Справа № 554/9790/19
Дата документу 13.05.2020 Провадження № 1-кп/554/119/2020
В И Р О К
Іменем України

13 травня 2020 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження № 0002894 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого електромонтером КП «Полтававодоканал», не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

2 жовтня 2019 року, близько 22 год., обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до ст. 37 Закону України «Про Національну поліцію» був затриманий працівниками патрульної поліції та для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП доставлений до Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області за адресою: м. Полтава, вул. Сковороди, 2-Б.

Перебуваючи на першому поверсі холу Полтавського відділу поліції, ОСОБА_6 , під час складання протоколу вів себе агресивно, у зв`язку з чим працівниками патрульної поліції було викликано допоміжні сили у вигляді двох екіпажів «Алтей 117» в складі поліцейських ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та «Алтей 71» у складі ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які відповідно до Розстановки сил та засобів (нарядів) УПП в Полтавській області на 2 жовтня 2019 року здійснювали патрулювання в нічний час з 19 год. 00 хв. 2 жовтня 2019 року по 07 год. 00 хв. 3 жовтня 2019 року.

В подальшому, близько 00 год. 10 хв., після складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_6 , діючи умисно, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому двома руками відштовхнув поліцейського роти з батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_4 , який перебував у форменому одязі під час несення служби відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національному поліцію», одночасно нанісши йому один удар головою в обличчя в ділянку носу, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою, набряку м`яких тканин перенісся, які утворились від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути і чоло людини, чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, чи при ударі об такий та відповідно до висновку судово медичної експертизи № 904 від 8 жовтня 2019 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто за ч. 2 ст. 345 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Допитаний під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що приблизно о 21 год. 2 жовтня 2019 року він разом зі своїм другом ОСОБА_10 зайшов до бару, що по вул. Шевченка в м. Полтаві. Співробітник бару повідомив їм, що заклад зачиняється, після чого прибули працівники охоронної служби «Явір-2000». Тоді він попросив їх викликати працівників поліції, оскільки у нього з працівником бару виник конфлікт і з цього приводу він хотів написати відповідне звернення. На виклик приїхали працівники поліції та одразу почали складати щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, поводили себе зухвало, у зв`язку з чим їхні дії обурили його та він почав висловлювати їм свою незгоду. Втім поліцейські на це не відреагували, одягнули йому кайданки, в яких він провів тривалий час, застосували до нього спеціальні засоби, після чого він був доставлений до Полтавського відділу поліції, де щодо нього склали протокол про адміністративне правопорушення, із яким він не погодився. Протоколу на підпис йому не давали. Наголосив, що він дійсно під час складання протоколу вживав у своїй лексиці нецензурні слова, але лише у відповідь на протиправне застосування до нього з боку працівників поліції фізичної сили та обмеження свободи. Він був обурений незаконними діями працівників поліції і лаявся на них та одного з них відштовхнув від себе, але не бив головою. Тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_4 , на його переконання, могли з`явитися у останнього внаслідок зіткнення того з іншими працівниками поліції після того як його почали затримувати та одягати йому на руки кайданки, коли він відштовхнув від себе потерпілого. Вважає, що потерпілий та інші працівники поліції, які являються його колегами, обмовляють його у вчиненні злочинних дій, яких він не вчиняв.

Оцінюючи показання обвинуваченого в сукупності з іншими доказами по матеріалах кримінального провадження, суд констатує, що вони є суперечливими, непослідовними та алогічними, в зв`язку з чим розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене, а тому до уваги приймає їх тільки в тій частині, в якій вони узгоджуються з іншими доказами та їм відповідають. Зокрема, судом приймаються до уваги його показання в частині ствердження ним про його присутність на місці події злочину, визнання ним факту конфлікту з потерпілим та працівниками поліції, які були при цьому присутніми. Інтерпритація ж обвинуваченим обставин самої події правопорушення, його причин і мотивів, судом оцінюється критично з підстав алогічності та очевидної невірогідності його суджень. Крім того, це спростовується також і сукупністю досліджених в суді та оцінених відповідно до вимог закону доказів.

При цьому суд виходить з того, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_6 визнавав факт спричинення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин, викладених в обвинувальному акті, в зв`язку з чим органом досудового розслідування ці обставини відповідно до статті 66 КК України були визнані такими, що пом`якшують його покарання.

Даючи показання в суді, він також непослідовно, суперечливо стверджував про обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та механізму їх спричинення, то стверджуючи, що він останнього не бив, то зазначаючи, що удар був нанесений не потерпілому, а іншому працівнику поліції, який знаходився в приміщенні поліцейського відділу поруч з потерпілим, посилаючись при цьому на велику емоційну збудженість, в якій він перебував в той час нібито із-за протиправних дій щодо нього з боку працівників поліції.

Аналіз його показань і поведінки під час розгляду матеріалів кримінального провадження, на думку суду, свідчить про демонстративність його поведінки, намірів переконати суд у невідповідності очевидних фактів дійсності з метою спростувати наявні об`єктивні докази, надані стороною обвинувачення, які свідчать про його винуватість у вчиненому. З цих підстав суд і розцінює його показання про обставини вчинення інкримінованого йому злочину, як такі, що не відповідають дійсності.

Оцінюючи наведені докази, які суд сприймає належними та допустимими, оскільки вони отримані у визначеному законом порядку, суд приходить до висновку про причетність обвинуваченого до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому саме ним і саме за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого про те, що тілесні ушкодження потерпілому могли бути спричинені іншими особами, а саме поліцейськими під час його затримання після того, як він штовхнув потерпілого в груди руками. Це твердження обвинуваченого спростовується як показаннями потерпілого та свідків, так і переглядом відеозапису затримання, з якого чітко вбачається, що одночасно з поштовхом обвинуваченим руками в груди потерпілого він наносить йому і удар головою в обличчя.

Суд вважає позбавленим процесуального змісту твердження обвинуваченого про те, що оскільки він був затриманий працівниками поліції за вчинення дрібного хуліганства, справа про що в подальшому була закрита судом за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, то сам факт його затримання є незаконним, а тому його поведінка під час складення щодо нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не може розцінюватись протиправною.

Розцінюючи це твердження як безпідставне, суд виходить з того, що закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо обвинуваченого в подальшому, не давало йому підстав і права діяти протиправно проти працівників правоохоронних органів, які здійснювали процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності. Встановлення протиправності дій працівників правоохоронних органів в такому випадку здійснюється у визначеному законом порядку, яким і скористався обвинувачений, звернувшись до суду з вимогою зобов`язати ДБР внести до ЄРДР відомості про відкриття кримінального провадження за даним фактом.

Вважаючи вину обвинуваченого доведеною, суд виходить з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_4 під час допиту в суді показав, що з 2 на 3 жовтня 2019 року він перебував на службі по патрулюванню міста в пішому варіанті разом з патрульним ОСОБА_9 . Пізно ввечері йому зателефонували колеги і попросили прибути в Полтавський відділ поліції для надання допомоги в зв`язку з агресивною поведінкою затриманого за вчинення адміністративного правопорушення обвинуваченого ОСОБА_6 . Коли він разом з напарником прибув у Полтавський відділ поліції, що на вулиці Сковороди, 2-б в м. Полтаві, там знаходилися поліцейські ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , а також обвинувачений ОСОБА_6 , на руках у якого були кайданки. Останній вів себе агресивно і відмовлявся підписувати протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який був складений щодо нього і який йому пропонувала підписати ОСОБА_8 . При цьому він висловлювався брутально на адресу працівників поліції, вживаючи нецензурну лексику. Коли з нього були зняті кайданки, він направився до працівників поліції, які стояли поруч з столом, за яким сиділа ОСОБА_8 , і висловлюючи погрози на адресу працівників поліції, брутально висловлюючись при цьому та жестикулюючи руками, впритул підійшов до нього і різко штовхнув руками в груди та одночасно наніс йому удар головою в обличчя в ділянку перенісся. Після цього зразу ж іншими працівниками поліції, які знаходились поруч, обвинувачений був затриманий та на нього знову були одягнуті кайданки. Внаслідок удару обвинуваченого головою в обличчя йому були спричинені легкі тілесні ушкодження, з приводу яких він з 3 по 9 жовтня 2019 року перебував на лікуванні. Зазначив, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого йому були спричинені не лише тілесні ушкодження, а й завдано моральної шкоди, яка полягає в великому емоційному стресі через вчинення щодо нього протиправних дій при виконанні службових обов`язків, що на певний період порушило звичайний спосіб його життя, погіршило психологічний та фізичний стан, додало йому моральних страждань. Моральну шкоду він оцінює в п`ятдесят тисяч гривень та просить стягнути її з обвинуваченого на його користь, задовольнивши при цьому заявлений ним цивільний позов.

Свої показання потерпілий ОСОБА_4 підтвердив під час проведення з ним слідчого експерименту з застосуванням відеозйомки в ході досудового розслідування 4 жовтня 2019 року, протокол про що був досліджений, а відеозапис переглянута учасниками судового провадження в суді (а. п. 76-81).

Згідно висновку судово-медичного експерта № 945 від 24 жовтня 2019 року (а. п. 119-120) показання потерпілого ОСОБА_4 , дані ним в ході слідчого експерименту 4 жовтня 2019 року, не протирічать об`єктивним даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи щодо нього.

Аналогічні показання про обставини поведінки обвинуваченого, нанесення потерпілому удару головою в ділянку перенісся та заподіяння тілесних ушкоджень останньому дали під час допиту в суді свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .

При цьому свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 свої показання підтвердили під час проведення з ними слідчого експерименту з застосуванням відеозйомки в ході досудового розслідування, протоколи про що були досліджені, а відеозаписи переглянуті учасниками судового провадження в суді (а. п. 84-88, 89-93, 94-98, 99-103).

Згідно висновків судово-медичного експерта № 946, 947, 948 та 949 від 24 жовтня 2019 року (а. п. 115-116, 117-118, 121-122, 123-124) показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , дані ними в ході слідчих експериментів, не протирічать об`єктивним даним, отриманим при проведенні судово-медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_4 .

Відповідно до протоколу огляду від 11 жовтня 2019 року дискового носія DVD-R, який був досліджений в суді, а відеозапис, що міститься на ньому переглянутий учасниками судового розгляду (а. п. 104-107), обвинувачений ОСОБА_6 в приміщенні Полтавського відділу поліції веде себе агресивно, по черзі підходить до працівників поліції та висловлює їм погрози, в процесі цих дій він штовхає в груди потерпілого, а потім наносить удар головою останньому, після чого його починають затримувати.

Згідно даних про Розстановку сил та засобів (нарядів) УПП в Полтавській області на 2 жовтня 2019 року (рота № 3 батальйону УПП, нічна зміна 19:00 07:00) потерпілий ОСОБА_4 позивний « ОСОБА_14 » разом з поліцейським ОСОБА_9 чергував пішим порядком в нічну зміну з 19:00 07:00 (а. п. 108-109).

Згідно висновку судово-медичного експерта № 904 від 17 жовтня 2019 року (а. п. 82-83) у потерпілого ОСОБА_4 виявлено тілесне ушкодження у вигляді забою, набряку м`яких тканин перенісся, яке утворилось від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могло бути і чоло людини чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, від однократної дії травмуючого фактору та можливо в строк і за обставин на який(які) посилається потерпілий та кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Оцінюючи мотиви злочинних дій обвинуваченого, суд вважає, що він умисно заподіяв працівнику правоохоронного органу легке тілесне ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обставини, встановлені судом під час розгляду матеріалів кримінального провадження, на переконання суду, дають підстави суду констатувати, що ОСОБА_6 розумів протиправність своїх дій та передбачав їх наслідки.

Отже, суд, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягується до кримінальної відповідальності, характеристику його особи, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, не є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків своїх діянь та намаганням применшити суспільну небезпечність своїх протиправних дій та себе як особи, що їх вчинила, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого, який наполягає на призначенні йому суворого покарання, висновок органу пробації про існування середніх ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, і приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення та перевиховання, а також соціальної реабілітації.

Вирішення цивільного позову

Потерпілим ОСОБА_4 по матеріалах кримінального провадження заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму п`ятдесят тисяч грн (а. п. 18-24).

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтею 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Пред`явлений цивільний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов`язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. Тобто обов`язок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача.

У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В добровільному порядку збитки про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином не відшкодовувались.

Зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає доведеним і факт заподіяння потерпілому моральної шкоди, яка викликана сильним емоційним стресом через вчинення щодо нього протиправних дій при виконанні ним службових обов`язків та заподіянні йому тілесних ушкоджень, що на певний період порушило звичайний спосіб його життя, погіршило психологічний та фізичний стан, додало йому моральних страждань. Ним було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на докладені зусилля, йому в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Мотиви інших рішень

Оскільки обвинувачений засуджується до позбавлення волі, яке має відбувати реально, то суд з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання вироку по цьому кримінальному провадженню вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Процесуальних витрат по матеріалах кримінального провадження немає.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і призначити йому покарання у виді одного року і шести місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з 13 травня 2020 року.

Заявлений по матеріалах кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 п`ятдесят тисяч гривень моральної шкоди.

Речові докази:

диски з відеозаписами з нагрудних камер працівників патрульної поліції від 3 жовтня 2019 року, - зберігати при матеріалах кримінального провадження (а. п. 125).

До набрання вироком законної сили обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1