ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/3346/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1175/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.06.2018 відносно ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Савинці Балаклійського району Харківської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, маючий на вихованні двох малолітніх дітей, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений зач.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного судом покарання.
Крім того, цим же вироком вирішена доля процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України.

Згідно вироку, 18.08.2016, близько 22год. 50хв., ОСОБА_8 , на законних підставах керуючи технічно справним автомобілем Opel Omega, р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , рухався по вул. Заводській в напрямку вул. Пролетарської в м. Ізюмі, Харківської області.
В процесі руху біля будинку №46 по вул. Заводській в м. Ізюм, ОСОБА_8 виїхав на смугу зустрічного руху перед заокругленням проїзної частини, грубо порушив вимоги п.п. 1.2, 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 1.2 «В Україні установлене правосторонній рух транспортних засобів»;
п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», та допустив зіткнення з мопедом Viper Active ZS 50, без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку зі сторони вул. Пролетарської в напрямку вул. Заводської в м. Ізюм, Харківської області по своїй смузі руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду Viper Active ZS 50, без реєстраційного номеру, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток зведення і основи черепа із забиттям-розтрощуванням головного мозку і крововиливами під його оболонки; крововилив м`яких покривів голови з боку їх внутрішньої поверхні, підшкірної гематоми, синця та садна на голові, садна і забитої рани на кінцівках, згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа № 338-ІЗ.т/16 від 01.12.2016, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від яких останній ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок змінити в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди, а саме призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, з позбавлення волі права керувати транспортними засобами на строк три роки,відмовити в задоволенні клопотання про застосування амністії, стягнути моральну шкоду у сумі 300000грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої, яка підтримала апеляційнівимоги потерпілої, позицію прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтований, а що стосується апеляційних вимог потерпілої стосовно вирішення питання судом цивільного позову - відшкодування моральної шкоди, залишив на розсуд суду,обвинуваченого, який вважав рішення суду правомірним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілоїпідлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого і про правову кваліфікацію за ч.2 ст.286 КК України обґрунтовані сукупністю досліджених у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України дав належну оцінку.

З даним висновком суду та наведеною кваліфікацією дій ОСОБА_8 колегія суддів погоджується та й вирок суду в цій частині не оспорюється, а тому колегія суддів, виходячи з положень ч.1 ст. 404 КК України не переглядає вирок суду в указаній частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої про призначення ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також щодо не застосування додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, та неправильного застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», а саме застосування п. «в» ст.1 цього Закону, який не підлягав застосуванню, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, ст.50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.
При виборі ОСОБА_8 заходу примусу і порядку його відбування, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого необережного злочину, фактичні його обставини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має сім`ю та двох неповнолітніх дітей.
Врахувавши обставини справи в їх сукупності, дані про особу винного, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання у межах санкції статті обвинувачення не застосував до нього додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, що колегією суддів сприймається як таким, що не можна вважати порушенням норми матеріального та процесуального права, оскільки додатковий вид покарання передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України не є обов`язковим.
Таким чином, призначене ОСОБА_8 основне покарання без застосування до нього додаткового виду, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам кримінального закону, а тому відсутні підстави для скасування вироку суду першої інстанції внаслідок м`якості, як про це просить потерпіла в апеляційній скарзі.

Ґрунтується на вимогах закону і рішення суду про застосування до ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Статтею 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено категорії осіб, які підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.
Пункт «в» вказаної норми відносить до таких осіб, осіб не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
ОСОБА_8 визнано винуватим у порушені правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, тобто, у вчиненні тяжкого необережного злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 є батьком двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких не позбавлений батьківський прав та його синам не виповнилось 18 років.

Передбачених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» заборон для застосування до ОСОБА_8 амністії у справі не встановлено.

Отже, обвинувачений ОСОБА_8 правильно звільнений судом від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову, заявленого потерпілою, про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілої щодо невмотивованості вироку суду в частині розміру стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди.

Виходячи зі змісту ст.128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із положеннями п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані вимоги закону, за переконанням колегії суддів, не в повній мірі були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру стягнутої моральної шкоди.

Як убачається з вироку, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, суд взяв до уваги, що потерпілій внаслідок злочину завдано страждань, які вона зазнала, втративши сини, та визначив розмір такої компенсації в сумі 100000грн. для потерпілої.

З огляду на те, що втрата життя людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, бо життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті, то з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди, яку завдано потерпілій, в даному випадку, на думку колегії суддів, необхідно збільшити до 200000грн.

Таким чином, за наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції у відповідності до ст.408 КПК України зміні в частині вирішення цивільного позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, п.3 ч.1 ст.408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої задовольнити частково, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.06.2018 відносно ОСОБА_8 - в частині вирішення цивільного позову змінити, збільшивши суму стягнення моральної шкоди до 200000(двісті тисяч) грн.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді