УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представників володільця тимчасово вилученого майна адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , володільця тимчасово вилученого майна розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 , що погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000214, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 липня 2019 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України та за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
10.12.2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 , що погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , про арешт майна, тимчасово вилученого 01 листопада 2019 року, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 а саме: 10 000 (десяти тисяч) доларів США, що зберігались підозрюваним за місцем проживання.

Повноваження слідчого та представників володільця тимчасово вилученого майна, які були присутні у судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000214, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 липня 2019 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України та за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

31.10.2019 ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
01.11.2019 ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України.
01.11.2019 проведено обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено грошові кошти загальною сумою 10 000 (десять тисяч) доларів США. Під час обшуку ОСОБА_8 цивільна дружина ОСОБА_7 повідомила, що зазначені грошові кошти їй не належать їхнє походження їй не відоме. Допитана, як свідок ОСОБА_8 повідомила, що її сім`ю утримує цивільний чоловік ОСОБА_7 . Про місце роботи, посаду та джерела доходів свого цивільного чоловіка ОСОБА_8 нічого не відомо.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не здійснює підприємницьку діяльність та не володіє будь-якими частками статутних капіталів юридичних осіб.
Присутній у судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представники володільця тимчасово вилученого майна адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також володілець тимчасово вилученого майна проти задоволення клопотання заперечували, зазначаючи що у задоволенні аналогічного клопотання слідчому було відмовлено. На підтвердження своїх доводів надали слідчому судді копію ухвали слідчого судді ОСОБА_9 від 26.11.2019.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого, володільця тимчасово вилученого майна та його представників, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як було встановлено в судовому засіданні, 01.11.2019 було проведено обшук квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти, а саме 100 (сто) купюр номіналом 100 (сто) доларів США загальною сумою 10 000 (десять тисяч) доларів США.

У відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2019 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , якою дозвіл на виявлення вищевказаних грошових коштів не надано.

Отже встановлено, що в ході проведення обшуку 01.11.2019 слідчим між іншим вилучені грошові кошти у сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США., які не входили до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подане не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Разом з цим, слідчим суддею встановлено, що слідчий з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна вперше звернувся 08 листопада 2019 року, тобто з пропуском встановленого КПК України строку, при чому у зазначеному клопотанні не порушувалось питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Ухвалою слідчого судді від 08 листопада 2019 року, клопотання про арешт зазначеного майна було повернуто слідчому для усунення вказаних недоліків.

Слідчий, після усунення недоліків, повторно звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, у задоволенні якого, однак було відмовлено по суті ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_9 від 26.11.2019 року.

Таким чином, слідчий суддя констатує, що після відмови у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна по суті, слідчий замість того, щоб у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України повернути зазначене майно володільцю, повторно звернувся до слідчого судді з клопотанням про його арешт.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, належного підозрюваному ОСОБА_7 , подано слідчому судді лише 10.12.2019 тобто поза межами визначеного кримінальним процесуальним законом строку на звернення із такою категорією клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 , що погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000214, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 липня 2019 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України та за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 01 листопада 2019 року, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 негайно повернути володільцю.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 08 годині 16 хвилин 13 грудня 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1