ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1388/20 Справа № 210/1030/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_9 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року в задоволенні подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_9 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_8 було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 відбуває покарання, призначене вироком Старобільського районного суду Луганської області від 11.05.2012 року, за яким останнього визнано винним за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 357, ч. 5 ст. 27, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ст. 70 КК України та призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.03.2016 року засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.08.2011 року по 24.07.2012 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відтак початок строку відбування покарання 30.08.2011 року, кінець строку 05.10.2021 року.
Згідно довідки про заохочення і стягнення ОСОБА_8 за час відбування покарання має 2 стягнення, які на даний час є погашеними, 6 заохочень. Відповідно до оцінки ступеню виправлення засудженого, зазначеної в щоденнику індивідуальної роботи з засудженим, ОСОБА_8 довів своє виправлення.
Разом з цим, суд дійшов висновку, що переважний строк відбування покарання поведінка засудженого ОСОБА_8 була пасивною, засуджений не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення, оскільки було накладено два стягнення, останнє з яких в 2017 році; засуджений за особливо тяжкий злочин, один з яких вчинений проти життя людини; перерахований строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року за №842-УІІІ, який становить з 30.08.2011 року по 24.07.2012 року включно, строк, який залишився до відбуття, становить 1 рік 7 місяців, під час розгляду кримінального провадження вину не визнавав, матеріальна шкода за цивільним позовом не відшкодована, тому, така пасивна поведінка засудженого не є позитивним прикладом та не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року, задовольнити подання та звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необгрунтованою та невмотивованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло в свою чергу на правильність застосування судом першої інстанції до засудженого вимог ст, 81 КК України, позитивний розгляд судом питання про умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.
Вказує, що за весь час відбування покарання з 30.08.2011 року ОСОБА_8 мав лише два стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. Перше стягнення засуджений ОСОБА_8 отримав ще під час попереднього ув`язнення у слідчому ізоляторі в 2012 році, а саме: 17.01.2012 року. Зазначена догана накладена більше семи років тому назад та погашена у встановленому законом порядку, що підтверджуються довідкою про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_8 . Друге стягнення, яке також погашено у встановленому законом порядку, було застосовано до засудженого ОСОБА_8 08.03.2017 року, тобто майже через 5 років після застосування першого стягнення, та яке полягало у зберігання засудженим мобільного телефону. Зазначені дисциплінарні стягнення, з перервою між датами їх накладення у п`ять років, не можуть свідчити про пасивну поведінку засудженого, а також не можуть свідчити про те, що засуджений не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення, оскільки зазначені стягнення не вказують на системний характер схильності засудженого до неправомірної поведінки, яка полягає у вчиненні диспіплінарного проступку.
Зазначає, що ОСОБА_8 з 26.09.2012 року відбував покарання 26.09.2012 року у Державній установі «Дніпропетровська виправна колонія № 89» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, однак вже 17.09.2014 року засудженого було розглянуто на адміністративній комісії виправної колонії згідно ст. 101 КВК України позитивно, та було прийнято рішення про переведення засудженого для подальшого відбування покарання до колонії середнього рівня безпеки. Зазначені обставини підтверджують, що вже 17.09.2014 року адміністративною комісією ДУ «ДВК № 89» встановлено, що засуджений став на шлях виправлення. Також, згідно відомостей про засудженого, зазначених у поданні та характеристиці на засудженого. ОСОБА_8 з 28.12.2014 року по теперішній час відбуває покарання у ДУ «КВК (№801». отже на дату розгляду судом подання керівника виправної установи, засудженим фактично було відбуто переважний строк покарання у зазначеній колонії, а саме: 5 років і 2 місяці. Адміністрація ДУ «КВК (№80)» характеризує засудженого виключно позитивно. Останній протягом 2016 - 2019 років 6 разів заохочувався адміністрацією установи виконання покарань подякою за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, згідно ст. 118 ч.5 КВК України їдати оголошення подяк: 29.09.2016р., 11.01.2018р.. 17.07.2018р.. 21.01.2019р.. 24.07.2019р., 11.10.2019р. Зазначені заохочення належним чином підтверджують обставини того, що засуджений протягом тривалого часу доводив своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Крім того, звертає увагу, що вироком Старобільського районного суду Луганської області від 11.05.2012р., який міститься у матеріалах особової справи засудженого, встановлено, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд визнає «явку с повинной, чистосердечное раскаяние и активное содействие раскрытию преступления». Зазначені встановлені судом обставини свідчать про повне визнання обвинуваченим ОСОБА_8 вини, оскільки щире каяття неможливо без визнання особою вини. До того ж, 02.03.2020 року під час розгляду судом першої інстанції подання ДУ «КВК (№80)», суд не з`ясовував у засудженого визнає він чи ні себе винним. На запитання захисника засуджений відповів, що він широ кається у кримінальних правопорушеннях, які вчинив, і не минає жодного дня, щоб він не шкодував про те, що зробив.
Також адвокат зазначає про те, що згідно матеріалів подання начальника ДУ «КВК (№80)», засуджений ОСОБА_8 частково сплатив заборгованість за цивільним позовом. Так, згідно бухгалтерської довідки від 28.01.2020р. ДУ «КВК (№80)» (а.м. 5) станом на 09.01.2020 року засуджений сплатив 3202,49 грн. за виконавчими листами. На дату звернення начальника ДУ «КВК (№80)» з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, у засудженого залишилась заборгованість у сумі 99045,33 грн. І захист звертав увагу суду першої інстанції на те, що така заборгованість за виконавчими документами залишилась у засудженого тому, що протягом тривалого часу фактичного відбування засудженим покарання, його не було забезпечено адміністрацією колонії суспільно корисною добре оплачуваною працею, а його прагнення до праці та сумлінне ставлення до праці використовувалась адміністрацією колонії безоплатно, що унеможливило відшкодувати шкоду потерпілим в повному обсязі за цивільними позовами.
Поряд з наведеним апелянт посилається й на наявність у його підзахисного міцних соціальних зв`язків, а також на те, що засуджений має хвору матір похилого віку, яка є пенсіонером за інвалідністю ІІ групи та потребує допомоги сина.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В контексті вимог ст. 6 КВК України сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, а й активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, що не вбачається у поведінці засудженого.
Дослідженням матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 за весь час відбування покарання має 2 погашені стягнення та 6 заохочень, виконує обов`язки бригадира на овочесховищі у виробничій зоні установи, але відбуває покарання за тяжкі та особливо тяжкі злочини, передбачені ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 357, ч. 5 ст. 27, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ст. 70 КК України.
На думку колегії суддів, наявність лише шести заохочень за майже дев`ять років відбування покарання не може свідчити про належне та систематичне позитивне ставлення до праці, а при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення висновок суду повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, та не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення.
До того ж, 08.02.2018 року адміністративною комісією установи відмовлено засудженому ОСОБА_8 у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, що тільки стає на шлях виправлення, 24.01.2019 року комісією установи було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, що тільки стала на шлях виправлення.
Той факт, що ОСОБА_8 виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 своїм відношенням до праці та поведінкою ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні подання, оскільки в даному конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання, а тому доводи захисника про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення його підзахисного є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а тому ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для зміни чи скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_9 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4