18.02.2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , перекладача ОСОБА_3 , сторона обвинувачення - прокурор ОСОБА_4
сторона захисту - обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Керла Республіки Індія, громадянина Республіки Індія, без реєстрації та постійного місця проживання на території України, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ) обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України за таких обставин. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», основними функціями Державної прикордонної служби України, крім іншого, є здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення. Статтею 10 цього Закону визначено, що прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб. До складу прикордонного загону можуть входити контрольно-пропускні пункти. Окремий контрольно-пропускний пункт є оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладається здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України, крім іншого, осіб. Статтею 14 цього Закону визначено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Статтею 19 цього Закону визначено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань, крім іншого, покладаються наступні обов`язки, передбачені: п. 1) припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; п. 6) здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб; п. 8) запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну. Статтею 20 цього Закону визначено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право: п. 3) перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в`їзду в Україну; п. 4) шляхом опитування осіб з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право перетинання кордону. Статтею 24 цього Закону визначено, що військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України під час виконання покладених на них обов`язків є представниками влади. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 8 вказаного закону, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону, зокрема, у разі в`їзду в Україну за умови підтвердження мети запланованого перебування. Частиною 2 ст. 8 зазначеного закону передбачено, що іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що, іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення.

07.02.2020 громадянин Республіки Індія ОСОБА_5 під час проходження паспортного контролю у пункті пропуску Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» як пасажир рейсу №405 сполученням «Алмати-Київ» запрошений працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (далі по тексту - ОКПП «Київ» ДПС України) для опитування з метою з`ясування підстав в`їзду в Україну, відповідно до повноважень, передбачених ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України». В ході проведення співбесіди та перевірки документів громадянин Республіки Індія ОСОБА_5 не підтвердив мету запланованого перебування на території України, у зв`язку з чим уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону України, а саме заступником начальника відділу начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДПС України старшим лейтенантом ОСОБА_8 відмовлено в установленому порядку у перетинанні державного кордону України.

Отримавши відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 07.02.2020, громадянин Республіки Індія ОСОБА_5 , у цей же час, вирішив незаконно перетнути державний кордон України, шляхом пропозиції службовій особі ОКПП «Київ» ДПС України надати їй неправомірну вигоду та отримати у такий спосіб згоду представників влади на перетин державного кордону України.

Реалізуючи свій злочинний намір, знаходячись в службовому приміщенні міжнародного аеропорту «Бориспіль» (термінал «D») за адресою: м. Бориспіль-7 Київська область, о 13 год. 00 хв. 07.02.2020, ОСОБА_5 звернувся з пропозицією до начальника 2-ї групи паспортного контролю 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДПС України старшого лейтенанта ОСОБА_9 щодо позитивного перегляду рішення та подальшого перетину державного кордону України у міжнародному аеропорту «Бориспіль» за неправомірну вигоду, на що отримав відмову.

В подальшому, не припиняючи свого злочинного наміру, діючи умисно, ОСОБА_5 , о 15 год. 13 хв. 07.02.2020, знаходячись в службовому приміщенні міжнародного аеропорту «Бориспіль» (термінал «D») за адресою: м. Бориспіль-7 Київська область, надав начальнику 2-ї групи паспортного контролю 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ДПС України старшому лейтенанту ОСОБА_9 , неправомірну вигоду у вигляді 500 (п`ятсот) доларів США (що станом на 07.02.2020 відповідно до офіційного курсу НБУ становило 12289 грн. 70 коп.) за прийняття останнім рішення, із використанням наданої йому влади, якою він наділений в силу повноважень, передбачених ст.ст. 2, 10, 14, 19, 20, 24 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та ст.ст. 2, 8, 14 Закону України «Про прикордонний контроль», про перетинання державного кордону на в`їзд в Україну в пункті пропуску «Бориспіль».

Під час досудового розслідування між прокурором ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ) було укладено угоду про визнання винуватості від 13.02.2020 р., яка за змістом відповідає вимогам ст. 472 КПК України. У відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України з моменту ініціювання укладання такої угоди обвинуваченому була забезпечена участь захисника.
В судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. ст. 358 КК України, погодився з усіма фактичними обставинами, що викладені в обвинувальному акті та угоді. Також, судом з`ясовано у обвинуваченого питання передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК, характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання у разі затвердження угоди судом. Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним. Обидві сторони підтвердили, що укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Зі змісту угоди вбачається, що, узгоджуючи міру покарання, сторони врахували загальні засади покарання визначені ст. 65 КК України, а також ступінь тяжкості як показник індивідуального рівня суспільно небезпеки вчиненого злочину, зумовленими його специфічними об`єктивними та суб`єктивними ознаками.
Враховуючи те, що умови укладеної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства і не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, з огляду на те, що дії обвинуваченого кваліфіковані правильно, підстави вважати, що укладення даної угоди не було добровільним - відсутні, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди.
Керуючись ст.ст. 368, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ) від 13.02.2020 р. - затвердити.
ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання, узгоджене сторонами угоди, у виді штрафу в розмірі семисот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний щодо ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ) на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2020 року №1-кс/359/393/2020, 359/1188/20 скасувати.

Речові докази, а саме: паспорт громадянина Республіки Індія для виїзду за кордон № на ім`я ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 07.02.2020р. - повернути ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), грошові кошти, а саме чотири куюри номіналом по 50 дол.США, три купюри номіналом по 100 дол.США (постанова про визнання речовими доказами від 07.02.2020р.) конфіскувати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1