Справа №127/2187/20
Провадження №1-кп/127/95/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001633, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 27 липня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0001633, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 27 липня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні. Також просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, яке мотивував тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжувати злочинну діяльність, його процесуальна поведінка свідчить про те, що обвинувачений, усвідомлюючи суворість покарання, може вживати заходів, щодо переховування від суду, оскільки з місця вчинення злочину втік та на протязі декількох днів переховувався. Також, наявні обставини, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризик незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Обвинувачений перебуваючи на волі, може впливати на свідків, з метою створення сприятливих для себе умов або ж їх залякування. Крім того, пояснив, що обвинувачений систематично зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, вчинив тяжкий злочин, тому застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, є недієвим та недоцільним.
Представник потерпілого не заперечив проти призначення справи до судового розгляду, також підтримав позицію прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Обвинувачений не заперечив проти призначення справи до судового розгляду, просив відмовити прокурору в заявленому ним клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив суд застосувати до нього домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 не заперечив щодо призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Заперечив щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт.
Заслухавши думку учасників процесу суд дійшов наступного висновку.
Кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області.
Підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України відсутні. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду, який слід призначити у відкритому судовому засіданні, оскільки відсутні підстави, передбачені ч.2 ст. 27 КПК України.
Судовий розгляд у кримінальному провадженні, відповідно до ч.1 ст. 31 КПК України провести суддею одноособово.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд приймає до уваги, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи наведене та дослідивши матеріали обвинувального акту суд вважає, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою, в зв`язку з тим, що він обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, обвинувачений може продовжити свою злочинну діяльність, переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особи обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою ОСОБА_6 , як такого, що недостатній для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК(абз.5 п.18 Листа ВССУ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»).
На думку суду, в клопотаннях обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, їх наслідки, тяжкість покарання за скоєний злочин, особу обвинуваченого, його антисоціальний спосіб життя, відсутність стримуючих факторів соціального характеру, тому суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. При цьому, підстав для застосування ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та неможливим і саме тримання під вартою може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання суд вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя/суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.
Враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив злочин, із застосуванням насильства, застава у даному випадку не визначається.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 193, 197, 199, 314-316, 369, 370, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» суд,-

У Х В А Л И В:

Судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, призначити на 10:30 год. 12 лютого 2020 року.
Судовий розгляд провести суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_4 та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який домашній арешт - відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою діє з 04 лютого 2020 року по 03 квітня 2020 року включно.
Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань ( №1)".
Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 7 діб з дня її проголошення, в іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: