Дата документу 07.04.2020 Справа № 333/683/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/301/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/683/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(резолютивна частина)

07 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою процесуального прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2013 р.н., офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 10.04.2020 р. включно без застосування електронного засобу та покладено обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Згідно зі змістом судового рішення, 14.02.2020 слідчий СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , звернулась до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000533 від 12.02.2020.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що органом досудового розслідування встановлено, що 12 лютого 2020 року, приблизно о 02 годині 08 хвилин, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у сховище, перебуваючи у попередній змові з ОСОБА_10 , прибули на перехрестя вул. Очаківська та вул. Барикадна у бік високовольтної станції в м. Запоріжжі.

Далі, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи по заздалегідь обумовленому порядку, з корисливих мотивів, виконуючи свої попередньо розподілені обов`язки, по спостереженню за прилеглою територією та поданням умовного сигналу, у разі появи осіб, які ймовірно, можуть створити перешкоду для доведення злочинного умислу до кінця та перешкоджатимуть зникненню з місця вчинення кримінального правопорушення, застосовуючи фізичну силу, підняли металеву кришку кабельного каналізаційного колодязю, який представляє собою сховище для зберігання кабелів діючих ліній зв`язку з обмеженим доступом від сторонніх осіб та обладнаний сигналізацією кабельної лінії зв`язку.

Після цього ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , виконуючи заздалегідь обговорені обов`язки, переконавшись, що їх дії носять таємний характер та за ними ніхто не спостерігає, проникли до вказаного сховища, де за допомогою заздалегідь підготовленого полотна для пилки по металу перерізали одну сторону мідного кабелю зв`язку ТПП 4*4*1,2 довжиною 47 метрів, вартістю 9456,40 грн., який належить ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Далі, вказані особи з вищевказаного каналізаційного колодязю із застосуванням фізичної сили почали витягувати зрізаний мідний кабель зв`язку, виконуючи заздалегідь розподілені обов`язки, із застосуванням фізичної сили витягували вищевказаний кабель з каналізаційного колодязю.

В той момент, коли ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного умислу, із застосуванням фізичної сили намагались витягти з кабельної каналізації кабельну продукцію, їх дії були помічені працівниками поліції, які затримали ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 на місці скоєння злочину.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя погодився з обґрунтованістю підозри, однак зазначив, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. Вважає, що висновки слідчого судді не відповідають встановленим фактам. На думку прокурора, зібрані у кримінальному провадженні докази, достатньо обґрунтовують підозру ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення. Також прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також дані про особу підозрюваного, з урахуванням яких, вбачаються підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді від 14.02.2020 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного і його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органом досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Слідчий суддя фактично дійшов висновку про не доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінального, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, натомість погодився з обґрунтованістю підозри останнього у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України (без проникнення). Також слідчий суддя не в повній мірі погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункту 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя постановив ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже вважав недоведеним існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України (переховування та вплив на потерпілого/свідків).

Виключно тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі доведення його винуватості не може вказувати на високу вірогідність існування ризику переховування.

Також слідчий суддя обґрунтував свої висновки щодо мінімальної ймовірності існування ризику впливу на свідків, і з цими висновками в повній мір погоджується колегія суддів.

Колегія суддів може погодитись лише з можливістю існування ризику вчинення нового злочину (з урахуванням відомостей про судимість підозрюваного і відсутності належних відомостей про працевлаштування), однак запобіганню цього ризику на думку колегії суддів достатнім є застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Під час розгляду апеляції скарги прокурором так само не доведено обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Крім того, слідчим суддею враховані вимоги ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, а також стан його здоров`я.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді.

Слідчий суддя обираючи запобіжний захід, оцінив в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що домашній арешт ОСОБА_7 та виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування.

Усі наведені апелянтом обставини, тяжкість покарання і мінімальна ймовірність існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України перевірені та враховані слідчим суддею при прийнятті рішення по суті клопотання. Факт затримання підозрюваного працівниками поліції на місці вчинення злочину на правильність висновків слідчого судді не мають будь-якого впливу. Оцінка свідченням працівників поліції дана слідчим суддею при перевірці обґрунтованості підозри, наряду з показаннями підозрюваного та іншими матеріалами доданими до клопотання (протоколи затримання і огляду місця події, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ).

Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Відсутні будь-які відомості про допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Враховуючи наведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 10.04.2020 р. включно без застосування електронного засобу та покладено обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4