Справа № 308/844/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000445 старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В :
Старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 , тимчасово не працюючий, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в грудні 2019 року, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та пошкодження майна, грубо порушуючи Конституційне право потерпілого визначене статтею 41 Конституції України, яким визначено, що «Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним», пред`явив незаконну протиправну вимогу ОСОБА_7 , про передачу їм 22 600 гривень та 5000 доларів США, за не здійснення останнім відповідним чином ремонту їх автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee».
Зокрема, це знайшло своє відображення в тому, що 08 грудня 2019 року від ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , при зустрічі із ОСОБА_7 , повідомили йому про необхідність у сплаті грошових коштів за не здійснення останнім відповідним чином ремонту їх автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee».
В подальшому, 31.01.2020 приблизно о 18 годині 30 хвилин,. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебуваючи в АДРЕСА_1 , незаконно отримали частину грошових коштів у розмірі 1000 доларів США, які вимагали у потерпілого ОСОБА_7 , після чого були затримані працівниками поліції.
31 січня 2020 року, за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено, наступне майно, зокрема:
?Автомобіль марки Форд Скорпіо, із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 ;
?Техраспорт на автомобіль Форд Скорпіо із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;
?Страховий поліс на автомобіль Форд Скорпіо із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 .
На даний час у органу досудового розслідування, з метою доведення причетності ОСОБА_5 до вчинення вказаного злочину, виникла необхідність у проведенні ряду судових експертиз, зокрема з метою встановлення зв`язків між останнім та іншими встановленими та невстановленими органом досудового розслідування підозрюваними особами у даному кримінальному провадженні.
У зв`язку з наведеним, враховуючи те, що вилучені вказані вище речі в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, і можуть бути використані як речовий доказ, у зв`язку із чим, виникла необхідність у накладенні арешту, оскільки існує необхідність встановити всі обставини вчиненого кримінального правопорушення та проведення ряду судових експертиз.
В судове засідання слідчий не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату,час і місце розгляду справи, надав суду заяву відповідно до якої просив провести розгляд клопотання про арешт майна без його участі, вимоги клопотання підтримує.
Володілець майна ОСОБА_8 та його захисник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рапорт слідчого. Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Слідчим суддею встановлено, що ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000445 від 17.12.2020 року, попередня правова кваліфікація ч.2 ст.189 КК України.
31 січня 2020 року, в рамках цього провадження на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 , було проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено, наступне майно, зокрема:
?Автомобіль марки Форд Скорпіо, із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 ;
?Техраспорт на автомобіль Форд Скорпіо із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;
?Страховий поліс на автомобіль Форд Скорпіо із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 .
Слідчим долучено постанову про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження, згідно якої вилучені в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 - 31.01.2020 року речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому Цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.
Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.
Одночасно , слідчий суддя вважає , що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170, 171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту виявлених під час обшуку речей, та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.
Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розуміючи, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення , тому слідчий суддя вважає, що клопотання обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.
Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони використання та розпорядження.
За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповіднихсудових експертиз та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.
Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000445 старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на майно вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 , зокрема:
?Автомобіль марки Форд Скорпіо, із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 ;
?Техраспорт на автомобіль Форд Скорпіо із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;
?Страховий поліс на автомобіль Форд Скорпіо із державним номерним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.
Копію ухвали вручити слідчому, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня іі оголошення.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1