Справа №754/2553/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/84/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з обвинуваченим ОСОБА_7 матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 24 год. 13 січня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Деснянським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0013864 від 10.10.2017 року щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.289, ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 24 год. 13 січня 2020 року.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладенням на нього певних обов`язків.
Вказує, що судом І-ї інстанції під час вирішення питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою допущена неповнота судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження.
Вважає, що ухвала суду не відповідає вимогам ст.ст.370, 372 КПК України.
Звертає увагу суду, що ОСОБА_7 вже понад 2 роки утримується в умовах СІЗО за необґрунтованим звинуваченням. Натомість суд І-ї інстанції, прийняв судове рішення без жодного обґрунтування, без врахування практики ЄСПЛ, без наведення причин відхилення доводів сторони захисту, навіть не зазначаючи ризики, що існують, на думку суду.
Вказує, що прокурор необґрунтовано зазначає в клопотанні про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.
Водночас, розгляд кримінального провадження перебуває на завершальній стадії: всі заявлені прокурором свідки вже допитані, а письмові докази у справі досліджені. Крім того, жоден із свідків не підтвердив причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення. Ця обставина виключає можливість впливу на них обвинуваченого. До того ж, ОСОБА_7 раніше не судимий та не може вчинити новий злочин або продовжувати злочинні діяння.
Вважає, що суспільна небезпечність обвинувачення та ризики на даний час зменшились.
Зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин та практики ЄСПЛ, суд І-ї інстанції повинен був розглянути можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника в обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечує проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі досить обґрунтовано наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час апеляційного розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі доведеності його вини у вчиненому, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні одного із злочинів, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за які, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Суд І-ї інстанції цілком обґрунтовано мотивував у судовому рішенні підстави необхідності подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою та вірно вказав про те, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, не зменшились та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, суворість покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його можливість переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, до обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Твердження захисника про недоведеність прокурором наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Натомість, захисник ОСОБА_8 не надав під час апеляційного розгляду жодного доказу, який би спростовував наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а також подальшу необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції законно та обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331, 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 24 год. 13 січня 2020 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №754/2553/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/84/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

вул. Солом`янська, 2-А, м. Київ, 03110, тел./факс
e-mail: ,

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з обвинуваченим ОСОБА_7 матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 24 год. 13 січня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскільки складання повного тексту ухвали вимагає значного часу, колегія суддів, відповідно до ст. 376 КПК України, вважає за можливе обмежитись складанням і оголошенням її резолютивної частини.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331, 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 24 год. 13 січня 2020 року без змін.

Повний текст ухвали буде оголошено о 10 годині 00 хвилин 24.02.2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: