11.03.2020 Єдиний унікальний номер 205/5601/19
Провадження №1-кп/205/523/20
Ед.унік.№205/5601/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0001809 від 03 червня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня-спеціальна, розлученого, раніше не засудженого; працюючого у ФОП « ОСОБА_6 », проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , 02 червня 2019 року, близько 20 години 30 хвилин, перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту, яка розташована за адресою: м.Дніпро, ж/м Червоний Камінь 4, почав вчиняти дрібне хуліганство, а саме погрожував фізичною розправою перехожим, висловлювався у громадському місці нецензурною лайкою, а також спричинив тілесні ушкодження своїй співмешканці ОСОБА_7 , у зв`язку з чим перехожими по лінії «102» був викликаний наряд поліції. На місце виклику, на службовому автомобілі «Гренд Вол С30» ДНЗ 2840, прибув екіпаж поліції у складі поліцейського-водія взводу №1 роти реагування Дніпровського міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та молодшого інспектора взводу №1 роти реагування Дніпровського міського відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , які оцінивши дії обвинуваченого ОСОБА_5 як порушення громадського порядку, запропонували останньому проїхати до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. В той же день, близько 21 години, обвинувачений ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, на законну вимогу про припинення протиправних дій не реагував, демонстративно нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, почав нецензурно висловлюватись в бік працівників поліції, а також висловлювати погрози насильства, після чого усвідомлюючи, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є працівниками правоохоронного органу та їх законні вимоги є обов`язковими для виконання, розпочав чинити опір, а саме розмахувати в хаотичному порядку обома ногами почергово, намагаючись нанести націлені удари в області різних частин тіла працівників поліції, в результаті чого до нього були застосовані заходи фізичного впливу та спеціально засобу кайданки. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_5 , після того як працівник поліції охорони ДМВ Управління поліції охорони в Дніпропетровській області потерпілий ОСОБА_8 , виконуючи покладені на нього службові обов`язки з охорони громадського порядку, намагався його затримати та посадити до службового автомобіля, став вчиняти активну фізичну протидію здійсненню працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків та завдав один удар ступнею лівої ноги в область зап`ястку правої руки ОСОБА_8 , спричинивши останньому фізичний біль.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся за вчинене та підтвердив суду, що дійсно він, при вказаних в обвинувальному акті обставинах, 02 червня 2019 року, чинив опір законним вимогам працівників правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, при цьому висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, намагався нанести удари ногами, а коли його намагалися посадити до службового автомобіля, він наніс удар ногою по руці потерпілого ОСОБА_8 , спричинивши йому фізичну біль.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит потерпілого та свідків в судовому засіданні, а також дослідження письмових доказів та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належать до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, має двої неповнолітніх дітей.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , щирого каяття останнього, а також позиції прокурора, суд вважає можливим призначити покарання у вигляді штрафу в дохід держави, але не в максимальному розмірі і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

Витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.342 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1