Справа № 351/1681/18
Провадження № 11-кп/4808/202/20
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000083 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та начальника Снятинського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 на вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді директора Снятинського РБК, одруженого, що має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , 2007 року народження, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з призначенням йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_8 у користь ОСОБА_11 5000 гривень моральної шкоди, завданої злочином, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдати його за недоведеністю вчинення ним злочину, цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 залишити без розгляду.

Посилається на те, що, на його думку, під час розгляду справи судом першої інстанції порушені загальні засади кримінального провадження - рівність перед законом і судом та забезпечення доведеності вини, а вирок є незаконним та необґрунтованим. Зауважує, що ні свідок ОСОБА_13 , ні свідок ОСОБА_14 не могли підтвердити факт нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 через неявку в судові засідання, а про присутність свідка ОСОБА_15 суд не вказав. Зазначає, що свідок ОСОБА_16 лише підтвердила факт суперечки між ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , тільки свідок ОСОБА_17 засвідчив, що бачив як ОСОБА_8 наніс удар головою ОСОБА_11 , а також на запитання захисника відповів, що це могло статись з необережності. Наголошує, що обвинувачений заходив до приміщення будинку культури перший, а за ним слідом потерпілий, і що саме потерпілий розвернув рукою обвинуваченого, наздогнавши його в коридорі, де було мало простору. Там вони почали штовхати один одного, тримаючись за верхній одяг. Зазначає, що ОСОБА_8 пояснив, що коли ОСОБА_11 почав шарпати його за одяг, то могло статися, що він зачепив його головою, але це було без умислу, з необережності. Також, що у коридорі знаходилось багато будівельних матеріалів та відходів, до яких міг вдаритись потерпілий. Вказує, що суд не встановив всі об`єктивні обставини справи, вказані факти не були належним чином досліджені, не було спростовано та перевірено можливість нанесення ушкоджень з необережності. Також посилається на те, що суд не допитав безпосередніх очевидців події - свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Вважає, що докази обвинувачення самі по собі та у своїй сукупності і взаємозв`язку не є достатніми для підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотивує свої вимоги тим, що не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок суду постановленим з істотними порушеннями. Вказує, що суд при постановленні судового рішення знехтував вимогами ст. ст. 370, 318, 95 КПК України, визнавши за недоцільне допитати потерпілого. Вважає, що суд, взявши до уваги заяву потерпілого про розгляд кримінального провадження у його відсутність, грубо порушив кримінальне законодавство, оскільки приватне обвинувачення передбачає необхідність дачі свідчень потерпілим, підтримання пред`явленої ним позовної заяви, спростування показів обвинуваченого, який вину у скоєному не визнав. Посилається на те, що таким чином обставини події в повній мірі не з`ясовано, що призвело до істотного порушення вимог кримінального законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне легке тілесне ушкодження ОСОБА_11 .

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

03 квітня 2018 року близько 12 години неподалік приміщення Снятинського районного будинку культури, що в м. Снятин по вул. Театральна, 3, Снятинського району Івано-Франківської області між потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_20 виникла короткотривала словесна суперечка.

В той час до приміщення Снятинського районного будинку культури підійшов чоловік ОСОБА_20 - ОСОБА_8 .

З метою з`ясування стосунків особистого характеру ОСОБА_8 на вулиці, неподалік приміщення Снятинського районного будинку культури, почав розмову з ОСОБА_11 , яка переросла у суперечку.

В ході суперечки, близько 12 години 05 хвилин, ОСОБА_8 , а за ним ОСОБА_11 зайшли до коридору Снятинського районного будинку культури, який розташований за адресою: м. Снятин (вул. Театральна, 3) Снятинського району Івано-Франківської області, де схопили один одного руками за верхній одяг та почали штовхати один одного.

Під час конфлікту з ОСОБА_11 , ОСОБА_21 на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово, під час словесної суперечки, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс один удар головою в обличчя ОСОБА_11 , спричинивши йому тілесні ушкодження.

Таким чином, умисно спричинив ОСОБА_11 легке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_11 не з`явилися в судове засідання, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Участь обвинуваченого не є обов`язковою згідно з ч. 4 ст. 401 КПК України, від нього та його захисника заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило. Потерпілий ОСОБА_11 подав заяву, в якій просить розглядати апеляційні скарги без його участі.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора, частково вимоги апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині обвинувального вироку належить викласти, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Незважаючи на визначеність і категоричність вироку як судового рішення, у даному випадку, не усунені всі сумніви у винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, не спростовано всі доводи на його захист.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності та сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку достовірно встановив обставини кримінального правопорушення та прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.
За приписами ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом.
За змістом ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року наголошується, що за загальним правилом пп.1 і 3«d» ст. 6 конвенції вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати показання свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше (рішення від 23 квітня 1997 року у справі «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів» та рішення від 15 червня 1992 у справі «Люді проти Швейцарії»). Вирок не може ґрунтуватись виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити (рішення від 27 січня 2009 року у справі «A. L. проти Фінляндії»).
Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прокурор посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення без допиту потерпілого та оцінки його показів.
Згідно з ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цих Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Дана норма є важливою гарантією забезпечення судом принципу змагальності сторін у кримінальному судочинстві та можливості реалізації ними своїх прав.

Відносно участі потерпілого в вироку суду зазначено про те, що потерпілий подав до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує повністю свої покази дані протягом судового розгляду, у яких він підтверджує факт нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Як вбачається з журналу судового засідання 21 травня 2019 року (а.п. 61-62) в судовому засіданні суду першої інстанції проводився допит потерпілого ОСОБА_11 .
В той час, вирок суду не містить посилань на конкретні обставини, які зазначив потерпілий, що лягли в основу обвинувального вироку, будь-яка оцінка таких обставин відсутня.
Хоча суд зазначає, що потерпілий ОСОБА_11 підтверджує факт нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , проте для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України необхідно належним чином з`ясувати обставини події та його умисел.
Кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України здійснюється у формі приватного обвинувачення, згідно з ст. 477 КПК України таке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, а відмова потерпілого від обвинувачення відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.

В даному випадку пояснення потерпілого мають важливе значення та підлягають ретельному аналізу, без належного допиту потерпілого немає можливості з`ясувати всі обставини провадження.

Сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не допитав свідків, поклав в основу обвинувального вироку показання свідків, яких не допитував, не навів мотивів неврахування деяких пояснень.

В вироку суду зазначено про те, що у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , які підтвердили факт нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Змісту їх пояснень, що дало б можливість перевірити правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КПК України не розкрито, не наведено й жодної оцінки показань свідків.
Більше того, судом апеляційної інстанції встановлено, що в суді першої інстанції були допитані тільки свідок ОСОБА_15 25 травня 2019 року, пояснення якого суд відкинув без наведення будь-яких мотивів, та свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_17 18 вересня 2019 року, а свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 судом допитані не були.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі не перевірив обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 , у тому числі шляхом допиту потерпілого, свідків, судовий розгляд було проведено однобічно та неповно, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, що полягає у нез`ясуванні або неналежному з`ясуванні всіх істотних обставин справи, а також у поверховому дослідженні доказів, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що звукозапис судового засідання від 21 травня 2019 року, де допитувався потерпілий, свідок ОСОБА_15 , на технічному носії відсутній.

Таким чином суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому повно, належним чином зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

При новому розгляді суду першої інстанції здійснити судове провадження згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу начальника Снятинського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5