Номер провадження: 11-сс/813/463/20
Номер справи місцевого суду: 947/5172/20 1-кс/947/2524/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000046 від 22.01.2020 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.263; ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263; ч.2 ст.307 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 12 травня 2020 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що під час розгляду клопотання слідчого прокурором не було надано достатньо доказів, які б обґрунтовували підозру ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які слідчий посилався у своєму клопотанні також не були доведенні прокурором. Слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації в Одеській області, де він проживає з цивільною дружиною та трьома малолітніми дітьми.

Крім того, слідчий суддя не обґрунтував свій висновок, щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 просила розглядати без її участі.

До початку апеляційного розгляду від прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника, а яких він зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 просив розглядати у письмовому провадженні.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Згідно з ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.4 ст.405, ч.1 ст.406 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без її участі та без участі прокурора в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п.5) ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та у вчиненні двох епізодів злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України при обставинах викладених у клопотанні слідчого.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, а саме:

-витягами з ЄРДР за №0000046 від 22.01.2020 та 14.03.2020 року;

-протоколами вручення та огляду грошових коштів від 23 січня 2020 року;

-протоколом отримання добровільно наданого предмету, зовні схожого на пістолет із маркуванням на затворі «RETAY MOD 92»;

-висновком експерту №54-Б від 28 січня 2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 24 січня 2020 року;

-протоколами вручення та огляду грошових коштів від 18 лютого 2020 року;

-висновком експерта №428-Х від 26 лютого 2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 28 лютого 2020 року.

-іншими письмовими доказами долученими до клопотання слідчого в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 . При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

При застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчий суддя врахував те, що останній підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.263; ч.2 ст.307 КК України. Санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується і тією обставиною, що підозрюваний раніше вже був засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги доводи захисника про те, що на утриманні у ОСОБА_7 знаходиться його цивільна дружина та три малолітніх дитини, оскільки до апеляційної скарги не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Вказані доводи спростовуються і тим, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, а отже і не має законних джерел для існування, що в свою чергу дає підстави вважати, що весь дохід останній отримував виключно від протиправної діяльності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може продовжити вчиняти інші злочини.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти вищевказаним ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 та забезпечити належне виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в п.2) ч.5 ст.182 КПК України зазначено, що розмір застави, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Слідчий суддя дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та, з урахуванням обставин злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , особи підозрюваного, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначив розмір застави в межах встановлених п.2) ч.5 ст.182 КПК України в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2020 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 168 160 грн., у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000046 від 22.01.2020 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.263; ч.2 ст.307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4