ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/459/20 Справа № 183/7651/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0000907, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм ПП "Транс Логістик", одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

законних представників потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та судові витрати - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 11 038 (одинадцять тисяч тридцять вісім) гривень 62 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 101 915 (сто одну тисячу дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 20 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 судові витрати у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.
В іншій частині позовної заяви ОСОБА_9 відмовлено.
Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено судом у відповідності до вимог закону.

Цим вироком з ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

05 жовтня 2018 року, приблизно об 12.45 годині, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить йому на праві власності, рухався в світлий час доби зі швидкістю приблизно 40 км/год по сухому покриттю проїзної частини вул. Гетьманської м. Новомосковськ Дніпропетровської області в лівій смузі, зі сторони вул. Сучкова в напрямку вул. 195-ї Стрілецької Дивізії, яка має по дві смуги руху в обидва напрямки, де під час руху по вищевказаній вул. Гетьманській, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1. Правил дорожнього руху України та дорожньою розміткою 1.14.1. Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити на смузі свого руху пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину дороги по пішохідному переходу справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля, аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого в районі будинку АДРЕСА_2 , допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_11 .
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді рубця у лівій тім`яній області голови, відкритої черепно-мозкової травми:перелому кісток склепіння та основи черепа (ліва скронева та ліва тім`яна кістка), забиття головного мозку 2-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, забитої рани у лівій тім`яній області голови, закритий перелом обох лобкових кісток тазу, садна на правій кисті, які у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Своїми діями, водій ОСОБА_5 , порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3 б) та 18.1. Правил дорожнього руху України, якими передбачено:
п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляції:

- обвинувачений просить змінити вирок суду, виключивши з призначеного покарання додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на два роки, зменшити випробувальний термін до 1 року, зменшивши стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_9 з 101 915,20 гривень до 75 000 гривень.
В обґрунтування зазначає, що вину у вчиненому злочині він визнав повністю, на досудовому розслідуванні він надав батькам потерпілої 1000 доларів США, що свідчить про глибокий ступінь його розкаяння та усвідомлення протиправності своїх дій. Вказує, що має дружину та двох неповнолітніх дітей, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, офіційно працевлаштований водієм.
Вказує, що його робота безпосередньо пов`язана з керуванням автомобілем. Він не має іншої спеціальності і не в змозі офіційно працевлаштуватись. Втративши роботу він буде не в змозі утримувати своїх дітей та дружину, а також відшкодувати потерпілій шкоду.
Також зазначив, що покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України із випробувальним строком 3 роки є надмірно суворим.

Заслухавши учасників апеляційного провадження, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, законних представників потерпілої, які як кожен окремо так і разом заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо надто несправедливого і суворого призначення йому покарання, з мотивів наведених ним в апеляції, то вони є безпідставними і необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_5 покарання, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений вину визнав, є особою, що раніше не судима, скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак з необережною формою вини, на обліках у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, де за час роботи зарекомендував себе позитивно.
Щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, судом визнано як обставини, які пом`якшують покарання, і які також були встановлені стороною обвинувачення в обвинувальному акті. Обставин, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
За положеннями статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі, враховуючи тяжкість злочину, обставини вчинення, наслідки злочину, особу винного, який щиро кається, добровільно відшкодував частково завдані ним потерпілій збитки, має соціальні зв`язки, родину, на утриманні дітей, суд справедливо і обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування покарання, прийнявши рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується колегія суддів, оскільки таке покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_5 , при зазначеному є в повній мірі справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і такий висновок суду відповідає обставинам кримінального провадження і узгоджується з положеннями ст. 75 КК України.
Апеляційний суд також погоджується з визначенням судом першої інстанції строку випробовування в три роки та призначенням обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 2 роки, оскільки фактичні обставин вчинення кримінального правопорушення, - скоєння з грубої необережності наїзду на малолітню потерпілу на пішохідному переході, з заподіянням останній тяжких тілесних ушкоджень та їх наслідки, поведінка потерпілого після події, часткове відшкодування потерпілій спричиненних їй моральних збитків які від загального розміру фактично не є суттєвими, у своїй сукупності з іншими наведеними вище обставинами, є належні достатні підстави для застосування такого додаткового покарання як позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами, у тому числі і для визначення саме трьох років випробувального терміну, що є справедливим, законним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, що в повній мірі відповідає меті та принципам призначення покарань.
Таке покарання є пропорційним і відповідає тяжкості правопорушень і не становить особистий і надмірний тягар для особи, що відповідає правовим позиціям рішень Європейського суду з прав людини ( Ізмайлов проти Росії п.38 рішення від 16.10.2008 року), а тому підстав вважати його суворим, не вбачається.
Сам по собі факт, що таке додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами ускладнить його матеріальне становище, як на це вказує обвинувачений з посиланням на звільнення його з роботи, де він працював водієм, не є з огляду на вказані вище обставини достатньо переконливими важелями для пом`якшення обвинуваченому покарання в цій частині. Крім того, колегія суддів, зважає на те, що не надано також суду переконливих інших доказів, які б свідчили про неможливість обвинуваченого працювати на інших посадах чи займатися іншою діяльністю для отримання законних доходів для матеріального утримання.
Вирішуючи питання про обґрунтованість судового рішення в частині стягнення з обвинуваченого завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпіла зазнала значних душевних страждань, які виразились у моральних переживаннях та стражданнях у зв`язку із отриманими нею травмами, неможливістю вести звичний образ життя, її хвилюваннях, пов`язаних із вступом до вищого навчального закладу, у зв`язку із тривалим пропуском занять.

Такі обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілою вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині, і визначений судом розмір моральних збитків відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим по відношенню до потерпілої, у зв`язку з чим підстави для його зменшення розміру спричинених моральних збитків у колегії суддів відсутні.
Інших порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на вище наведене, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни вироку з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом призначене покарання та розмір стягнених з обвинуваченого моральних збитків на користь неповнолітньої потерпілої є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вирок без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4