У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року сел. Підволочиськ

Слідчий суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000218 від 10 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и в :
До Підволочиського районного суду Тернопільської області від скаржника ОСОБА_3 поступила скарга на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000218 від 10 серпня 2016 року.
В обґрунтування вказаної скарги, ОСОБА_3 посилається на те, що слідчим в ході досудового розслідування не було проведено усіх необхідних слідчих та процесуальних дій для встановлення усіх обставин кримінального провадження, внаслідок чого і не було встановлено складу кримінального правопорушення. Зокрема як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної постанови слідчий дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що в ході досудового розслідування не здобуто доказів вини ОСОБА_4 , оскільки останній повідомив, що 15 липня 2016 року не бачив та не спілкувався із ОСОБА_3 , ніяких протиправних дій відносно неї не вчиняв, тобто не доведено його умислу на погрози вбивством, а відтак в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129 КК України. Вказані обставини свідчать про те, що органом досудового розслідування не було встановлено обставин, котрі підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, і не вчинено усіх необхідних слідчих та процесуальних дій для встановлення істини, а лише було проведено одну слідчу дію допит в якості свідка особи, на яку вказано як на таку, що вчинила протиправні дії. Крім того, незважаючи на заяву ОСОБА_3 про необхідність виявлення камер відеоспостереження у місці вчинення правопорушення та вилучення відповідних відеодоказів, жодних дій на отримання таких доказів орган досудового розслідування не вчиняв. На підставі викладеного вважає оспорювану постанову передчасною, незаконною і такою, що підлягає до скасування.

В судове засідання представник СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак подав суду заяву, у якій просить скаргу розглянути у його відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За вказаних обставин слідчий суддя вважає, що справу слід слухати у відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказах.

Слідчий суддя, ознайомившись із скаргою та поданими матеріалами, встановив наступні факти :

З долучених до скарги матеріалів вбачається, що оскаржуваною постановою старший слідчий слідчого відділу Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_5 30 вересня 2016 року закрив кримінальне провадження за №0000218 від 10 серпня 2016 року по факту погроз вбивством ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення).

23 квітня 2020 року супровідним лисом Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 на її письмове звернення від 16 квітня 2020 року, надіслано належним чином завірену копію постанови про закриття кримінального провадження від 10 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Відповідно до ст.2КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Таким чином, діяльність слідчого у конкретному кримінальному провадженні повинна бути спрямована на збирання (формування), перевірку й оцінку доказів, а також висуненню ними на підставі необхідної та достатньої сукупності доказів певних правових тез із відповідним обґрунтуванням у процесуальних рішеннях по кримінальному провадженню.
Згідно ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження - це заключний етап розслідування, що містить у собі комплекс процесуальних дій з аналізу та оцінки зібраних доказів, систематизації матеріалів, ознайомленню із закритим провадженням учасників процесу (зацікавлених у вирішенні справи) та вирішенню заявлених ними клопотань, формулюванню висновків по суті справи та рішень, що з них випливають та їх реалізації.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, який не було виконано останнім при розгляді скарги по суті, не надано суду матеріалів, які б спростовували твердження, наведені у скарзі.

Так, слідчим в ході проведення досудового розслідування не досліджено всіх обставин кримінального провадження, не надано їм належної правової оцінки: внаслідок чого не було встановлено складу кримінального правопорушення.
Також не було проведення ряд інших слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні, які є необхідними для встановлення істини у даному кримінальному провадженні, що суперечить дієвості проведеного досудового розслідування
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), пп. 103 et seq.).
Крім того, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, покази свідків та висновки судових експертиз (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» (Tanrikulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, пп. 104 et seq., ECHR 1999-IV, та «Гюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
З аналізу вище зазначених норм чинного законодавства, враховуючи неявку слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області до суду та ненадання матеріалів кримінального провадження, що могли б спростувати твердження скаржника, слідчий суддя приходить до висновку про неповне та всебічне здійснення органом досудового розслідування матеріалів вказаного кримінального провадження, передчасні та необґрунтовані висновки слідчого в ході розслідування.
Згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених п.2 ч.1 цієї статті, а саме коли встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Проаналізувавши наведене у сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку що постанова слідчого СВ Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000218 від 10 серпня 2016 року винесена з порушеннями норм закону, належно не вмотивована, а тому вона підлягає до скасування.

Керуючись ст. ст. 284, 303, 304, 307 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000218 від 10 серпня 2016 року - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 30 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000218 від 10 серпня 2016 року - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя