ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/223/20 Справа № 337/7142/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001276 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Марокко, марокканця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю :

секретаря судового засідання ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого
ОСОБА_6 С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до 14 грудня 2019 року.
Суд першої інстанції встановив, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та враховуючи тяжкість злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, прийшов до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші заходи в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляції:
- захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
В обґрунтування вказує на порушення права обвинуваченого на перекладача, так як йому було надано перекладача з французької мови якої його підзахисний не розуміє. Також вказує на відсутність доведеності факту намагання його підзахисного втекти, тому вважає, що вказані ризики щодо можливості обвинуваченого переховуватися є необґрунтованими.
В апеляції захисник посилається на добрі характеристики свого підзахисного, наявність у нього хвороб, вказує, що він має договір оренди квартири, де він може проживати під час розгляду справи у суді, що на думку захисника не було взято до уваги судом. Також захисник зауважує про тривалий час розгляду справи, що на його думку порушує права підзахисного на розумні строки судового розгляду та справедливий суд.

Заслухавши сторони кримінального провадження, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд зважає, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. ОСОБА_10 є особою, яка має громадянство ОСОБА_11 , міцних соціальних зв`язків на території України не має, а відтак є підстави вважати, що усвідомлюючи можливе покарання, з метою його уникнення, ОСОБА_10 може переховуватися від суду та враховуючи, що судовий розгляд справи продовжується залишається висока ймовірність також можливого його впливу на свідків. Колегія суддів, також оцінює в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та незворотність наслідків даного злочину-смерть людини.
З огляду на наведене існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_6 договору на оренду квартири, де він може проживати, та позитивну характеристику не є само по собі достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Щодо хвороб обвинуваченого зазначених захисником в апеляції, то доказів що з причин зазначених хвороб обвинувачений не може утримуватися в установі під вартою не надано і апеляційним судом таких відомостей згідно матеріалів контрольного провадження не встановлено. Зазначені в апеляції хвороби обвинуваченого- хронічний фіброз, лівосторонній С-образний сколіоз першого ступеню не є також достатньо переконливими обставинами які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Перевіряючи доводи захисника в апеляції щодо порушення права на захист з посиланням на відмову йому в задоволенні про відвід перекладача з підстав, що його підзахисний не розуміє французьку мову, то колегія суддів зважає на те, що перекладач обвинуваченому у суді першої інстанції надавався з французької мови, і мотиви відмови про його відвід за ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року, суд вказував на те, що напередодні в іншому судовому засіданні 21.08.2019 року приймала участь перекладач ОСОБА_12 саме з французької мови, і з боки сторони захисту як захисника так і обвинуваченого зауважень щодо не володіння обвинуваченим цією мовою не було.
За приписами ст. 29 КПК України, суд забезпечує обвинуваченому, який не володіє державною мовою чи недостатньо нею володіє, право давати покази, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Окрім того, колегія суддів, зважає на те, що в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_10 було забезпечено його право відповідно вказаної норми закону і надано перекладача з арабської мови. Апеляційний суд з`ясовував думку ОСОБА_6 щодо участі даного перекладача, проти якого обвинувачений ніяких заперечень не мав як і не мав зауважень щодо здійснення ним перекладу. Ніяких обмежень в користуванні послуг перекладача обвинувачений ОСОБА_10 не мав.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає порушення права на захист з мотивів наведених захисником в апеляції, зокрема права обвинуваченого ОСОБА_6 на користування послуг перекладача.
Щодо посилання обвинуваченого на те, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів, хоча і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину проти життя людини і незворотність їх наслідків, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, участь перекладача у кримінальному провадженні, поведінку учасників кримінального провадження, участь свідків, які є іноземцями, що узгоджується і відповідає критеріям розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 115 КК України про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4