Справа №463/360/20
Провадження №1-кс/463/368/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, -

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - ДБР), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаргу мотивують тим, що 09.01.2020 о 04:08 год. скерували в ДБР електронною поштою заяву про вчинення суддею Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.357 КК України, які виразились у тому, що з матеріалів цивільної справи 2-66/2010 викрадено оригінал офіційного документу, а саме: оригінал заяви ОСОБА_6 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а також пошкодження матеріалів справи, шляхом перепрошивання аркушів без належної послідовності. Вважає, що у судді ОСОБА_5 є мотиви знищити докази, оскільки у кримінальному провадженні №0004224 призначено почеркознавчу експертизу порівняння підпису ОСОБА_6 на заповіті з підписом на документах, що стали підставою оформлення свідоцтва про право власності на квартиру, а суддею ОСОБА_5 винесено рішення на користь власників заповіту, який виявився нікчемним.

Разом з тим, всупереч вимогам ст.214 КПК України відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було, тому просять скаргу задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала скаргу з мотивів викладених в ній та просила скаргу задовольнити. Додатково пояснила, що вказана у скарзі цивільна справа розглядалася суддею ОСОБА_5 , однак не відомо на підставі якої саме заяви ОСОБА_6 у справі було проведено експертизу, на підставі висновку якої суддею ухвалено рішення не на користь ОСОБА_3 . Вказана цивільна справа і досі перебуває у неї на контролі, оскільки саме остання розглядає та вирішує питання, пов`язані з виконанням рішення суду.

ОСОБА_4 на розгляд скарги не з`явився, разом з тим скерував заяву про розгляд справи без його участі.

Уповноважена особа ДБР в судове засідання не з`явилася, заперечення проти скарги не скерувала, причин неявки слідчому судді не повідомила, тому вважаю можливим проводити розгляд скарги у її відсутності, оскільки у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Слідчий суддя встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 09.01.2020 о 04:08 год. скерували в ДБР електронною поштою спільну заяву про вчинення суддею Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 злочинів, які виразились у тому, що з матеріалів цивільної справи 2-66/2010 викрадено оригінал офіційного документу, а саме: оригінал заяви ОСОБА_6 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а також пошкодження матеріалів справи, шляхом перепрошивання аркушів без належної послідовності.

Наведене на думку заявників свідчить про наявність у діях судді ОСОБА_5 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.357 КК України.

При цьому як вбачається зі змісту заяви та пояснень ОСОБА_3 , наданих під час розгляду скарги, остання не погоджується з діями судді ОСОБА_5 , які мали місце при розгляді цивільної справи, за результатами розгляду якої суддею ухвалено рішення.

У відповідності до вимог пункту 1 глави 2 розділу I наказу Генерального прокурора України від 06 квітня 2016 року №139 «Про затвердження Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим кодексом. З вищевказаної норми закону вбачається, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15). Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Разом з тим, зі скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх заяви про вчинення кримінальних правопорушень не вбачається об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки вказаних у ній злочинів, а лише зводиться до незгоди з діями та рішенням судді в процесі розгляду справи, що за своїм змістом є позапроцесуальним способом оскарження та одним із протиправних намагань втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність судді.

Враховуючи вищенаведене приходжу до висновку, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за їх заявою від 09.01.2020, відсутні, тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:
в задоволені скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1