ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/1287/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/739/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

перекладача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 5 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , строком на 60 днів до 3 січня 2020 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_11 , які є тотожними, просять скасувати оскаржувану ухвалу, змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вважають оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зазначають, що суд не обґрунтував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Більш того, в ухвалі суду взагалі відсутнє посилання на встановлені судом ризики.

Наголошують, що захисником було подано клопотання про зміну запобіжного заходу, проте суд розглянув його разом із питанням щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених.

На думку апелянтів вказана обставина є процесуальним порушенням.

Також повідомляють, що ОСОБА_11 знаходиться під вартою з урахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України більше 8 років.

Крім того, всі свідки сторони обвинувачення вже допитані, а тому будь який тиск на них неможливий.

Також апелянти не погоджуються з посиланням суду на відсутність соціальних зв`язків у ОСОБА_11 , оскільки він має вищу освіту, раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, служив у Збройних силах України, є учасником АТО, з місця навчання характеризується позитивно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_14 просить вивчити всі факти, розглянути його апеляційну скаргу та надати всім доводам оцінку. За наслідками судового розгляду просить рішення суду першої інстанції скасувати, звільнити його з під варти, а кримінальне провадження закрити за відсутністю складу злочину в його діях.

Вказує, що порушено його право, він позбавлений можливості спілкування зі своїм захисником та перекладачем. При цьому посилається на те, що в судовому засіданні суд призначив йому захисника на окрему процесуальну дію. Цей захисник не був ознайомлений з матеріалами справи, а лише постійно вказував, що погоджується зі своїм клієнтом, таким чином обвинувачений не отримав ефективного захисту.

Також зазначає, що не має змоги ознайомитись з матеріалами справи, оскільки вони не переведені на мову, якою він володіє.

Вказує, що обвинувачення не є обґрунтованим.

Наголошує, що він не винен, сторона обвинувачення не зможе довести факт скоєння ним злочину. Мотиву немає, оскільки майно було придбано до шлюбу.

Судді районного суду перевищують свої повноваження постійно відмовляючи в закритті справи, а тому мають бути відсторонені від розгляду справи.

Крім того повідомляє, що має проблеми зі здоров`ям, а в умовах слідчого ізолятора немає достатніх умов для лікування.

Під час розгляду справи судами не дотримується принцип змагальності та рівності сторін.

За 4 роки було допитано лише одного свідка сторони обвинувачення, чим порушено розумні строки судового розгляду.

Зазначає, що суд першої інстанції не вручає йому копії ухвал в установлений законом строк, а це відбувається із значним пропуском строку.

Вказує, що суд постійно становиться на бік обвинувачення.

Крім того, вважає що ризики, передбачені ст. 177 КПК Укарїни відсутні, а домашній арешт із носінням електронного носія є належним запобіжним заходом.

Також вказує, що перебуває під вартою понад 4 роки.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, а також думку прокурора та потерпілої ОСОБА_7 щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, дійшла висновку про те, що всі апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, а саме за ч.3, 5 ст. 27, п.п. 6, 11 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 359 КК України та ОСОБА_11 за п.п.6, 11 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, за вчинення яких в т.ч. передбачено покарання у виді позбавлення волі, на строк до п`ятнадцяти років або у виді довічного позбавлення волі, зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема висновками молекулярно - генетичних експертиз, експертиз волосся, трасологічної експертизи, дактилоскопічної експертизи, ґрунтознавчої експертизи, експертизи волокнистих матеріалів, балістичної експертизи, хімічної експертизи, технічної експертизи, показаннями свідків, висновками судово-медичної експертизи.

При цьому обвинувачені та їх захисники оспорюють обґрунтованість пред`явленої підозри.

Колегія суддів зазначає наступне. Положення чинного КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Також у рішенні ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року вказано, що на підтвердження обґрунтованості підозри потрібно щоб наявні фактичні обставини кримінального провадження давали можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з апеляційним доводами обвинуваченого ОСОБА_10 щодо неналежності та недопустимості доказів, відсутності обґрунтованості підозри та обвинувачення, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування.

Твердження сторони захисту про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту, переданого на розгляд суду першої інстанції, в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст. 94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про існування підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_14 і ОСОБА_11 .

Крім того належить врахувати, що ОСОБА_13 інкримінується роль організатора та пособника у вчиненні умисного вбивства, з корисливих мотивів, який передав виконавцю вогнепальну зброю, яку раніше незаконно придбав і зберігав.

ОСОБА_11 інкримується роль виконавця замовного вбивства і також із корисливим мотивом та незаконне поводження зі зброєю, тобто носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, яка була знаряддям вчиненого злочину.

Такі злочини є надзвичайно небезпечними, адже людина, її життя, здоров`я, честь і гідність та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Злочини проти громадської безпеки також носять підвищену суспільну небезпеку, оскільки об`єктом злочину є безпека невизначеного кола осіб, а тому такі діяння є загальнонебезпечними та створюють загрозу всьому суспільству, захист інтересів якого повинно бути забезпечено судом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 щодо порушення права на захист, відсутність ефективного захисника та доступу до перекладача є безпідставними та спростовуються матеріалами справи та звукозаписом судового засідання від 5 листопада 2019 року, згідно яких судове засідання суду першої інстанції відбувалося за участі захисників та перекладача, права ОСОБА_10 представляв адвокат ОСОБА_15 ..

Захисники та перекладач виконували покладені чинним КПК України обов`язки в кожному судовому засіданні. Обвинуваченому ОСОБА_13 надавалась належна юридична допомога.

Як вбачається із журналу судового засідання та запису на технічному носії інформації, судом першої інстанції було забезпечено можливість обвинуваченим ОСОБА_16 надати докази та заперечувати проти доводів сторони обвинувачення при вирішенні питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначені ризики були встановлені судом першої інстанції, який дійшов правильного висновку про необхідність продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 .

Також права обвинуваченого ОСОБА_10 були забезпечені і в суді апеляційної інстанції, всі процесуальні документи та апеляційні скарги були перекладені на англійську мову, в судових засіданнях приймав участь перекладач та захисник.

Під час апеляційного розгляду потерпіла зазначала, що розгляд справи умисно затягується обвинуваченим ОСОБА_16 , який зловживає своїми процесуальними правами.

Колегія суддів зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Із матеріалів виділеного провадження вбачається, що ОСОБА_14 є громадянином Великобританії, в Україні він суспільно-корисною працею не займається, міцних соціальних зв`язків на території України не має, даних щодо офіційного працевлаштування судові матеріали не містять.

ОСОБА_11 , хоча і є громадянином України, проте не мав офіційного працевлаштування до затримання, а проживання з батьками не може усунути ризик втечі за умови можливої перспективи призначення покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор повідомляв, що під час обшуку у ОСОБА_10 були знайдені 5 паспортів на різні імена.

Вищезазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про існування ризику втечі обвинувачених поза розумним сумнівом.

Крім того ризики встановлені судом першої інстанції, зокрема ризик знищити або сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення істини у справі або вчинити інше кримінальне правопорушення також продовжують існувати.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинувачених та захисника ОСОБА_8 щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Твердження захисника та обвинувачених щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною обвинувачення доведено їх існування.

Крім того захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі стверджує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущеного судом першої інстанції, яке на думку захисника виявилося в одночасному розгляді судом його клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_11 та клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає такі доводи захисника не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається зі звукозапису судового засідання від 5 листопада 2019 року, стороною захисту і стороною обвинувачення було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який і клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу.

Судом було надано слово всім учасникам судового розгляду, які мали можливість як підтримати заявлені клопотання так і висловити заперечення, навівши при цьому свої доводи.

Таким чином, колегія суддів не вбачає в такій процесуальній позиції суду жодної невідповідності вимогам КПК України.

Більш того відповідно приписів ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто, нормами КПК України встановлено обов`язок суду до завершення двомісячного строку розглянути доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, що і було зроблено судом першої інстанції.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 щодо необхідності зміни запобіжного заходу у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я є необґрунтованими, оскільки, як в судовому засіданні в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 418, 419, 497, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 5 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -