Справа №585/898/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/98/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2019 року, якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про визнання незаконним тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

22 лютого 2019 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_8 , в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, із клопотанням в якому просив визнати тримання його під вартою, в період з 08.06.2009 по 01.06.2010 таким, незаконним та таким, що суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Своє клопотання мотивував тим, що строк тримання його під вартою завершився 08.06.2009, в зв`язку з втратою судового рішення законної сили, а відтак подальше тримання його під вартою є незаконним. З відповідними поданнями слідчий чи прокурор про продовження строків запобіжного заходу 08.06.2009 до суду не звертались. Питання щодо подальшого його знаходження під вартою Апеляційним судом Харківської області, під час попереднього розгляду справи не вирішувалось.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про визнання незаконним тримання під вартою.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідність висновків суду першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі його клопотання датоване 21.02.2019, взявши до уваги викладені в ним в апеляційній скарзі доводи.

При цьому вказував на те, що положення ч. 1 ст. 537 КПК України не містить вичерпного переліку питань, що можуть бути вирішені під час виконання вироку, що на думку засудженого, дає йому право захищати свої права, свободи та особисті інтереси. Відповідне право на звернення до суду з клопотанням, яке безпосередньо стосується його прав та законних інтересів, гарантоване також ч. 1 ст. 539 КПК України.

Зазначив, що суддя першої інстанції віднісся до поданого ним клопотання неуважно, поверхнево, оскільки не оголошував та не досліджував його в судовому засіданні, не надана належної оцінки викладеним ним обставинам.

Вказує на те, що в поданому ним клопотанні він не посилався на порушення права на захист в ході досудового та судового слідства, проте суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання, вказував на те, що визнання факту незаконного утримання під вартою та порушення права на захист в ході досудового слідства не входить до переліку питань, що можуть бути вирішені під час виконання вироку.

Стверджує, що за нормами КПК України (1960 року) він був обмежений в реалізації своїх конституційних права та свобод, та особисту недоторканість, адже були відсутні чіткі положення, які б регулювали питання «продовження строків запобіжного заходу тримання під вартою», в час очікування підготовчого розгляду та усього періоду судового розгляду кримінальної справи.

На переконання засудженого, його утримання під вартою в СІЗО №27 м. Харкова, в період з 08.06.2009 по 01.06.2010 було незаконним, в зв`язку з відсутністю юридичної підстави, та не відповідало вимогам ст.ст. 8, 29, 55, 129 Конституції України та ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Механізмом відновлення, визнання порушених прав в процесуальному законодавстві України визначено в порядку ст. 5367 КПК України.

Заслухавши суддю доповідача, щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечив, просив оскаржуване рішення суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, вироком Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2009, який ухвалою Верховного Суду України від 01.06.2010 залишено без зміни, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 187 КК України, та відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочині призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого його майна (а.п. 83-86, 87-88).

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив з того, що визнання факту незаконного утримання під вартою не входить до переліку питань, що підлягають розгляду під час виконання вироку, також не є питанням про сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Зокрема, перелік питань, які вирішуються під час виконання вироку викладені в частині 1 статті 537 КПК України. Зазначений перелік не є вичерпний, а тому суд під час виконання вироків має право вирішити й інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають саме при виконанні вироку.

Разом з тим, засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини якими встановлено порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оспорює законність перебування його під вартою під час розгляду кримінальної справи відносно нього інстанційними судами, а саме в період з 08.06.2009 по 01.06.2010.

Таким чином, засуджений ОСОБА_8 фактично просить захистити його права та законні інтереси, які на його переконання, були порушені судом під час розгляду кримінальної справи відносно нього та до набрання законної сили вироку суду.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, порушені засудженим питання жодним чином не стосуються стадії виконання судового рішення, а тому не підлягають вирішенню в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Колегією суддів не встановлено також допущення судом першої інстанції неповноти судового розгляду, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, клопотання було розглянуто у відповідності до вимог викладених в статті 539 КПК України. Зокрема, клопотання було розглянуто з участю засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , яким були надані пояснення з приводу заявленого клопотання, засудженим долучались документи, які були оглянуті судом. Доводи поданого засудженим клопотання були повністю враховані судом, при постановлені ухвали.

Посилання ОСОБА_8 в доводах апеляційної скарги на практику ЄСПЛ жодним чином не спростовуються висновків суду першої інстанції про те, що питання законності перебування його під вартою не відноситься до переліку питань, що підлягають розгляду порядку ст. 537 КПК України.

Порушень матеріального та процесуального права допущених суддею під час розгляду даного клопотання ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Прийняте рішення повністю відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованим і мотивованим, підстав для його зміни чи скасування та направлення до суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про визнання незаконним тримання під вартою, у зв`язку з чим вимоги його апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2019 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання незаконним триманням під вартою, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4