Ухвала

Іменем України

01 червня 2020 року

м. Київ
Справа № 754/1353/17
Провадження № 51-1990 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року,
встановив:
Засуджена звернулась до суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року касаційну скаргу засудженої було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.
Залишаючи касаційну скаргу без руху, колегія суддів вказала, що засудженою не зазначено, у чому полягають допущені судами порушення, які в силу положень ст. 438 КПК України можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
При цьому за змістом скарги ОСОБА_4 вказувала на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, недостовірність окремих доказів, що згідно з положеннями статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Крім цього, вимога до суду касаційної інстанції не узгоджувалась з положеннями ст. 436 КПК України.
У межах визначеного судом строку засуджена повторно звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою. Однак, як видно зі змісту цієї скарги, вказані в ухвалі Верховного Суду від 27 квітня 2020 року недоліки засуджена не усунула.
Зокрема у повторній скарзі засуджена не зазначає підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, визначених ст. 438 КПК України, з урахуванням положень статей 412-414 КПК України, а також не наводить обґрунтування заявлених вимог з посиланням на конкретні порушення, допущені судами першої чи апеляційної інстанцій.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Однак за змістом повторної скарги засуджена знову посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Таким чином, у наданий строк засуджена недоліки касаційної скарги не усунула, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її потрібно повернути.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим кодексом, у межах строку на касаційне оскарження. У разі пропуску строку на касаційне оскарження з поважної причини, він може бути поновлений за заявою особи, яка подає касаційну скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.
Також Верховний Суд роз`яснює, що для складання та подання касаційної скарги засуджена може скористатись правовою допомогою захисника. Право на правову допомогу захисника за рахунок держави гарантоване статтею 59 Конституції України, п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України та п. 7 ч.1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути засудженій ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3