Номер провадження: 11-кп/813/158/20
Номер справи місцевого суду: 511/2645/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, від 26 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

Оскарженим вироком:

ОСОБА_8 , засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1) і 2) ч.1 ст. 76 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнено з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином 10 000 грн. та в рахунок відшкодування майнової шкоди 1436 грн. 13 коп.

Стягнено з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в сумі 12 000 грн.

Відповідно до оскарженого вироку, 15 червня 2017 після 9 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на пасовищі біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_7 , що виникла на ґрунті тривалих неприязних відносин, з метою спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, умисно, руками та ногами, а також із застосуванням ваги власного тіла по відношенню до лежачого потерпілого, наніс багаточисельні удари в область обличчя та тулуба ОСОБА_7 , спричинивши потерпілому, згідно висновку судово-медичного експерта №85 від 14.07.2017, тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров`я, у виді закритого перелому бічного відділу 10-го правого ребра, а також легкі тілесні ушкодження у виді забитої рани нижньої губи, синців правої половини обличчя, садна на тильній поверхні лівого зап`ястка і на зовнішній поверхні у верхній третині правого передпліччя, синця у нижній третині правого плеча, які не відносяться до небезпечних для життя.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , який не визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України, оспорює висновок суду першої інстанції, вважає його таким, що підлягає скасуванню з підстав не відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема:

- судом не достовірно викладено показання потерпілого, який у судовому засіданні зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 притискав його коліном, притримуючи на місці, а удари наносив рукою по обличчю, того щоб ОСОБА_8 бив його коліном по ребрах він не пам`ятає, а відтак стверджувати, що ОСОБА_8 зламав йому ребро він не може;

- посилання суду на висновок експертизи щодо виявлення у потерпілого ОСОБА_7 перелому ребра, не вказує на заподіяння цього тілесного ушкодження діями ОСОБА_8 ;

- судом не було прийнято до уваги показання експерта у судовому засіданні, стосовно можливості отримання тілесного ушкодження потерпілим ОСОБА_7 при падінні з висоти власного росту;

- судом не враховано, що показання потерпілого про те, що він зачепився за кущ та впав на спину і в такому положенні його покусали собаки не узгоджуються з висновком експерта, згідно з яким численні глибокі садна від укусів собак були виявлені у ОСОБА_7 на сідницях частинах тіла, які в положенні потерпілого лежачи на спині мали бути притиснутими до землі;

- судом не враховано показання свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем подій, а саме відносно бійки потерпілого ОСОБА_7 з пастухом ОСОБА_11 , коли вони впали на землю і потерпілий ОСОБА_7 в процесі боротьби опинився зверху на Василеві, собаки, що бігали навколо них, покусали ОСОБА_7 за сідниці;

- безпідставно задоволено цивільний позов потерпілого, оскільки надані чеки на придбання ліків без відповідної медичної документації не є належним доказом, а також чеки на придбання палива не доводять що паливо було використане для поїздок потерпілого в медичний заклад. Обставини спричинення моральної шкоди потерпілим жодними доказами не доведені;

- стягнення витрат на правову допомогу адвоката не є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, оскільки детальний опис робіт суду не надано.

На підставі викладеного, враховуючи непослідовність показів потерпілого, суперечливість та неузгодженість з іншими доказами у справі, захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок Роздільнського районного суду Одеської області, від 26 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , скасувати та ухвалити виправдувальний вирок. Цивільний позов потерпілого залишити без розгляду.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Потерпілий заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Прокурор заперечувала проти апеляційної скарги захисника, просила апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. Таке обвинувачення, визнане судом доведеним щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, суд обґрунтував сукупністю належних та допустимих доказів.

В суді першої інстанції ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому злочину не визнав та пояснив, що 15.06.2017 в першій половині дня йому зателефонував пастух ОСОБА_12 , який випасав його отару овець, і повідомив, що на нього та другого пастуха ОСОБА_11 напав з вилами потерпілий ОСОБА_7 і попросив його приїхати. Він сів на трактор та поїхав на пасовище, де випасались вівці, оскільки потерпілий не першій раз вже нападає на його пастухів та собак з вилами, молотком, з ножом і навіть з рушницею. Піднявшись на пагорб, він побачив ОСОБА_7 , який йшов від отари овець в бік свого мотоблока. Він зупинив трактор, виліз з кабіни, щоб поговорити з потерпілим, але той вдарив його вилами по голові. Тоді він у відповідь вдарив ОСОБА_7 рукою в обличчя. Від удару ОСОБА_7 впав на землю на бік, але хотів підвестися і при цьому ще раз замахнувся на нього вилами. Тоді він притримав його однією рукою, а іншою рукою наніс потерпілому другий удар рукою в обличчя, а потім по інерції одразу і третій. ОСОБА_7 став погрожувати йому покаранням та вбивством та висловлював на його адресу образи. Розмови не вийшло. Він сів в трактор та поїхав додому, а потерпілий залишився на пасовищі. По тулубу потерпілого він не бив, ребро йому не ламав. Потерпілий в той день до його приїзду подрався з його пастухом. Тому де і хто зламав ОСОБА_7 ребро, він не знає. Щоб потерпілого покусали його собаки, він не бачив, так як при ньому потерпілий йшов бадьоро. Наступного дня він звернувся до поліції з заявою про спричинення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, так як у нього від удару вилами боліла голова. ОСОБА_13 , з яким бився ОСОБА_7 , поїхав до себе додому в ОСОБА_14 . Отже, надав суду свою версію подій.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно обґрунтував наявність такої наступними доказами.

Зокрема, із показань потерпілого ОСОБА_7 , наданих суду першої інстанції вбачається, що 15.06.2017 зранку вивів на пасовище 3-х належних йому корів. Рядом пастухи випасали овець. На початку 10 годині ранку собаки, які охороняли отару, напали на корів. Він взяв вила та почав відганяти собак. Пастух отари почав виражатись на його адресу словами нецензурної лайки. Вони подрались. Він вдарив пастуха вилами, а той вдарив його палкою по спині в районі лівої лопатки. Він відходив назад, перечепився за кущ та впав на землю на спину, на нього напали собаки, а пастух посміхався. Собаки його покусали, тільки ноги не пошкодили, оскільки він був у берцах. Від удару пастуха він тілесних ушкоджень не отримав. Він відігнав собак та пішов до свого мотоблока. До нього на тракторі під`їхав ОСОБА_8 і почав бити його руками та ногами. Спочатку ОСОБА_8 вдарив його в обличчя. Від удару він впав, але ухопив ОСОБА_8 правою рукою, а той сів на нього зверху, придавив його коліном до землі і почав коліном наносити удари по ребрах, а рукою по обличчю. Коли він втратив свідомість, обвинувачений полив його водою та став вимагати сплатити йому 5000 грн., інакше він його посадить або вб`є. ОСОБА_8 зламав йому ребро, спричинив струс мозку та синці, розбив губу.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції підтвердив, що бачив, як ОСОБА_7 замахнувся на ОСОБА_8 вилами і попав по лобу, а ОСОБА_8 три рази вдарив ОСОБА_7 по обличчю, від чого ОСОБА_7 впав на землю. Більше він нічого не бачив, так як погнав овець.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції підтвердила, що 15.06.2017 року в ранковий час її чоловік ОСОБА_7 вигнав корів на пасовище і поїхав косити траву на мотоблоці. Через півгодини він зателефонував і попросив викликати «Швидку допомогу» та поліцію, так як його покусали собаки та побив ОСОБА_8 . Вона викликала швидку допомогу і поліцію, а сама побігла до чоловіка. На пасовищі вона побачила, що чоловік лежав біля мотоблока, від того місця від`їхав трактор, за кермом якого був ОСОБА_8 .
Вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд першої інстанції дослідив і надані стороною обвинувачення письмові докази, які поклав в основу обвинувального вироку, а саме:
- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 22.09.2017 року;
- висновок судово-медичного експерта відділення судово-медичної імунології Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи Роздільнянського районного відділення № 85 від 14.07.2017 року.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 оспорює встановлені судом першої інстанції обставини побиття ОСОБА_7 обвинуваченим, зокрема стверджує, що перелом ребра, не вказує на заподіяння цього тілесного ушкодження діями обвинуваченого ОСОБА_8 .
Між тим, у судовому засіданні апеляційного суду, потерпілий ОСОБА_7 підтвердив факт бійки з пастухом ОСОБА_11 , однак зазначив, що несприятливих наслідків для здоров`я потерплій ОСОБА_7 після бійки не відчував. На момент прибуття обвинуваченого ОСОБА_8 , конфлікт між потерпілим та пастухом був вичерпний. Також зазначив, що після бійки з обвинуваченим ОСОБА_8 конфлікту з пастухом ОСОБА_11 не було.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 22.09.2017 року із фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_7 зафіксовані показання потерпілого щодо обставин нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а саме потерпілий пояснив, що ОСОБА_8 в той час, коли він лежав на землі, давив своїм коліном йому на ребра, а потім, коли він лежав лівим боком на землі, бив його коліном по ребрах справа.(т1 а.с.43-50)
З висновку експерта № 85 від 14.07.2017 року вбачається, що перелом ребра виник від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею у бічному відділі, якою могла бути рука чи нога нападника.
Також, судом першої інстанції був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_16 , який свій висновок підтвердив та пояснив, що враховуючи, що в місті перелому бічного відділу 10-го правого ребра наявний сінець на шкірі, він приходить до висновку, що перелом був спричинений дією тупого предмету с обмеженою поверхнею в місті прикладення травмуючої сили.
Висновок експерта узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_7 та протоколом слідчого експерта щодо обставин та механізму завдання потерпілому ударів, внаслідок яких ним отримано тілесні ушкодження. Таким чином, сумніву, що саме ОСОБА_8 своїми неправомірними діями спричинив перелом ребра потерпілому, у апеляційного суду не виникає.
Версія сторони захисту про отримання перелому ребра потерпілим при падінні з висоти власного росту, на думку апеляційного суду не відповідає фактичним обставинам і спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, наведеними в оскарженому вироку.

Оцінивши досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов до обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто заподіяння потерпілому ОСОБА_7 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Судом першої інстанції враховані всі обставини викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 , будь-яких інших доказів, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 , при розгляді кримінального провадження в апеляційній інстанції не надано.

Доводи сторони захисту стосовно того, що цивільний позов потерпілого був безпідставно задоволений є необґрунтованими, оскільки стягнута судом з обвинуваченого сума підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також витрат на правову допомогу.

Вирішуючи позовні вимоги в частині розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з характеру та обсягу душевних, психологічних, фізичних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілого, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, дійшов обґрунтованого висновку, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив об`єктивно визначив грошову суму на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України)

Щодо стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 , на відшкодування майнової шкоди 1436 грн. 13 коп., апеляційний суд вважає, що між заподіянням шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , завданої неправомірними діями ОСОБА_8 , та понесеними ним витратами на придбання ліків, у сумі 785.17 гривень та бензину для поїздок в лікувальний заклад, у сумі 650.96 гривень, що підтверджено документально фіскальними чеками, є безпосередній причинний зв`язок.

Вказана позиція узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.89 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», з наступними змінами, при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Щодо витрат на правову допомогу, то апеляційний суд приходить до такого висновку.

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст. 120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Надання адвокатом ОСОБА_17 потерпілому- цивільному позивачеві ОСОБА_7 , адвокатських послуг у даному кримінальному провадженні підтверджується договором про надання правової допомоги № 0409/17-к від 07.09.2017 року(т.1 а.с.16-17) та квитанцією до придаткового касового ордеру від 09.12.2017 року про оплату таких послуг на загальну суму 12 000 гривень.(т.1 а.с.30)

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнутих витрат на правову допомогу з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні кримінального провадження, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва його інтересів в суді під час розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції має право залишити оскаржений вирок без змін.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, в зв`язку з чим не підлягає задоволенню, а оскаржений вирок стосовно ОСОБА_8 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, від 26 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4