ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/547/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 638/5928/18
Категорія: ч.1 ст. 127 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання захисників обвинуваченої ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо зміни обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисники обвинуваченої ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своїх клопотань захисники зазначили, що обвинувачена впродовж року розгляду кримінального провадження судом першої інстанції сумлінно виконувала свої обов`язки обвинуваченої і не надала жодної підстави для вжиття такого запобіжного заходу. Зазначають, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не в повному обсязі врахував особу обвинуваченої, її стан здоров`я та ступінь тяжкості вчиненого злочину. Вважають, що на даний час обвинувачена ОСОБА_7 не становить загрози або небезпеки як учасникам кримінального провадження, так і суспільству в цілому, а тому немає необхідності утримувати її під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу та просили його задовольнити, а також думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання захисників, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, дійшла висновку про те, що клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

За наслідками апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченій переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, вчиненому відносно здоров`я фізичної особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`яти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Слід зазначити, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, зареєстрована у м. Стаханові Луганської області, а у місті Харкові проживає тимчасово, що також може свідчити про можливість переховування обвинуваченої від правосуддя.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину щодо особи, яка є неповнолітньою та інвалідом дитинства підгрупи «А» з захворюванням «ДЦП».
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 на час апеляційного розгляду не зменшився.

Зазначені обставини в повному обсязі спростовують доводи захисника про формальність підходів в суді першої інстанції щодо обрання запобіжного захисту у вигляді тримання під вартою, а також відсутності реальних ризиків, які, за таких обставин, належить вважати існуючими.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими суд першої інстанції обґрунтував необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченої під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченої та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними.
Поряд з цим, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю доводів захисників щодо відсутності у суду першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку процесуальних повноважень для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до пп. 2 ч.4 ст. 374 (зміст вироку) КПК України, резолютивна частина вироку повинна містити рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, якими згідно п.9 ч.2 ст. 131 КПК України є запобіжні заходи.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що на цей час застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, на які посилались захисники, не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутності жодних підстав для зміни такого запобіжного заходу за доводами клопотань захисників.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Клопотання захисників про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4