Житомирський апеляційний суд
Справа №286/5437/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289, ч.3 ст.357 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0000478 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гаєвичі Овруцького району Житомирської області, проживаючого за адресою в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гаєвичі Овруцького району Житомирської області, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.04.2014 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2019 року в частині призначення покарання скасувати та призначити більш м`яке покарання.

Зазначив, що оскаржуваний вирок є незаконним та постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував всіх пом`якшуючих обставин та особу обвинуваченого, а саме те, що він повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується добре, за місцем навчання характеризувався позитивно, виріс в багатодітній сім`ї.

Також просить зарахувати у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14.06.2014 року по час набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2019 року в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання.
Зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні внаслідок тяжкості призначеного покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, цивільні позови всіх потерпілих визнав повністю, має ряд тяжких захворювань, а також те, що його роль у скоєних злочинах є другорядною.

Згідно вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання:

за ч.4 ст.187 КК України покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

за п.6,12 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді 13 (тринадцяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

за ч.2 ст.289 КК України покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 13 (тринадцяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з часу його затримання, тобто, з 14.06.2014 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 14 червня 2014 року по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Цим же вироком визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання:

за ч.4 ст.187 КК України покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

за п.6,12 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді 11 (одинадцяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

за ч.3 ст.357 КК України покарання у виді арешту строком на 1 місяць;

за ч.2 ст.289 КК України покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

На підставі ст.49,ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.3 ст.357 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 11 (одинадцяти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу його затримання, тобто з 14.06.2014 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Зараховано засудженому ОСОБА_7 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 14 червня 2014 року по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Цивільні позови потерпілих задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рівних частках 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, тобто по 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 (1986 р.н.) в рівних частках 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, тобто по 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 в рівних частках 300 000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди, тобто по 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 (1981 р.н.) в рівних частках 300 000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди, тобто по 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. з кожного.

Речові докази: зрізи нігтьових пластин з рук потерпілого ОСОБА_14 , визнані речовими доказами постановою від 30.07.2014р, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області, - знищено; змиви з нігтьових пластин пальців ОСОБА_6 , визнані речовими доказами постановою від 30.07.2014р, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області, - знищено; змиви з нігтьових пластин пальців ОСОБА_7 , визнані речовими доказами постановою від 30.07.2014р, що зберігаються в камері зберігання речових доказів Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області, - знищено; рушник, куртку потерпілого ОСОБА_14 , сорочку, штани, туфлі потерпілого ОСОБА_14 повернуто потерпілій ОСОБА_11 ; кросівки, сорочку, куртку й джинсові штани ОСОБА_7 , визнані речовими доказами постановою слідчого від 02.08.2014р повернуто ОСОБА_7 ; штани джинсові, футболку з білим коміром, кросівки чоловічі, вилучені у ОСОБА_6 під час затримання, - повернуто ОСОБА_6 ; змиви з рук ОСОБА_7 , змиви з рук ОСОБА_6 , марлевий тампон та фрагменти рослин із залишками крові, 2 відрізка дроту знищено; залишки знищеного автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 залишити власнику ОСОБА_15 ; паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_14 , в обгортці коричневого кольору; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_3 , видане ОСОБА_14 , в обгортці чорного кольору; портмоне коричневого кольору; візитка «Фронт змін» ОСОБА_16 ; візитка ОСОБА_17 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на автомобіль ВАЗ 21061; пасажирська митна декларація від 06.12.2013 року; аркуш паперу з телефонним номером мобільного телефону; дорожній листок №543 легкового автомобіля № 18 від 19-20.10.2011 року; копія паспорту ОСОБА_14 ; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру від 09.04.1998 року; пластикова картка «Ультра» (дисконтна картка № НОМЕР_5 ); пластикова картка «Вопак» № НОМЕР_6 ; пластикова картка «Автомир» № НОМЕР_7 ; товарний чек від 29.11.2013 року; дві фотокартки 3х4 см із зображенням ОСОБА_14 ; пасажирська митна декларація від 06.12.2013 року; поліс №АС/9335330 від 05.02.2014 року; медична довідка серії 2 МДМ №804063, видана ОСОБА_14 ; візитка на супутникове ТВ; візитка на б/у запчастини; візитка на ремонт мобільних телефонів; пенсійне посвідчення № НОМЕР_8 , серії НОМЕР_9 ; банківська пластикова картка «ПриватБанку», № НОМЕР_10 ; посвідчення водія НОМЕР_11 , видане ОСОБА_14 ; картка поповнення рахунку «Київстар» на 100 грн., використана; банківська пластикова картка «Приват Банку» № НОМЕР_12 ; грошова купюра номіналом 1 долар США А 30658847 А., вилучені в ході ОМП від 14.06.2014р, визнані речовими доказами постановою слідчого від 20.06.2014р, та повернуті під розписку ОСОБА_12 , залишено останньому.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави 737 грн. 88 коп. судових витрат за проведення експертизи в рівних частках, тобто по 368 грн. 94коп. з кожного.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, мешканці с. Гаєвичі Овруцького району Житомирської області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який будучи судимим 14.04.2014 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., маючи непогашену та не зняту в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, скоїли умисні злочини при наступних обставинах.

14 червня 2014 року близько 02 години ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на задньому пасажирському сидінні салону автомобіля таксі марки «ЗАЗ Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 та рухаючись по вул. Сабурова (на даний час Героїв Майдану) в м. Овруч, вступили між собою в попередню змову з метою скоїти розбійний напад на ОСОБА_14 , в ході якого заволодіти належними йому грошовими коштами, та вбити потерпілого, тобто, умисно протиправно заподіяти смерть іншій людині з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

Безпосередньо після цього, близько 02 години 30 хвилин 14 червня 2014 року, прибувши на вказаному автомобілі в с. Гаєвичі Овруцького району, ОСОБА_6 з метою підшукання знаряддя злочину для реалізації спільного з ОСОБА_7 злочинного наміру, вийшов з салону автомобіля марки «ЗАЗ Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , та пройшов до господарства за місцем свого проживання, де взяв шматок дроту і ніж. Після цього ОСОБА_6 повернувся до вказаного автомобіля та сів на заднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_7 зайняв переднє місце пасажира, після чого під керуванням ОСОБА_14 продовжили рух в напрямку с. Оленичі Овруцького району.

Близько 03 години 14 червня 2014 року, приїхавши вказаним автомобілем в с. Оленичі Овруцького району, рухаючись по вул. Лесі Українки, перебуваючи в салоні автомобіля, ОСОБА_6 для полегшення вчинення злочину попрохав водія ОСОБА_14 зупинити автомобіль, що останній виконав. Після цього, діючи узгоджено в рамках злочинної змови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, напали на ОСОБА_14 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у тому, що ОСОБА_6 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні автомобіля, накинув заздалегідь приготовлений шматок дроту на шию водія ОСОБА_14 та став його душити, але дріт розірвався та останній вибіг з салону автомобіля і став втікати.

Безпосередньо після цього ОСОБА_6 , з метою довести спільний злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_14 під час вчинення на останнього розбійного нападу до кінця, побіг за ОСОБА_14 та наздогнав його біля господарства № 2 по вул. Лесі Українки с. Оленичі Овруцького району, де ОСОБА_6 за допомогою заздалегідь приготовленого ножа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, тримаючи ніж в лівій руці, наніс останньому один удар в область лівого плеча ззаду. Після цього ОСОБА_14 відбіг в напрямку узбіччя вул. Лесі України с. Оленичі Овруцького району, де ОСОБА_6 , тримаючи ніж у правій руці та знаходячись позаду ОСОБА_14 , наніс ним (ножем) два удари в область голови останнього та повалив ОСОБА_14 на землю на узбіччі дороги. Далі ОСОБА_6 , утримуючи ОСОБА_14 в лежачому положенні, схопив останнього руками в область шиї та став душити. Через деякий час, помилково вважаючи, що він вбив потерпілого, ОСОБА_6 відійшов від останнього. Після цього до місця злочину підбіг ОСОБА_7 , ОСОБА_14 став подавати ознаки життя, після чого, діючи в рамках злочинної змови з ОСОБА_6 , спрямованої на протиправне позбавлення життя ОСОБА_14 під час розбійного нападу, ОСОБА_7 підійшов до останнього та наніс йому один удар ногою в область обличчя, і таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 умисно вбили потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, в ході розбійного нападу на ОСОБА_14 , вчинили його умисне вбивство та спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді черепно мозкової травми: проникаючої в порожнину черепа колото різаної рани лівої тім`яно скроневої ділянки волосяної частини голови з ушкодженням мозкових оболонок (твердої та м`яких) з крововиливами під тверду мозкову оболонку та наскрізним ушкодженням речовини лівих тім`яної і скроневих доль головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; непроникаючої колото різаної рани потиличної ділянки волосяної частини голови зліва; непроникаючої колото різаної рани по задній поверхні лівого надпліччя; синця гематоми лівої навколо орбітальної ділянки, синця спинки носа з переходом в ділянку надперенісся, закритого перелому кісток спинки носа; площини осадження шкіри із внутрішньо шкіряним крововиливом навколо на лівій бічній поверхні верхньої третини шиї, крапкові крововиливи в кон`юнктиви нижніх повік обох очей, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які не перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть потерпілого ОСОБА_14 настала внаслідок відкритої черепно мозкової травми, яка супроводжувалася проникаючою колото різаною раною голови з ушкодженням мозкових оболонок та речовини лівої півкулі головного мозку, що призвело до розвитку набряку головного мозку та набряку легень.

Після цього, впевнившись, що ОСОБА_14 лежить без ознак життя, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, вступили між собою в попередню змову з метою незаконного заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , належного приватному підприємству «Драга».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернулись до залишеного ними по вул. Лесі Українки в с. Оленичі Овруцького району вказаного автомобіля, де, завівши двигун, розвернули автомобіль в зворотному напрямку та розпочали рух, намагаючись на даному автомобілі зникнути з місця вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою незаконно заволоділи транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого заподіяли ПП «Драга» матеріальну шкоду в розмірі 41533, 00 грн.

Крім цього, ОСОБА_7 , з метою незаконного заволодіння паспортом та іншими важливими особистими документами, під час огляду салону автомобіля марки «ЗАЗ Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , в речовому ящику виявив та, не повідомляючи спільнику ОСОБА_6 про свій злочинний намір, викрав паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 05.02.1999 року Овруцьким РВ УМВС України в Житомирській області на ім`я ОСОБА_14 , посвідчення громадянина, який постраждав від Чорнобильської катастрофи категорії 3, серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_14 , а також посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_14 , тим самим незаконно заволодів паспортом та іншими важливими особистими документами потерпілого ОСОБА_14 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, та ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України та обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційних скаргах.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо неврахування судом 1-ї інстанції усіх пом`якшуючих обставин колегія суддів визнає безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд дотримався загальних засад, передбачених ст.50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції враховано характер та конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених злочинів, те, що ОСОБА_6 обвинувачується в вчиненні умисних злочинів, внаслідок яких настала смерть людини, і які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів. Судом також враховано особу винного, який вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю, раніше не судимий, виховувався матір`ю в багатодітній родині, мав статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, за місцем навчання в школі та ПТУ, місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває.

Крім того, судом першої інстанції враховано й думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні обвинуваченого у виді довічного позбавлення волі.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав визнання вини.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано характер та конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, те, що ОСОБА_7 обвинувачується в вчиненні умисних злочинів, внаслідок яких настала смерть людини, і які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів. Судом також враховано особу винного, який вину визнав повністю, раніше судимий, вчинив ряд злочинів через невеликий проміжок часу після набрання чинності обвинувальним вироком суду щодо нього за вчинення умисних злочинів, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працював, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває, сталих соціальних зв`язків не має.

Крім того, судом першої інстанції враховано й думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні обвинуваченого у виді довічного позбавлення волі.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав визнання вини.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання в межах санкцій статей кримінального закону, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, за правилами ч.1 ст.70 КК України.

З урахуванням цих обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді тринадцяти років десяти місяців та одинадцяти років десяти місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачених і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень. За таких обставин посилання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не в повній мірі дотримані вимоги ст.50,65,66 КК України, є неспроможними.

Обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 , як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, вказані підстави не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого, а також те, що ОСОБА_7 через короткий проміжок часу після звільнення по відбуттю покарання, вчинив особливо тяжкий злочин, представляє собою виключну небезпеку для суспільства, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що покарання у виді позбавлення волі буде відповідати принципам справедливості, оскільки у відповідності до ст.ст.3, 27 Конституції України, людина, її життя, здоров`я, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини і ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

З урахуванням наведеного, призначене обвинуваченим покарання є справедливим і співмірним заходом примусу з вчиненими злочинами та даними про особу обвинувачених, що забезпечить виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Також є безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зарахування у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14.06.2014 року по час набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, оскільки судом першої інстанції вказаний період зарахований.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 17 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особами, які тримаються під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: