У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.09.2019 року, якою

засудженому: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Мирне Братського району Миколаївської області, громадянину України, проживаючому АДРЕСА_1 ,

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

засуджений: ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.09.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України.
_________________________________________________________________

Провадження 11-кп/812/223/20 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Категорія: в порядку вик. вироку Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції не були враховані всі дані, що свідчать про його виправлення.

Стверджує, що він на даний час не допускає порушень, працевлаштований.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Братського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі.

З 28 жовтня 2014 року ОСОБА_5 відбуває покарання у державній установі "Арбузинська виправна колонія (№83)"

Враховуючи дані про відбування ОСОБА_5 покарання, а саме те, що загалом за весь період відбування покарання він має 2 стягнення, одне не погашене в установленому порядку та його характеристику, суд прийшов до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не знайшли свого підтвердження, тому суд прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, пояснення засудженого на підтримку своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Вироком Братського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі.

На момент розгляду клопотання судом першої інстанції засуджений вже відбув більше двох третин строку покарання призначеного судом.
Суд першої інстанції прийшовши до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відмовив у задоволенні клопотання останнього.
Колегія суддів з даним висновком погоджується.
Так, згідно положень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У пункті 17 вказаної постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.
Вказана норма вимагає від суду ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Суд першої інстанції зазначив, що оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.
Так, як вбачається з матеріалів судового провадження засуджений ОСОБА_5 в період відбування покарання піддавався стягненням за: зберігання заборонених предметів 2 рази, згідно ст. 133 КВК України допущені порушення є злісними. ( а.с.п.14)
Також, із матеріалів судового провадження та особової справи ОСОБА_5 вбачається, що на засіданні комісії 13.04.2017 року розглядалося питання, про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням та засудженому було відмовлено, також 11.04.2018 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та також ОСОБА_5 було відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення.
З характеристики, затвердженої начальником державної установи "Арбузинська виправна колонія (№83)" від 12.09.2019р., вбачається, що засуджений ОСОБА_5 характеризується посередньо. В даній колонії відбуває покарання з 28 жовтня 2014 року, на даний час працевлаштований, працює слюсарем з ремонту на виробництві колонії, свої трудові обов`язки виконує тільки під контролем з боку представників адміністрації колонії. За допущене порушення режиму відбування покарання два рази притягувався до дисціплінарної відповідальності правами начальника установи. Одне стягнення ще не погашене в установленому порядку. На даний час дотримується норм, які визначають умови відбування покарань. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться безвідповідально. Участі у виховних заходах, які проводяться в установі, не приймає.

Дана характеристика була досліджена судом першої інстанції, як і інші характеристики, що містяться в матеріалах особової справи засудженого від 27.09.16р., 13.04.2017р., 11.04.2018р.
Так, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Аналізуючи наведене судом першої інстанції та дані особової справи засудженого, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даного клопотання повністю дотримався вимог кримінального закону та інших нормативних актів, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Так, згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16.09.2019 року, якою засудженому ОСОБА_5 , відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Судді: