ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6186/19 Номер провадження 11-кп/814/372/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» ОСОБА_8 про конфіскацію в дохід держави предметів, заборонених для користування та зберігання в слідчих ізоляторах мобільного телефону марки «Nokia» (IMEI не встановлений), вилученого 05.09.2019 під час обшуку в камері № 145 ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» в радіаторі опалення, власник якого не встановлений.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав, що нормами Закону України «Про попереднє ув`язнення», нормами КВК України та КПК України не віднесено до компетенції слідчого судді прийняття рішення про передачу виявлених та вилучених заборонених предметів, власник яких не встановлений, в дохід держави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою задовольнити подання начальника ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» про конфіскацію в дохід держави предметів, заборонених для користування та зберігання в слідчих ізоляторах, а саме мобільного телефону моделі «Nokia», який вилучений 05.09.2019 під час обшуку в камері № 145.
Посилається на наявну в законодавстві неузгодженість (колізію) між чинними законодавчими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання механізму та підстав конфіскації майна в дохід держави.
Зазначає, що при вирішенні питання щодо передачі заборонених у СІЗО для зберігання речей та предметів в дохід держави, яка не пов`язується з наявністю конкретних норм, можливо застосувати аналогію закону і розглянути справу в порядку визначеному абз. 2 ч. 7 ст. 102 КВК України.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав у ній наведених, застосувавши аналогію закону.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Конституція України є нормою прямої дії та повинна застосовуватися в тих випадках, коли решта частина національного законодавства не регулює певну частину правовідносин, або їй суперечить.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України Про затвердження порядку внутрішнього розпорядку установ виконання покарання № 2186/5 від 29.12.2014 року, речі, що заборонено використовувати, вилучаються, рішення про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого, приймає слідчий суддя за клопотанням адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" речі, що незаконно отримані ув`язненим, передаються в доход держави за мотивованою постановою начальника установи за санкцією прокурора.

Положеннями ст. 102 Кримінально - виконавчого кодексу України передбачено, що виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу Кримінального процесуального кодексу України "Виконання судових рішень".

Загальний аналіз наведених норм законодавства свідчить про наступне.

До слідчих суддів можуть звертатися начальники установ виконання покарання, однак виключно з клопотанням щодо майна певної особи, оскільки вказане відповідає ст. 102 КВК України та не суперечить вимогам Конституції України.

Як вбачається з матеріалів провадження та подання начальника ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» ОСОБА_8 , перед слідчим суддею поставлено питання щодо конфіскації в дохід держави мобільного телефону марки «Nokia» (IMEI не встановлений), вилученого 05.09.2019 під час обшуку в камері № 145 ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції в радіаторі опалення, власник якого не встановлений.

Таким чином, оскільки власник мобільного телефону не був встановлений, колегія суддів вважає звернення установи до слідчого судді з питанням про конфіскацію вказаного мобільного телефону безпідставним, оскільки вирішення такого питання слідчим суддею чинним законодавством України не передбачено та знаходиться поза межами його повноважень.

Посилання прокурора на можливість застосування аналогії закону, який передбачає конфіскацію майна у певної особи, при вирішенні питання конфіскації майна, власник якого не встановлений, - не відповідають положенням ст. 41 Конституції України, про доцільність застосування якої зазначав прокурор.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає рішення слідчого судді законним та вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2019 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4