ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7111/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2034/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Інші справи та матеріали
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , до 03.04.2020 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та постановити нову, якою застосувати до них запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що прокурор в судовому засіданні не надав жодних доказів існування ризиків передбачених ст.177 КПК України. Посилається на відсутність достатніх доказів обвинувачення. Крім того, захисник зазначив, що судом не взято до уваги незадовільний стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , який значно погіршився.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачених та їх захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків та потерпілих, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.146; ч.4 ст.28, ч.3 ст.357; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.2 ст.364; ч.4 ст.28, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.1 ст.263; ч.1 ст.382 КК України, які класифікуються як злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, максимальна санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.357; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.4 ст.28, ч.3 ст.146; ч.4 ст.28, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України, які класифікуються як злочини невеликої тяжкості та особливо тяжкі, максимальна санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.357; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.146; ч.1 ст.382 КК України, які класифікуються як злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості та особливо тяжкі, максимальна санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до фактичних обставин, тобто згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , інкримінується вчинення низки особливо тяжких злочинів, на час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, допитані лише потерпілі та декілька свідків, що об`єктивно свідчить про можливість впливати на свідків.
Крім того, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ОСОБА_8 офіційно не працевлаштовані, а отже не мають законних джерел для існування.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , а саме того, що він обвинувачується у створенні злочинної організації з метою вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, а також у вчиненні у складі цієї злочинної організації розбійного нападу, а також незаконне заволодіння транспортним засобом, колегія суддів дійшла висновку, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Внаслідок вчинення злочинів, потерпілим завдана матеріальна шкода в особливо великих розмірах, що додатково підтверджує наявність суспільного інтересу щодо захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Доводи захисника стосовно відсутності достатніх доказів обвинувачення, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки питання щодо дослідження та перевірки доказів сторін підлягають дослідженню та оцінці в порядку, передбаченому ст. ст.94, 337 та параграфом 3 « Процедура судового розгляду» КПК України.
Разом з цим, обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , та їх захиснику належить роз`яснити, що доводи пов`язані з неможливістю перебування під вартою внаслідок наявності захворювань, які виключають застосування такого запобіжного заходу повинні підтверджуватися відповідними висновками судово-медичної експертизи, щодо проведення якої обвинувачені мають процесуальне право заявляти клопотання суду, який розглядає справу.
Відсутність вищевказаного висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо недоведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, можливість впливати на потерпілих, свідків та інших учасників у цьому кримінальному провадженні.
Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинувачених та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С ТА Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2020 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4