ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/473/20 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 646/8820/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
представника власника майна - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Праймфорт» на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0003031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та накладено арешт на майно,

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0003031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та накладено арешт на майно, яке було вилучене 23.12.2019 року під час проведення обшуку за адресою: м. Харків, вул. Університетська 20, перелік якого вказаний в ухвалі слідчого судді.
Слідчий суддя зазначив, що майно, вказане у клопотанні, містить відомості, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні.

Представник власника майна, не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року скасувати. Постановити нову, якою в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити. Окрім цього представник просить поновити строк на апеляційне оскарження. Пізніше представником власника майна були надані до суду письмові пояснення.
В апеляційній скарзі представник посилається на те, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність умов, передбачених ч. 2 ст. 173 КПК України, вказує, що власник майна ТОВ «Праймфорт», його посадові особи не мали статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а отже не є суб`єктом за ст. 170 КПК України. Прокурор та слідчий суддя не обгрунтували яким чином вилучене майно має відношення до кримінального провадження. Доказів того, що майно здобуте злочинним шляхом не надано. Майно не відповідає критеріям ст. 98, 170 КПК України. Під час обшуку не виявлено предметів, які б вказували на їх використання у незаконній діяльності. Слідчим і прокурором не надано доказів в розумінні ст. 86 КПК України. Виулучене майно не відноситься до гральних автоматів, не використовувалося та не могло використовуватись для азартних ігор. Посилання слідчого на проведення комп`ютерної експертизи не узгоджується із вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України. Слідчим не було надано відомостей про власника майна, вилученого у приміщенні. Обшук проведено, не зважаючи на виконання підприємством вимог розпорядження Кабінету міністрів України від 20.12.2019 року № 1325-р.
Звертає увагу, що слідчий суддя мав перевірити точний час надходження клопотання до суду. У письмових поясненнях представник вказує, що до клопотання не було додано оригіналів або копій документів, якими обгрунтовано доводи клопотання, не наведено будь-яких ризиків знищення майна, не надано доказів наявності обгрунтованої підозри щодо вчинення злочину. Ані в клопотання, ані в ухвалі не зазначено, які конкретно відомості , сліди містить вилучене майно.
На час проведення обшуку жодна діяльність у приміщенні не здійснювалася, доказів, що заклад був відчинений не надано. Посилається на висновок Верховного суду України від 13.10.2016 року № 5-205, що зайняття гральним бізнесом передбачає наявність дій, які виявляються у тому, що особи забезпечують доступ до грального закладу, видають грошові виграші, є операторами грального закладами, отже є суб`єктами злочину. ТОВ «Праймфорт» починаючи з 20.12.2020 року припинив здійснення будь-якої господарської діяльності. Прокурором це не спростовано. Представник наводить доводи, що діяльність підприємства як розповсюджувача лотерей регламентується Законом України «Про державні лотереї в Україні».
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна, який підтримав клопотання про поновлення строку та апеляційні вимоги, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено підстави для задоволення клопотання про поновлення апеляційного строку та для часткового задоволення апеляційної скарги.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, 29.01.2020 року ОСОБА_7 ознайомився з матеріалами справи, надав до суду заперечення на клопотання про арешт майна, однак, оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена за відсутності представника ТОВ «Праймфорт». Копія ухвали слідчого судді від 29.01.2020 року була отримана представником 06.02.2020 року, апеляційна скарга подана до суду 11.02.2020 року. Враховуючи, що представник просить поновити пропущений апеляційний строк, з метою забезпечення права особи на можливість оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання ОСОБА_6 та поновити строк на подачу апеляційної скарги.
З матеріалів наданих апеляційному суду встановлено, що прокуратурою Харківської місцевої прокуратури № 5 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0003031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. У клопотанні зазначається, що за адресою: АДРЕСА_1 виявлено заклад із вивіскою «Фаворит». В даному приміщенні здійснюється незаконна діяльність пов`язана із зайняттям гральним бізнесом.
23.12.2019 року на підставі ухвали слідчого судді за вказаною адресою було проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено майно, перелік якого зазначається у клопотанні.
Прокурор, посилаючись на те, що майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та в подальшому стане об`єктом дослідження судових експертиз, просив накласти арешт на вказане майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України арешт майна допускається з метою
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
В даному випадку матеріали клопотання свідчать про те, що на час проведення обушку за вказаною адресою могла здійснюватися діяльність із зайняття гральним бізнесом. Зокрема, відповідно до протоколу обшуку від 23.12.2019 року на момент огляду вхідні двері до приміщення були відчинені. Допитаний свідок (а.с. 24) пояснила, що за цією адресою гральні автомати працюють протягом року. Свідок ОСОБА_8 , допитаний 22.12.2019 року (а.с 25), вказав, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться ігровий салон, пояснив як він функціонує та вказав, що цей салон працює і на теперішній час. Враховуючи, що вказані обставини мають бути перевірені в ході досудового розслідування, накладення арешту на виявлене майно не є безпідставним. При цьому апеляційні доводи на даний час не спростовують цієї необхідності з метою забезпечення дієвості кримінального провадження. Разом з тим, на переконання колегії суддів в даному випадку необхідно обмежити строк арешту майна з метою дотримання прав власника та недопущення надмірного позбавлення права на володіння майном, тому достатнім буде визначення строку арешту до 20.04.2020 року. Час з дати застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею до 20.04.2020 року буде достатнім для перевірки обставин, викладених у клопотанні, та встановлення чи використовувалося майно для зайняття гральним бізнесом.
Щодо доводів апелянта про строки звернення із клопотанням про арешт майна, то слідчим суддею таке клопотання прийнято до розгляду, підстав вважати, що такий строк був не дотриманий прокурором не встановлено, конкретних доказів цього не наведено і апелянтом. Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні не є визначальною підставою для скасування судового рішення.
З огляду на матеріали клопотання апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали слідчого судді в частині висновку про необхідність на даному етапі застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_6 про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року задовольнити, вказаний строк поновити.
Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0003031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, та накладено арешт на майно скасувати в частині невизначення строку дії ухвали про арешт майна та постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити строк дії ухвали слідчого судді про арешт майна до 20.04.2020 року.
В решті вказану ухвалу залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді