У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України, щодо ОСОБА_4 , засудженого 05 листопада 2018 року вироком суду Брестського району за ч. 2 ст. 371-1 КК Республіки Білорусь до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з відбуттям у виправній колонії в умовах посиленого режиму, з конфіскацією майна,
в с т а н о в и в :
11 грудня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Брестського району від 05 листопада 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 371-1 КК Республіки Білорусь, а саме організація незаконної міграції, вчинена повторно, групою осіб за попередньою змовою замах на незаконний збут наркотичних засобів, в особливо великих розмірах.
Вироком суду Брестського району від 05 листопада 2018 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 371-1 КК Республіки Білорусь та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, з відбуттям у виправній колонії в умовах посиленого режиму, з конфіскацією майна. Строк відбування покарання обчислюється з 05 листопада 2018 року. У строк відбування покарання зараховано час його затримання з 06 по 08 липня 2018 року та перебування під вартою з 09 липня по 04 листопада 2018 року.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належний чином, шляхом вручення повідомлення про виклик уповноваженій особі. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Республіки Білорусь у відповідність із законодавством України.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно д ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.
Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.
Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 , засудженого вироком суду Брестського району від 05 листопада 2018 року, для відбуття покарання в Україні погоджено з Генеральною прокуратурою Республіки Білорусії.
Відповідно до ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 виданого 07 жовтня 2016 року Дніпровським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, останнім місцем його реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 .
Згідно до письмової заяви, ОСОБА_4 має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України .
Відповідно до довідки з місця відбування покарання, станом на 10 липня 2019 року - засуджений ОСОБА_4 відбув строк кримінального покарання 2 роки 5 місяців 26 дня. Не відбута частина покарання складає 1 рік 4 дня. Зазначене покарання ОСОБА_4 відбуває у ВУ «ВК №15» УДВН по Могилевській області. Кінець строку відбуття покарання - 06 січня 2022 року.
Діяння ОСОБА_4 за вироком суду Брестського району від 05 листопада 2018 року кваліфікуються за ч. 2 ст. 371-1 КК Республіки Білорусь та передбачає відповідальність за організацію незаконної міграції, вчинену повторно, групою осіб за попередньою змовою. За вказаною статтею ОСОБА_4 призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 332 КК України, як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон, вчинено повторно за попередньою змовою групою осіб. Санкція ч. 2 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Аналіз наведених вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність призначення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 332 КК України покарання у вигляді позбавленні волі із дотриманням тривалості покарання призначеного вироком суду Брестського району від 05 листопада 2018 року, а саме у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Згідно ч. 5 ст. 610 КПК України, передбачено, що відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Однак враховуючи те, що у клопотанні Міністерства Юстиції України не порушується питання про виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна, тому суд позбавлений можливості вирішити питання про додаткове покарання призначене ОСОБА_4 згідно вироку суду Брестського району від 05 листопада 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, Конвенцією про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. 7, 369-372, 376, 602, 610, КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.
Вирок суду Брестського району від 05 листопада 2018 року, яким громадянина України ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 371-1 КК Республіки Білорусь та засуджено до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з відбуттям у виправній колонії в умовах посиленого режиму, з конфіскацією майна, привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 05 листопада 2018 року. В строк відбування покарання зарахувати час його затримання з 06 по 08 липня 2018 року та перебування під вартою з 09 липня по 04 листопада 2018 року .
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

С у д д я : ОСОБА_1