які отримала остання могли виникнути внаслідок шарпанини, яку спричинила обвинувачена, а тілесні ушкодження, що виникли в ОСОБА_9 , були спричинені обвинуваченою ОСОБА_7 , внаслідок тяганини за її руку. Крім того, потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що в той день не вживала будь-яких алкогольних напоїв, так як була хвора ангіною, тому не могла голосно розмовляти у зв`язку з чим пішла за ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції показала, що вона працює маркетологом в ТЦ «Європа». 03.01.2018 року, близько обідньої пори бачила, як обвинувачена ОСОБА_7 спілкувалася з клієнтами, а потерпіла ходила по території магазину де працює остання. Свідок ОСОБА_11 почула як відкрилися вхідні двері в магазин і побачила, що вийшла обвинувачена ОСОБА_7 , а через 2-3 хвилини вийшла потерпіла ОСОБА_9 .. Згодом свідок почула, що вхідні двері в магазин почали стукати, після чого почула крик ОСОБА_7 , яка просила викликати працівників поліції. Крім того, свідок ОСОБА_11 зазначила, що між обвинуваченою та потерпілою виник конфлікт біля вхідних дверей в магазин, під час якого в них була словесна перепалка та шарпанина у зв`язку з чим свідок побігла разом з ОСОБА_12 до них та розборонили;
Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції показав, що він працює продавцем в магазині, що знаходиться в ТЦ «Європа». В перших числах січня 2018 року біля робочого столу обвинуваченої виник словесний конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . В подальшому обвинувачена вийшла з магазину, а за нею вийшла потерпіла. Через кілька хвилин ОСОБА_12 почув як ОСОБА_7 кричала та просила викликати працівників поліції. Крім того, свідок зазначив, що самого конфлікту, що був за дверима магазину між обвинуваченою та потерпілою він не бачив;
Протоколом проведення слідчого експерименту від 05.07.2018 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 показала та відтворила механізм спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_7 .
Висновком судово-медичного експерта № 18 від 04.01.2018 року з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлені синці на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючи-стискаючої дії тупого предмета. Виникнення вказаних тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту як з прискоренням, так і без малоімовірно.
Висновком судово-медичного експерта № 472 від 17.07.2018 року з якого вбачається, що у ОСОБА_9 були виявлені синці на зовнішній поверхні лівого плечі в середній третині. Враховуючи анатомічну локалізацію та характер вищевказаних тілесних ушкоджень не виключається можливість їх виникнення за обставин вказаних підекспертною під час проведення слідчого експерименту.
З врахуванням наведеного, місцевий суд, оцінивши зібрані на досудовому слідстві та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.
З такими висновками суду погоджується й апеляційний суд.
Крім того є безпідставними доводи апелянта про те, чи була потерпіла хворою на ангіну під час інциденту, оскільки це не впливає на правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 .
Що стосується висновків СМЕ, які на думку обвинуваченої є неналежними доказами то апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані висновки експерта узгоджуються з іншими матеріалами справи є чіткими та в них зазначено про те, що в потерпілої ОСОБА_9 на зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині є синці овальної форми, слабко виражені блідо-фіолетового кольору без чітких контурів розмірами 7х4 см та 6,5х4 см, які майже зливаються між собою. Будь-яких інших тілесних ушкоджень при огляді не виявлено, а тому її твердження про відсутність у висновках експерта кількості синців не знайшло свого підтвердження.
Твердження апелянта про відсутність свідків конфлікту між потерпілою ОСОБА_9 та нею не є підставою для визнання її невинуватою у пред`явленому обвинуваченні.
Посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що судом невірно визначено їй покарання у виді неоподаткованих мінімумах доходів громадян не впливає на законність вироку, оскільки як встановлено апеляційним судом, покарання обвинуваченій призначено в межах санкції статті за якою її визнано винуватою і воно відповідає виду та розміру покарання зазначеному у ній.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, особи обвинуваченої, яка раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповіданості, має постійне місце проживання за яким, відповідно до досудової доповіді характеризується із задовільної сторони, працює, проте свою вину не визнала, не розкаялася у вчиненому.
Враховано судом і позицію потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання.
Судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій, враховано також інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності, у тому числі й ті, на які вона посилається у своїй апеляційній скарзі.
Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання, що обвинуваченій ОСОБА_14 , слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, у виді штрафу, однак наближеного до нижчої межі, яке на думку апеляційного суду, відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким чи суворим.
Таким чином, підстав для скасування вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 30 серпня 2019 року щодо неї - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: