Справа № 355/1421/19
Номер провадження: 1-кп/365/9/20
В И Р О К

іменем України

25.02.2020 смт.Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
секретар
судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду кримінальне провадження № 0000364 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, працездатного, непрацюючого, одруженого,

раніше судимого вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області 28.08.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190,00 грн. Штраф сплачено 12.11.2019,
за ч. 2 ст. 289 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 , повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, поблизу садиби № 7 по вулиці Пушкіна в селі Веселинівка Баришівського району Київської області 21 вересня 2019 року приблизно о 16 годині 50 хвилин, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, маючи вільний доступ, без дозволу власника автомобіля на право користування, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його наслідки, сів до салону автомобіля синього кольору, марки «Ford Fiesta», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 . Оскільки ключ знаходився у замку запалення, завів автомобіль та поїхав на вулицю Богдана Хмельницького в селі Веселинівка Баришівського району Київської області. Відтак незаконно заволодів транспортним засобом.

У подальшому обвинувачений незаконно використовував цей автомобіль в особистих цілях, рухаючись автодорогою із села Масківці Баришівського району Київської області в напрямку міста Березань, втратив контроль над керуванням автомобілем та з`їхав на узбіччя автодороги, а в подальшому - в поле, внаслідок чого було пошкоджено кузов автомобіля. Після цього ОСОБА_3 залишив автомобіль у полі та пішов до додому.

Згідно з висновком експерта від 04.11.2019 № 13-3/547 ринкова вартість автомобіля марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , могла становити 149932,90 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 187653,67 грн.

Злочин вчинено з прямим умислом на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою використання у власних цілях.

Відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, передбачена ч. 2 ст. 289 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю та показав, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, поблизу садиби № 7 по вулиці Пушкіна в селі Веселинівка Баришівського району Київської області, 21 вересня 2019 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, вирішив заволодіти автомобілем синього кольору, марки «Ford». Скориставшись відсутністю власника, сів до автомобіля, завів його за допомогою ключа, який був у замку запалення, та поїхав у напрямку м. Березань.
Рухаючись через поле, втратив контроль над керуванням автомобілем та злетів з дороги. Після чого залишив автомобіль та пішов додому. Про пригоду нікому не повідомив. Автомобіль отримав механічні пошкодження. Розуміє, що заподіяв великі збитки потерпілій. Пропонував їй надати йому автомобіль для проведення ремонту, на що вона не погодилась. Відтак потерпілій шкоду не відшкодував. Пояснив, що перебування його в стані алкогольного сп?яніння стало причиною скоєння ним злочину.
Він не працює, доходів не має. Дітей натепер не утримує, за що його побив співмешканець його дружини. Він перебуває на утриманні своєї матері. Вважає, що шкоду потерпілій повинна відшкодувати страхова компанія, а він останній в порядку регресу. В скоєному щиро кається, у судовому засіданні попросив вибачення у потерпілої. У судових дебатах просить не позбавляти його волі, оскільки має двох дітей, яким хоче допомагати та забезпечувати їх. Має намір влаштуватися на роботу та відшкодувати потерпілій шкоду. Натепер відмовився від алкоголю.

В судовому засіданні потерпіла підтвердила обставини про те, що вона є співвласником автомобіля. 21.09.2019 приблизно о 16 годині 30 хвилин вона виявила відсутність автомобіля, якого залишила незамкненим із ключем у замку запалення поблизу садиби № 7 по вулиці Пушкіна в селі Веселинівка Баришівського району Київської області. Наступного дня ввечері автомобіль знайшли. Стало відомо, що його викрав обвинувачений, який не відшкодував завдану шкоду та не звертався до неї з цього приводу. Щодо міри покарання, то наполягає на позбавленні волі обвинуваченого.
Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з основ демократичного суспільства.
У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Згідно з ч. 5 ст. 9 КК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Відповідно до ст. 17 КПК України та (усталеної практики ЄСПЛ), зокрема висновків Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» винуватість має бути доведена поза розумним сумнівом.
Показання потерпілої та обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ними не оспорюються.

Суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Проти цього не заперечують учасники судового провадження, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин і суд не має сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Докази не досліджувались.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Змагальність сторін у цьому кримінальному провадженні забезпечується стороною обвинувачення та захисту. Державне обвинувачення підтримується у суді прокурором, обвинувачений здійснює захист самостійно. Суд неодноразово роз`яснював обвинуваченому право на захист, у тому числі право на безоплатну правову допомогу, від чого він категорично відмовився.
За своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у межах висунутого обвинувачення, керуючись законом, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду поза розумним сумнівом доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме, у тому, що він своїми умисними протиправними діями вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, тобто вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно.

Вбачається, що кваліфікуюча ознака повторності має місце, оскільки на час вчинення злочину 21.09.2019 вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України не був виконаний та обвинувачений сплатив штраф лише 12.11.2019.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, ті, що він щиро кається у вчиненому та активно спряв розкриттю злочину шляхом належної участі у слідчих діях.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, ті, що злочин вчинено особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд враховує вимоги статей 50 та 65 КПК України та керується постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких суд має урахувати ступінь тяжкості, обставини злочину, його наслідки і дані про особу.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд виходить із класифікації злочину відповідно до ст. 12 КК України, який є тяжким злочином, також із його особливостей й обставин вчинення, визнаних судом доведеними (одноепізодний закінчений злочин, вчинений одноособово).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження і встановлено під час судового розгляду, обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю, не змінював такої своєї позиції, в повному обсязі надав показання суду щодо обставин вчинення злочину, що сприяло встановленню усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При цьому з`являвся до суду з ознаками алкогольного сп`яніння, тому розгляд кримінального провадження відкладався.

Дослідивши дані про особу, суд з`ясував, що обвинувачений на час ухвалення вироку, є раніше судимим, протягом року до адміністративної відповідальності притягувався тричі за вчинення насильства в сім`ї та розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях,має незадовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є працездатним, у трудових відносинах не перебуває, не має постійного законного джерела доходу, завдану шкоду потерпілій не відшкодував, по місцю проживання характеризується негативно як такий, що зловживає спиртними напоями та схильний до крадіжок.

Має дружину та двох дітей, з якими не проживає та (з його слів) не утримує.

Суд враховує досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої обвинувачений не може досягти виправлення без застосування покарань, пов`язаних із ізоляцією від суспільства, враховуючи характеризуючі дані обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, у тому числі щодо окремих осіб.

З`ясувавши думку потерпілої, яка наполягає на позбавленні волі обвинуваченого, зурахуванням зазначеного вище, а також беручи до уваги те, що обвинувачений, маючи незняту і та непогашену судимість у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив і знову вчинив тяжкий злочин, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення, стійку тенденцію та схильність до вчинення злочинів, підвищену суспільну небезпечність, його хибний соціальний напрямок поведінки та принцип індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про призначення для обвинуваченого необхідного і достатнього, а також і справедливого, для його виправлення та попередження нових злочинів покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна в межах, наближених до мінімальних, встановлених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки вбачається, що його виправлення та перевиховання можливе лише за умови ізоляції його від суспільства та відбування призначеного покарання.

Відповідно до ст. 91 КВК України початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Розглядаючи можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить обвинувачений, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Судом дійсно встановлено підстави, які відповідно до ст. 66 КК України пом?якшують покарання, проте встановлено дані, які негативно характеризують обвинуваченого. При цьому суд враховує роз`яснення, викладені у п. 2 Постанови від 24.10.2003 № 7, відповідно до якого із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину тощо.
Судом встановлено, що обвинувачений вчинив цей злочин перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, що суд враховує як обтяжуючу обставину. Обвинувачений також пояснив суду, що перебування його в стані алкогольного сп?яніння стало причиною скоєння ним цього злочину.
Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що обставини, які встановлені судом та пом?якшують покарання обвинуваченого, є підставою лише для призначення йому покарання у виді нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.
Цивільний позов у справі не заявлено.

Речові докази легковий автомобіль синього кольору, марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яке знаходиться в матеріалах кримінального провадження, повернути потерпілій.

Стягнути із обвинуваченого на користь держави витрати на залучення експертів.

Зняти арешт з автомобіля марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_2 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Речові докази легковий автомобіль синього кольору, марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яке знаходиться в матеріалах кримінального провадження, повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 3297 (три тисячі двісті дев`яносто сім) грн 21 коп.

Зняти арешт з автомобіля марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_2 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Баришівського районного суду Київській області від 23 вересня 2019 року.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Головуючий суддя ОСОБА_1