справа № 359/3228/20
провадження 1-кс/359/993/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі з технічною відеофіксацією клопотання старшого слідчого СВ Бориспільського відділу поліції ГУ НП у Київській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000943 від 22.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самарканд Узбекистан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина Узбекистану, узбека, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, -

підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2020 року старша слідча СВ Бориспільського відділу поліції ГУ НП у Київській області капітан поліції ОСОБА_6 надала клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 22 квітня 2020 року приблизно в 16 год.30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи з ОСОБА_8 у близьких відносинах, на власному автомобілі марки «БМВ» номерний знак НОМЕР_1 , привіз останню до лісосмуги, розташованої у селі Вишеньки Бориспільського району, де, із застосуванням насильства, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, всупереч волі ОСОБА_9 , вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в її тіло з використанням геніталій.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.2 ст.152 КК України зґвалтування іншої особи, з якою винний перебував у близьких відносинах.

Слідча вказує, що вина підозрюваного доведена, обґрунтована та підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, доданих до клопотання.

У клопотанні зазначено, що вчинене ОСОБА_10 кримінальне правопорушення (злочин) відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років. Крім того, підозрюваний може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином слідча вважає, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, є недостатніми для забезпечення досягнення дієвості цього провадження, а також забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 .

Під час підготовчого засідання засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання та наполягає на його задоволенні.

Адвокат ОСОБА_4 та його підзахисний. заперечують проти задоволення клопотання слідчої, надавши суду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вважаючи, що подання слідчої необґрунтоване, немотивоване, не конкретизоване і не підтверджене будь-якими доказами.

Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження та дослідивши документи, приєднані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження ст. 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.152 КК України, - враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку слідчого судді, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання слідчого в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

В той же час слідчий суддя не згоден із кваліфікацією дій підозрюваного ОСОБА_5 за ч.2 ст.152 КК України, згідно якої винний перебував із потерпілою у близьких відносинах і вважає це спробою органів досудового розслідування ввести в оману суд з метою ухвалення суддею потрібного органу досудового розслідування більш суворого рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до коментаря до ст..126-1 КК України, близькі особи особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також незалежно від зазначених умов чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта.

Особами, які перебувають у близьких відносинах, слід вважати так званих близьких осіб, тобто тих, які мають сексуальні позашлюбні або партнерські стосунки і постійно або час від часу проживають спільно, не маючи при цьому прав та обов`язків сімейного характеру. Не має значення стать потерпілого: ним може бути як жінка, так і чоловік або ж трансґендер. Діти обох статей також можуть бути потерпілими від домашнього насильства, у тому числі і як свідки насильства в лоні сім`ї, що стосовно них є різновидом психологічного насильства.

Зазначене узгоджується з положеннями Стамбульської конвенції, відповідно до якої, зокрема, домашнє насильство може бути двох видів: 1) насильство у стосунках інтимних партнерів з боку теперішнього чи колишнього чоловіка чи дружини або партнера (особи, з якою потерпілий перебуває або перебував у сімейних чи близьких відносинах) і 2) насильство у стосунках між поколіннями зазвичай батьками і дітьми або дідами (бабами) й онуками. Останнє може мати місце з боку особи до своєї дитини, батька чи матері (жорстоке поводження з особами похилого віку) або насильство в стосунках між будь-якими іншими двома чи декількома членами сім`ї різних поколінь і, знову ж таки, спільне проживання потерпілого та правопорушника не вимагається .

Інші особи визнаються близькими особами за умови сукупності таких трьох обов`язкових ознак: а) спільне проживання; б) пов`язаність спільним побутом і в) наявність взаємних прав та обов`язків із відповідним суб`єктом. У ст. 1 Закону «Про запобігання корупції» також визначено і поняття членів сім`ї: це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних).

Таким чином слідчий суддя вважає, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не було і не могло бути жодних близьких відносин, які зазначені вище.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, слідчим суддею, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи підозрюваного, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством.
Згідно з ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 178 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності цих ризиків слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання; майновий стан підозрюваного та наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

За правилом ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 має міцні соціальні та особисті зв`язки, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації і проживання у м.Києві, де мешкає разом з батьками, підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, яке не є тяжким.

Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що слідчою та прокурором при розгляді клопотання не наведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не зазначено підстав для обрання підозрюваному виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 листа №511-550/0/4-13від 04.04.2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

З огляду на зазначені обставини та тяжкість кримінального правопорушення (злочину), у вчинені якого підозрюється ОСОБА_7 , вважаю за необхідне обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю строком на два місяці, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 183,192-194, 196 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Обрати обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контролю за місцем проживання в АДРЕСА_2 , терміном два місяці, тобто до 06.00 год. 22.06.2020 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до визначеної службової особи - прокурора або суду, із визначеною періодичністю та за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає та орендує квартиру обвинувачений (: АДРЕСА_2 , ), без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про необхідність зміни свого місця проживання та/або місця роботи; здати (за наявності) на зберігання до компетентних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; заборонити спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні.
Термін дії обов`язків обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 06.00 год. 22.06.2020 року.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів групи прокурорів в даному кримінальному провадженні.
Виконання ухвали покласти на органи Національної поліції по місцю проживання обвинуваченого.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1