ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/3440/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з участю їхніх захисників, відповідно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами захисників обвинувачених на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 11 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 06 01 2020 року включно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 та винести нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.

Такі вимоги мотивував тим, що у суду першої інстанції немає законних підстав вважати, що ОСОБА_7 : переховуватиметься від суду, оскільки його попередня поведінка свідчить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, він також не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки такий ризик не підтверджений належними доказами; вчиняти інше кримінальне правопорушення, оскільки він не вчиняв тих, в яких він обвинувачується, і протилежному немає доказів. Крім того, зазначив, що його підзахисний не мав на меті переховуватися від органів поліції або суду у зв`язку з тим, що вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнає частково, готовий співпрацювати із органами розслідування та наполягає на повному та всебічному досудовому та судовому розслідуванні кримінального провадження з метою встановлення істини по справі.

Крім того, на ухвалу суду першої інстанції подав апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 , в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 та винести нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 повністю аналогічні доводам апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 .

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачені та їхні захисники підтримали доводи апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційних скарг захисників обвинувачених без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинувачених та їхніх захисників, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.
У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості переховуватися обвинуваченими від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.306, ч.ч.2,3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, а ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України. При цьому, злочин, передбачений ч.3 ст.307 КК України, у якому обвинувачуються останні, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме того, що вони обвинувачуються у вчинені злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинах проти здоров`я населення, а також кількості епізодів злочинної діяльності, пов`язаної із незаконним виготовленням, зберіганням та збутом наркотичних засобів, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства.
Апеляційний суд, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів у разі застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Разом з тим, колегія суддів враховує характеризуючі відомості щодо ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинах проти здоров`я населення. При цьому, обвинувачені неодружені та не працевлаштовані, тобто відсутні відомості про наявність у них міцних соціальних зв`язків та постійного джерела прибутку, що достовірно свідчить про відсутність стримуючих факторів та підвищує ризик вчинення ними інших злочинів,переховування від органів досудового розслідування та суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або відмови в його застосуванні.
Посилання захисників на відсутність доказів вчинення обвинуваченими інкримінованих їх злочинів колегією суддів не приймаються, оскільки наданому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.
Крім того, в апеляційних скаргах захисників містяться суперечливі доводи, зокрема, захисник ОСОБА_7 , в десятому абзаці поданої скарги (а.с.36, зворот) вказує, що його підзахисний не вчиняв тих злочинів, в яких він обвинувачується, однак, в вісімнадцятому абзаці вже зазначає, що ОСОБА_7 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнає частково (а.с.39). Аналогічні доводи містяться і в апеляційній скарзі, поданій захисником в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , а тому таку позицію захисників колегія суддів сприймає критично.
За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисників обвинувачених щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження апелянтів щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей,що є наявними у кримінальному провадженні.
З огляду на значені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне залишити апеляційні скарги захисників обвинувачених без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 11 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про продовження вказаним обвинуваченим строку тримання під вартою до 06 01 2020 року, - залишити без змін.

Апеляційні скарги захисників обвинувачених, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4