Номер провадження: 11-кп/813/1457/20
Номер справи місцевого суду: 523/6327/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 рокупро продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.189, ч.3 ст.187, ч.2 ст.146 КК України у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за №0000660 від 07.09.2018 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 року, яка постановлена під час підготовчого судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту щодо зміни застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25.06.2020 рокувідносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за №0000660 від 07.09.2018 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , районний суд послався те, що обвинувачуються у вчиненні злочинів, з яких є злочини особливої тяжкості, а тому є ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість їх запобіганню вжиттям інших більш м`яких запобіжних заходів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В мотивування своєї апеляційної скарги захисник обвинуваченого посилається на наступне:

-в порушення вимог ст. 193 КПК України, місцевий суд продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою без його участі;

-прокурором ризики необґрунтовані, обвинувачення відносно ОСОБА_7 недоведене, докази сторони обвинувачення щодо його винуватості відсутні;

-судом не надана належна оцінка стану його здоров`я та не розглянуто питання щодо застосування до нього альтернативних запобіжних заходів.

На підставі викладеного, захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_11 , діючий в інтересах захисту обвинуваченого ОСОБА_8 , в свій апеляційній скарзі вказує, що вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що:

- клопотання прокурора не містить обґрунтування заявлених ризиків;

-продовжуючи строк ді запобіжного заходу обвинуваченому, суд безпідставно послався на ч.3 ст.315 КПК України, оскільки ця норма Закону визнана неконституційною;

-суд залишив без розгляду клопотання сторони захисту про виклик у судове засідання та допит певних осіб, чиї пояснення мають істотне значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 ;

-повідомлення про підозру обвинувачений не отримував, обвинувальний акт прокурором ані обвинуваченому, ані його захиснику не оголошувався та судовий розгляд не відбувся;

-ризики, заявлені прокурором у клопотанні відсутні, оскільки всі першочергові та санкціоновані слідчим суддею обшуки вже проведені, інші учасники провадження (потерпілі та свідки) йому не відомі.

-судом не надано належної оцінки даним про особу ОСОБА_8 , зокрема, що він має цивільну дружину, дитину, постійне місце проживання та має намір зареєструвати шлюб, про що в матеріалах провадження є відповідна заява.

Крім того, захисник вказує, що працівниками органу досудового розслідування у ОСОБА_8 вилучений паспорт громадянина України, що істотно обмежує його конституційні права на шлюб та інше.

На підставі цього, адвокат ОСОБА_11 просить дослідити матеріали кримінального провадження №523/6327/19, здійснити виклик свідків, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 27.04.2020 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання прокурора та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданих апеляційних скарг.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи захисників та обвинувачених, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Оскільки ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 року в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 ніким не оскаржена, апеляційний суд не перевіряє її у цій частині.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, не зменшились.
Не погоджуючись із доводами захисників про те, що прокурором стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження обвинуваченим найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачені можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тим, що вони обвинувачуються у скоєнні злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд мотивував необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не лише тяжкістю можливого покарання, а й наявністю інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Так, з урахуванням обставин вчинення злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 а також того, що їм відомі особи потерпілих та свідків, апеляційний суд погоджується з доводами клопотання про те, що існує ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час допитаний на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом обвинувачених можуть змінити показання під час судового розгляду.
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність ризику скоєння обвинуваченими іншого кримінального правопорушення який підтверджується наявністю судимостей у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за умисні злочини.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не було встановлено.
Крім того, враховуючи обставини кримінального провадження та те, що інкриміновані злочини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли разом з іншими особами, апеляційний суд вважає, що існує ризик впливу обвинувачених на цих осіб.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо відсутності доказів його вини у скоєнні інкримінованих йому злочинів, оскільки на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст.368 КПК України таке питання вирішуються судом при ухваленні вироку.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно того, що судом не враховано стан його здоров`я та необхідність лікування, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченого утримуватись під вартою та неможливості отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятору. Захисник обвинуваченого звертався до Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВСУ» з запитом щодо стану здоров`я ОСОБА_7 та наявності медичних протипоказань для його знаходження в ОСІ. Згідно наданою стороною захисту відповіді Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВСУ» обвинуваченому ОСОБА_7 надається необхідна медична допомога в умовах ДУ «ОСІ» та у відповіді не зазначена наявність медичних протипоказань для його знаходження в ОСІ.
Також апеляційний суд відхиляє посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що судом не розглянуто питання щодо застосування до нього запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки зазначене питання було предметом розгляду суду першої інстанції та в оскаржуваної ухвалі суд обґрунтовано зазначив підстави для відмови у задоволенні клопотань сторони захисту щодо зміни застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд відхиляє посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що в порушення вимог ст. 193 КПК України, місцевий суд продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою без його участі, з огляду на таке.
Суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про проведення судового засідання без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на наступне.
За загальними вимогами ст. ст. 318, 323 КПК, участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою.
Окрім того, питання, щодо обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу у суді повинно бути розглянуто за участі особи, щодо якої таке питання вирішується. Вказана вимога окрім національного Кримінального процесуального законодавства, також закріплена у Європейській конвенції з прав людини (п. 3 ст. 5 Конвенції).
Разом з тим, згідно п. 46 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Заява № 17444/04) (Остаточне рішення від 21.01.2011 року), суд зазначає, що згідно з його практикою судовий контроль, передбачений п. 3 ст. 5, має відповідати певним вимогам, одна з яких полягає в тому, що до винесення відповідного рішення посадова особа, яка здійснює судову владу, повинна особисто заслухати затриману особу. Суд зазначає, що у справі, яка розглядається, заявник не з`явився в судове засідання, коли було винесено рішення щодо взяття його під варту. Сам цей факт не призводить до порушення питання за пунктом 3 статті 5 Конвенції, оскільки з Конвенції не може випливати вимога, щоб особа, яка ухиляється від судового провадження, була присутньою в судовому засіданні під час розгляду питання щодо її арешту.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 умисно, без будь-яких об`єктивних причин відмовився з`явитися до зали судових засідань. Жодних мотивів та пояснень такої поведінки не надав. Відмова з`явитись в судове засідання, яке відбулося в залі судових засідань, без буд-яких пояснень, без направлення на адресу суду заяви з викладенням засідання з об`єктивних причин, неможливості бути присутнім у судовому засіданні. Суд вважав, що зазначене свідчить проте, що обвинувачений, вчиняючи такі дії, не тільки зневажає систему правосуддя, учасників судового провадження і встановлені процедурні правила, але й зловживає своїми правами, вважаючи, що він може вчиняти будь-які дії направлені на зрив судових засідань.
Поведінку обвинуваченого, суд сприйняв як прояв неповаги до суду та порушення порядку судового засідання, в розумінні ст. 330 КПК.
Враховуючи викладені встановлені обставини, а також розумні заходи, які прийняті судом задля безпеки всіх учасників судового розгляду, надають право суду проводити розгляд питання, щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без особи, що у даному випадку є виключною процесуальною дією, яка обумовлена як карантинними заходами так і незаконною поведінкою обвинуваченого.
При цьому суд враховував, що обвинувачений забезпечений захисником, який приймає участь у судовому засіданні і який на професійному рівні забезпечує захист обвинуваченого.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що приймаючи рішення про розгляд клопотання прокурора за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції заслухав начальника конвою, який доповів, що обвинувачений доставлений до суду, разом з тим відмовляється з`являтись у судове засідання та такі дії обвинуваченого суд обґрунтовано вважав зловживанням процесуальними правами.
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що обвинуваченому ОСОБА_7 співробітниками конвойної роти було викликано невідкладну швидку допомогу, яка надала йому необхідну медичну допомогу, захисник разом з тим не надав жодних доказів зазначеного. Натомість, надав до апеляційного суду клопотання про здійснення запиту до командира в/ НОМЕР_1 щодо виклику обвинуваченому ОСОБА_7 27.04.2020 року конвойною ротою швидкої допомоги, на обґрунтування якого посилався на лист Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2020 року, яким районний суд, начебто, запропонував захиснику звернутися до апеляційного суду щодо витребування таких відомостей. Разом з тим, дослідивши зазначений лист районного суду, колегія суддів встановила, що цим листом адвоката повідомлено про неможливість надання судом запитуємої інформації з підстав непідпорядкування конвойної роти суду та запропоновано звернутись до командира в/ч3014 для отримання необхідних йому документів, чого адвокатом ОСОБА_10 не було зроблено.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, стороною захисту не доведено належними доказами неможливість явки доставленого до суду обвинуваченого ОСОБА_7 в судове засідання 27.04.2020 року з підстав погіршення стану здоров`я, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявного зловживання обвинуваченим своїми процесуальними правами та вважає, що суд правомірно розглянув клопотання за його відсутності.
Крім того колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції забезпечив обвинуваченому ОСОБА_7 можливість бути почути судом, однак у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не навів жодних доводів на спростування висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на безпідставне посилання суду на ч.3 ст.315 КПК України, яка визнана неконституційною, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 року, на яке посилається захисник, визано неконституційним лише положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України, відповідно до якого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних на стадії досудового розслідування, за відсутності відповідних клопотань сторін кримінального провадження вважається продовженим. Разом з тим, у даному проваджені судом в підготовчому судовому засіданні було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, що передбачено ч.3 ст.315 КПК України.
Крім того апеляційний суд вважає безпідставними посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на те, щоповідомлення про підозру обвинувачений не отримував, обвинувальний акт прокурором ані обвинуваченому, ані його захиснику не оголошувався та судовий розгляд не відбувся, оскільки досудове розслідування завершено, справа перебуває на розгляді у суді, оскаржувана ухвала була постановлена під час підготовчого судового засідання, тоді як у відповідності до ч.2 ст.347 КПК України обвинувальний акт оголошується на початку судового розгляду, який є слідуючою стадією судового провадження.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно того, що суд залишив без розгляду клопотання сторони захисту про виклик у судове засідання та допит певних осіб, чиї пояснення мають істотне значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , оскільки з доданої захисником копії журналу судового засідання від 25.04.2020 року вбачається, що у задоволені клопотання було відмовлено у зв`язку з визнанням прокурором обставин, які могли підтвердити ці свідки. Тобто заявлене захисником клопотання було розглянуто судом по суті, що спростовує посилання захисника на залишення його без розгляду.

Необхідно зазначити, що аналогічне клопотання захисник заявляв і в суді апеляційної інстанції, проте відмовився від нього, оскільки прокурор визнав обставин, які могли підтвердити ці свідки.

Доводи захисника ОСОБА_11 стосовно того, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, що він має цивільну дружину, дитину, постійне місце проживання та має намір зареєструвати шлюб, апеляційний суд не може вважати такими, які вказують на можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначені доводи, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого та існуючих ризиків, не можуть беззаперечно свідчити про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також апеляційний суд не бере до уваги доводи захисника ОСОБА_11 стосовно того, що працівниками органу досудового розслідування у ОСОБА_8 вилучений паспорт громадянина України, що істотно обмежує його конституційні права на шлюб та інше, оскільки зазначене не є предметом розгляду при вирішені клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги захисників обвинувачених не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Керуючись ст.176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.353 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4