Справа №463/3001/20
Провадження №1-кс/463/1791/20
У Х В А Л А

05 травня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження № 0000193 від 10.08.2015 року -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 24.03.2020р. про закриття кримінального провадження № 0000193 від 10.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що слідчим проводилося досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні по факту перевищення службових повноважень працівниками Луцького МВ УМВСУ у Волинській області з приводу заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень даними службовими особами. Вважає вказану постанову незаконною, передчасною, винесену з процесуальними порушеннями, оскільки досудове розслідування проведено упереджено, не повно та не об`єктивно. Так, потерпілого не викликали для допиту, не дали можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження.

В судове засідання скаржник не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Заявою до суду справу просить розглядати за його відсутності, скаргу підтримує.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Попередньо, скерував до суду письмові матеріали кримінального провадження № 0000193 від 10.08.2015 року, в межах якого прийнято оскаржувану постанову. В силу вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000193 від 10.08.2015 року, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження за заявою ОСОБА_4 10.08.2015 року внесено до ЄРДР інформацію про злочин передбачений ч. 2 ст. 365 КК України з приводу нанесення йому ударів службовими особами Луцького МВ УМВСУ у Волинській області. Проведення досудового розслідування здійснювалося прокуратурою Волинської області, а 24.09.2019 року визначено підслідність за слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Львові.

Відповідно до мотивів заяви ОСОБА_4 від 03.08.2015 року про вчинення кримінального правопорушення, 26.07.2015 року, після повернення його додому з дня народження, де він вживав спиртні напої, в нього виник конфлікт з братом. На його прохання дружина викликала працівників поліції, після чого він з братом перебували в приміщенні Луцького МВ УМВСУ у Волинській області, де службові особи пред`являли йому претензії, один з них наніс удар в область грудної клітки та інші працівники також почали завдавати удари.

Оскаржуваною постановою від 24.03.2020р. вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Луцького МВ УМВСУ у Волинській області складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, у кримінально-правовому і кримінально-процесуальному значеннях подія злочину (подія кримінального правопорушення) це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). В найбільш узагальненому визначенні подія злочину це вчинення злочину. Відсутність у діянні особи складу злочину означає одночасно і відсутність події злочину.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 24.03.2020 року та матеріалів кримінального провадження № 0000193 від 10.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, в межах даного провадження слідчими досліджено мотиви заяви ОСОБА_4 про злочин від 03.08.2015 року, допитано його як потерпілого.

Також, було допитано як свідків ОСОБА_6 (брата заявника), ОСОБА_7 (дружину заявника), ОСОБА_8 (знайому заявника), які підтверджували наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Допитані як свідки слідча Луцького МВ ОСОБА_9 , службові особи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ствердили, що під час події ОСОБА_4 кричав, поводив себе агресивно, тілесних ушкоджень йому не завдавали. Натомість, вони викликали лікарів швидкої дороги. Допитані як свідки лікарі, які виїздили на місце підтвердили агресивну поведінку заявника, факту нанесення йому тілесних ушкоджень чи наявності таких не бачили. Слідчими проводилися одночасні допити осіб, кожен настояв на своїх показаннях. Проаналізувавши матеріали справи та всі отримані відомості, прийнявши до уваги вичерпні можливості досудового слідства та відсутність сукупності об`єктивних, неупереджених та достатніх даних для доведення вини особи в суді, слідчий прийшов до висновку про відсутність в діях службових осіб складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 365 КК України характеризується вчиненням перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб. При цьому, згідно з п. 3 примітки до ст. 364 Кримінального кодексу України, істотною шкодою у статтях 364, 365, 367, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Суб`єктивна сторона такого кримінального правопорушення характеризується виключно умислом. Кваліфікація за ч. 2 ст. 365 КК України передбачає, серед іншого, застосування насильства.

Таким чином, оскільки склад злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 365 Кримінального кодексу України, за своєю конструкцією є матеріальним, то необхідною ознакою його об`єктивної сторони є наявність причинно-наслідкового зв`язку між перевищенням владою або службових повноважень та істотною шкодою.

Разом з тим, виходячи з обставин кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено як ознак перевищення влади або службових повноважень, так і самої істотної шкоди.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Лише за таких умов можливе належне виконання завдань кримінального провадження.

Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У справі яка розглядається оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.

При цьому, мотиви скаржника про необхідність допиту потерпілого та надання матеріалів для ознайомлення не заслуговують на увагу. Так, ОСОБА_4 в межах кримінального провадження допитувався як потерпілий , а після скасування попередньої постанови слідчого про закриття провадження від 31.08.2017 року, слідчий неодноразово викликав потерпілого для допиту, про що він був повідомлений під розписку, але виклики проігнорував, а на клопотання адвоката, слідчий письмово запропонував ознайомитися з матеріалами справи, однак потерпіла сторона не скористалася своїм правом. Інші особи відмовилися повторно брати участь у слідчих діях та підтвердили свої попередні показання.

Враховуючи наведене, слідчим встановлено всі важливі обставини події за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення. При цьому, скаржником і необґрунтовано необхідність проведення інших слідчих дій та яких саме.

З огляду на обставини кримінального провадження, які всебічно, повно і неупереджено встановлені під час досудового розслідування, вважаю, що слідчий прийшов до правильного висновку про відсутність у діях службових осіб Луцького МВ УМВСУ у Волинській області ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, оскільки факт перевищення службових повноважень із застосуванням насильства, факт завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам заявника, а також умислу в діях службових осіб об`єктивно не встановлено.
Зібрані докази оцінені слідчим з точки зору належності, допустимості, достовірності, є достатніми для прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є вмотивованою та відповідає вимогам закону і тому, в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 24 березня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000193 від 10.08.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1