Справа № 761/8982/20
Провадження № 1-кс/761/5707/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001191 від 06.02.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001191 від 06.02.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,, про арешт майна: автомобіль марки «Лада 2115», синього кольору, з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , технічний паспорт до вищевказаного автомобіля та мобільний телефон марки «Xiaomi» синього кольору та паперовий згорток із речовиною рослинного походження, яка зі слів ОСОБА_5 є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом та пристрій для куріння.

Зазначене клопотання надіслано поштою та подано до поштового відділення 20.03.2020.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001191 від 06.02.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7,12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 №60-95ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобі, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України №481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я №634 від 29.07.2010 з наступними змінам та доповненнями до наведених нормативних актів, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 06.02.2020, у невстановленої особи придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, та почав зберігати за місцем постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту.

06.02.2020, в період часу з 10 години 06 хвилин по 11 годину 00 хвилин, за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою 22,13 г, який ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав за вказаною адресою з метою збуту.

06.02.2020 слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві в ході проведення огляду місця події за зазначеною адресою вилучено також автомобіль марки «Лада 2115», синього кольору, з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , технічний паспорт до вищевказаного автомобіля та мобільний телефон марки «Xiaomi» синього кольору та паперовий згорток із речовиною рослинного походження, яка зі слів ОСОБА_5 є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом та пристрій для куріння. В подальшому вищевказаний автомобіль направлено на зберігання до стоянки вилучених транспортних засобів, речі передано до камери схову Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, а речовину рослинного походження зеленого кольору направлено до Київського НДКЕКЦ МВС України.

06.02.2020 вилучені речі визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

07.02.2020 слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві погоджене клопотання про накладення арешту тимчасово вилученого майна, зазначеного в даному клопотанні та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.02.2020 залишено клопотання без задоволення.

Слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно та одночасно просить поновити строк на звернення з даним клопотання.

В судове засідання не з`явився слідчий, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, та не підтримав подане ним клопотання.

Власник тимчасово вилученого майна також в судове засідання за викликом не з`явився та від його представника надійшла заява про розгляд клопотання без участі володільця майна, в якому зазначено, що проти клопотання заперечує та просить залишити його без задоволення, оскільки воно є необґрунтованим.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження, яке було вилучено в рамках кримінального провадження, яке внесене до № 0001191 від 06.02.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим, слідчий звернувся з клопотання про арешт майна, в тому числі і автомобіля, при цьому не зазначив його власника та не долучив документів щодо права власності на даний автомобіль, що унеможливлює накласти на нього арешт.

Крім того, згідно клопотання, в задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчим суддею було відмовлено.

В самому клопотанні слідчий вказує, що санкція статті 307 ч.2 КК України передбачає покарання у виді конфіскації майна, при цьому не доводить належність вилученого майна підозрюваному.

Клопотання також не містить належного обґрунтування підстави та мети ініційованого заходу забезпечення та слідчий не скористався наданою йому можливістю обґрунтувати клопотання про арешт майна в судовому засіданні, оскільки в засідання слідчий не з`явився.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за № 0001191 від 06.02.2020 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчийсуддя: ОСОБА_1