Справа № 308/100/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2019 у рамках кримінального провадження № 0000099 від 13.01.2019 по справі № 308/423/19 на транспортний засіб марки «Daewoo Matiz 0.81», сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », що на праві власності належить ОСОБА_3 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Клопотання мотивоване тим, що постановою про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000099 від 13.01.2019 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Однак, питання про скасування арешту на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію вказаною постановою слідчого не вирішено. З огляду на наведене, а також посилаючись на приписи статей 7,16, 174, практику Європейського суду з прав людини, просить задовольнити подане ним клопотання.
У судове засідання заявник не з`явився, про час і місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений. В матеріалах справи наявна заява про розгляд клопотання без його участі.

Слідчий, за клопотанням якого було арештовано майно в судове засідання не з`явився, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000099 від 13.01.2019 не направив.
На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.
Дослідивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (частина третя статті 174 КПК України).

Разом із цим, вищенаведеними положеннями статті 174 КПК України врегульовано порядок скасування арешту майна виключно під час досудового розслідування або судового провадження у кримінальній справі.

Як встановлено слідчим суддею, СВ Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000099 від 13.01.2019 за ч. 1 ст. 286 КК України.
24.01.2019 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/423/19 накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000099 на речовий доказ, а саме: транспортний засіб марки «DAEWOO MATIZ 0.81», сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », що на праві власності належить ОСОБА_3 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
27.12.2019 старшим слідчим СВ Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 винесено Постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000099 від 13.01.2019 за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
При цьому, питання про зняття арешту з транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію під час прийняття вищевказаної постанови слідчим не вирішувалося.

В той же час, згідно з приписами чинного КПК України, слідчий суддя наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження (після закриття кримінального провадження) КПК України не передбачає.
На підставі вищенаведеного, враховуючи відсутність у слідчого судді повноважень приймати рішення після закриття кримінального провадження та закінчення досудового розслідування, приходить до висновку про залишення клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна без розгляду.
В той же час, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час.
Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.
Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.
З огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.
Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Підстав для відступу від вказаної позиції Велика Палата Верховного Суду не знайшла, про що зазначено у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) із викладенням відповідного правового висновку.
Керуючись ст.ст. 174, 284, 309, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна залишити без розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1