ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/1154/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0002232 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 січня 2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить змінити обраний відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.

Переховуватися від органів досудового розслідування і суду наміру не має.

Вину в інкримінованому злочині визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному, а тому ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні також відсутній.

Суд не взяв до уваги, що під час перебування в умовах СІЗО стан його здоров`я погіршився, належної медичної допомоги він не отримує.

Вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 08 листопада 2019 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, оскільки на розгляді в Херсонському міському суді Херсонської області перебувають ще чотири обвинувальні акти відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, нові злочини вчинив в період незнятої і непогашеної у встановленому законом порядку судимості (а.п.17-20), непрацевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, міцні соціальні зв`язки відсутні, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, продовжити злочинну діяльність, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, спростовуються матеріалами провадження.

Відповідно до довідки КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» №40/19 від 05 листопада 2019 року, ОСОБА_8 , 1983 року народження, з 1999 року перебуває на «Д-обліку» у лікаря інфекціоніста з відповідним діагнозом, у зв`язку із чим колегія суддів приймає до уваги твердження апеляційної скарги обвинуваченого про те, що під час перебування в умовах СІЗО стан його здоров`я погіршився. Разом із цим, вказана обставина не є визначальним аргументом для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки наявність у ОСОБА_8 хронічного захворювання не зменшує встановлені під час судового розгляду ризики неналежної процесуальної поведінки, передбачені ст.177 КПК України.

Крім того, медична частина державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Будь яких доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_8 перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО або того, що працівники ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» відмовили обвинуваченому у наданні медичної допомоги в умовах ізолятора, матеріали кримінального провадження не містять.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4