КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за клопотанням Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженої ОСОБА_5 , за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженої ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України, вирок Сєвєрного районного суду м. Орла від 30 березня 2017 року, яким громадянку України ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 2 ст. 228, ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації, та призначено покарання у виді позбавлення волі:

- за п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 7 років,

- за ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 6 років 6 місяців,

- ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 6 років 9 місяців,

- за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 7 років,

- за ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації до 4 років,

- за ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1 КК Російської Федерації до 6 років 6 місяців.

На підставі ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі до 11 років з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислюється з моменту проголошення вироку - з 30 березня 2017 року.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 час перебування в ІТТ та під вартою: з 31 січня 2016 року по 29 березня 2017 року.
До вступу вироку в законну силу міру покарання ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - залишено без змін, приведено у відповідність із законодавством України:
Визначено, що громадянка України ОСОБА_5 при продовженні відбування покарання на території України повинна відбувати покарання за злочини, передбачені:
- за ч. 3 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України 6 років 9 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 309 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання остаточне покарання ОСОБА_5 визначено у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано визнання нею провини, щире каяття у скоєному злочині, активне сприяння розкриттю злочину та його учасників, стан здоров`я.
Окрім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції неправильно кваліфікував її дії по КК України. Так ОСОБА_5 зазначає, що її дії слід кваліфікувати не за ч. 3 ст. 307 КК України, як це зробив суд першої інстанції, а за ч. 2 ст. 307 КК України. На думку засудженої, суд першої інстанції помилково кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки вона визнана винною у вчиненні збуту або замаху на збут наркотичних засобів, вчинені організовано групою у великих розмірах, а суд першої інстанції кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 307 КК України, якою передбачена кваліфікуюча ознака - в особливо великих розмірах. Також, з урахуванням викладених обставин, ОСОБА_5 вважає, що остаточне покарання, призначене їй за сукупністю злочинів, не може перевищувати більше ніж 10 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої та її захисника на підтримання апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Сєвєрного районного суду м. Орла Російської Федерації від 30 березня 2017 року щодо засудженої ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України розглянуто судом згідно процедури, передбаченої ст. 610 КПК України, з правильним визначенням територіальної підсудності розгляду зазначеного клопотання та переліком документів, що були подані разом з клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 10 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка є частиною національного законодавства на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб» від 22 вересня 1995 року N 337/95-ВР та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» , у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вказане вище також повністю узгоджується із Конвенцією, зокрема, пунктом «b» ч. 1 ст. 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з вироком Сєвєрного районного суду м. Орла від 30 березня 2017 року дії ОСОБА_5 кваліфіковані за:
- за п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації - як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж,
- за ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації - як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж

- ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації - як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою в особливо великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж

- за ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації - як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений організованою групою у великих розмірах, з використанням електронних та інформаційно-телекомунікаційних мереж

- за ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації - як незаконне придбання та зберігання, без мети збуту наркотичних засобів у великому розмірі,

- за ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 229.1 КК Російської Федерації - як амах на незаконне переміщення наркотичних засобів через митний кордон Митного союзу в рамках ЄврАзЄС, у великому розмірі (ас. 51 т.1).

При приведенні вироку суду щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України судом першої інстанції визначена кваліфікація дій засудженої:
- за ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах,
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах,
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах,
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів вчинений організованою групою, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах,
- за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах,
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, як замах на незаконне переміщення наркотичних засобів через митний кордон поза митним контролем у великих розмірах (ас. 91-96 т.1),і з таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги засудженої про те, що суд першої інстанції помилково кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки вона визнана винною у вчиненні збуту або замаху на збут наркотичних засобів, вчинені організовано групою у великих розмірах, а суд першої інстанції кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 307 КК України, якою передбачена кваліфікуюча ознака - в особливо великих розмірах, є необґрунтованими, оскільки кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 307 КК України, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_5 при приведенні вироку РФ у відповідність із законодавством України, є вчинення злочину організованою групою. А, відтак, дії ОСОБА_5 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 307 та ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

При цьому судом першої інстанції враховано, що санкція :
- ч. 4 ст. 228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 20 років з позбавленням права займати відповідні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такого і зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого;
- ч. 5 ст. 228.1 КК РФ - позбавленням волі на строк від 15 до 20 років з позбавленням права займати відповідні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такого і зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого, або довічне позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 228 КК РФ - позбавленням волі від 3 до 10 років зі штрафом в розмірі до 500 000 рублів або в розмірі заробітної плати, або іншого доходу засудженого за період до трьох років, або без такого, або з обмеженням волі до 1 року, або без такого;
- ч. 3 ст. 229.1 КК РФ - позбавлення волі на строк від 10 до 20 років зі штрафом в розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати, або іншого доходу засудженого за період до п`яти років, або без такого, і з обмеженням волі на строк до 2 років, або без такого
У відповідності до ч.3 ст.69 КК РФ, якщо хоча б один із злочинів, скоєних за сукупністю, є тяжким або особливо тяжким злочином, то остаточне покарання призначається шляхом часткового або повного складання покарань. При цьому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі не може перевищувати більш ніж наполовину максимальний термін покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений за найбільш тяжкий з вчинених злочинів.

Кримінальним Кодексом України передбачене покарання:
- за ч. 3 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

- ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

- за ч. 2 ст. 305 КК України - позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Судом першої інстанції також враховано, що санкції ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 305 КК України передбачають додаткове покарання у виді конфіскації майна засудженого.
Проте, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі, відповідно до ст. 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Сєвєрного районного суду м. Орла від 30 березня 2017 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_5 не застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна.
При цьому судом першої інстанції враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті).

З урахуванням вимог закону судом першої інстанції обґрунтовано засудженій ОСОБА_5 визначено покарання, яке слід відбувати при продовженні відбування покарання на території України, за злочини, передбачені:
- за ч. 3 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України 6 років 9 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 309 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,
а також на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Доводи засудженої про те, що судом першої інстанції не враховані обставини, що пом`якшують її покарання, є безпідставними, оскільки вказані засудженою обставини враховані при призначенні покарання їй за вироком Сєвєврного районного суду м. Орла від 30 березня 2017 року і не можуть бути враховані повторно при приведенні вказаного вироку у відповідність із законодавством України, а, окрім того, це суперечить вимогам ч. 4 ст. 610 КПК України.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її зміни або скасування, а тому апеляційна скарга засудженої до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 - залишити без змін, апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3