Провадження № 11-кп/4808/30/20
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003209 за апеляційними скаргами прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2019 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого, неодруженого, згідно з ст. 89 КК України раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, з призначенням йому покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (три) роки;

за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з часу його фактичного затримання.

Відповідно до ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 02 серпня 2017 року до 29 серпня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави з покладеними на нього відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2017 року обов`язками до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 6527 (шість тисяч п`ятсот двадцять сім) гривень 86 копійок процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення судових експертиз.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року до набрання вироком законної сили залишено без змін.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 :

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 місяців з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 місяців з конфіскацією майна.

Мотивує своїх вимоги тим, що вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що призначаючи обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна, суд не обґрунтував його призначення. Посилається на те, що суд не виконав вимог ст. 65 КК України. Зазначає, що фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду. Вважає, що призначене покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і є явно несправедливим через м`якість. Вказує, що не враховано судом і суспільної небезпеки вчинених злочинів. На його думку, наведені судом обставини, які пом`якшують покарання, та дані про особу винного не дають підстав для призначення покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає вирок місцевого суду необ`єктивним, незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що спричинило порушення прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, прав особи як обвинуваченого та засад кримінального провадження. Стверджує, що суд під час визначення обсягу та порядку дослідження доказів не дотримався вимог ст. 349 КПК України. Пояснює, що думку обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України не з`ясовували, норму ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки її застосування йому не роз`яснювали, відповідних заяв обвинувачений суду в цьому складі не подавав. Зауважує, що процесуальні дії, пов`язані із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України, та заява ОСОБА_8 судді ОСОБА_10 не можуть прийматися до уваги, оскільки після повторного розподілу та передачі матеріалів провадження судді ОСОБА_1 судовий розгляд було розпочато спочатку. Зазначає, що положення ч. 3 ст. 349 КПК України не звільняють суд обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Вказує, що суд не виконав вимог ст. 348 КПК України та не провів допиту обвинуваченого, як це визначено ст. 351 КПК України. Обвинувачений не був допитаний стосовно обставин вчинення злочинних діянь, на предмет провокації злочину. Вважає, що за таких обставин, висновок суду про доведеність винуватості особи, без належного аналізу інших доказів, необхідно визнати передчасним. Посилається на неповноту судового слідства, на те, що незаконне застосування ч. 3 ст. 349 КПК України призвело до недослідження та нез`ясування всіх обставин справи, як того вимагають ст. ст. 9, 368 КПК України, залишились недослідженими питання допустимості доказів. На його думку також має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вважає, що до обвинуваченого необхідно застосувати вимоги ч. 3 ст. 263 КК України

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив: носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту; незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

18 липня 2016 року близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в парку Військових Ветеранів в м. Івано-Франківськ знайшов пістолет з маркуванням «EKOL Botan cal. 9 mm P.A.K.». Усвідомлюючи протиправність своїй дій, ОСОБА_8 вказаний пістолет незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого, та не маючи наміру здати придбане в правоохоронні органи, незаконно носив із собою та зберігав без передбаченого законом дозволу на носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї. В подальшому, 22 липня 2016 року близько 05 год. 00 хв. працівниками патрульної поліції під час несення служби по забезпеченню охорони публічного порядку по вул. Галицька в м. Івано-Франківськ за адміністративне правопорушення зупинено транспортний засіб «Yamaha Jog 16» під керуванням ОСОБА_8 . Під час проведення огляду місця події працівниками поліції ОСОБА_8 , усвідомлюючи неможливість продовження протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним носінням, зберіганням та придбанням вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, із барсетки, яку носив при собі, добровільно видав предмет схожий на пістолет з маркуванням «EKOL Botan cal. 9 mm P.A.K.», який згідно з висновком експерта № 5/331 від 12 січня 2017 року є вогнепальною зброєю самозарядним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом стартового (сигнального) пістолета «EKOL Botan», кал. 9 мм Р.А.К., № НОМЕР_2 - затвор, № НОМЕР_3 - ствол, промислового турецького виробництва. Пістолет придатний до стрільби як холостими патронами кал. 9 мм Р.А.К. так і патронами кал. 9 мм Р.А. спорядженими еластичними снарядами травматичної (несмертельної) дії, а також способом роздільного заряджання, з використанням холостих патронів кал. 9 мм Р.А.К. та картечі діаметром 6,5 мм.

Крім цього, ОСОБА_8 при невстановлених під час досудового розслідування обставинах незаконно придбав порошкоподібну речовину в поліетиленовому пакеті та порошкоподібну речовину в паперовому згортку, яку незаконно зберігав та перевозив на транспортному засобі «Yamaha Jog 16» без мети збуту. В подальшому, 24 червня 2017 року близько 19 год. працівниками патрульної поліції під час несення служби по забезпеченню охорони публічного порядку неподалік заправки «ОККО» по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 5, в м. Івано-Франківськ за адміністративне правопорушення зупинено транспортний засіб «Yamaha Jog 16» під керуванням ОСОБА_8 . Під час проведення огляду місця події працівниками поліції ОСОБА_8 , усвідомлюючи неможливість продовження протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним придбанням, зберіганням та перевезенням психотропних речовин, з лівої кишені барсетки видав поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини у грудках, яка згідно з висновком експерта № 2.1-0788/17 від 04 липня 2017 року містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, кількість якого становить 1,834 грама. Крім цього, ОСОБА_8 з багажного відділення транспортного засобу «Yamaha Jog 16» видав паперовий згорток із вмістом порошкоподібної речовини в грудках, яка згідно з висновком експерта № 2.1-0787/17 від 04 липня 2017 року містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, кількість якого становить 0,219 грама. Загальна кількість вилученої психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, становить 2,053 грама, що згідно Таблиці 2 Наказу Міністерства охорони здоров`я від 29 липня 2010 року № 634 «Про внесення змін до наказу МОЗ від 01 січня 2000 № 188» відноситься до великих розмірів.

Також ОСОБА_8 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав з метою незаконного збуту порошкоподібну речовину в фольговому згортку, який незаконно зберігав у невстановленому місці. В подальшому, 02 серпня 2017 року в період часу з 17 год. 15 хв. по 17 год. 50 хв. перебуваючи біля музичної школи, що по вул. Галицька, 101, в м. Івано-Франківськ, ОСОБА_8 , діючи умисно та з корисливих спонукань незаконно збув ОСОБА_11 за грошові кошти в сумі 100 гривень вказаний фольговий згорток із вмістом порошкоподібної речовини, яка згідно з висновком експерта № 2.1-1043/17 від 03 серпня 2017 року містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, кількість якої становить 0,056 грама.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, заперечувати проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора;

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора, залишити без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого задовольнити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення.

За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині обвинувального вироку належить викласти, зокрема формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Незважаючи на визначеність і категоричність вироку як судового рішення, у даному випадку, не усунені всі сумніви у винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, не спростовано всі доводи на їх захист.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності та сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку достовірно встановив обставини кримінальних правопорушень та прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на такі засади судочинства як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також на те, що саме на стороні обвинувачення лежить обов`язок довести перед судом обставини кримінальних правопорушень належними і допустимим доказами.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Суд повинен встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2019 року по справі № 160/2777/17, повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Так, суд першої інстанції у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України дійшов висновку обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням всіх доказів по епізоду вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого та дають змогу вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат.
Проте, аналізуючи матеріали кримінального провадження, зміст звукозапису судових засідань, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином не переконався у тому, чи визнає обвинувачений свою вину, чи правильно розуміє зміст обставин, які ставляться у вину згідно з обвинувальним актом, чи позиція щодо недоцільності доказів є добровільною, чи розуміє він наслідки такого розгляду.

Також, письмові заяви обвинуваченого ОСОБА_8 щодо недоцільності дослідження відповідних доказів суду, який ухвалив оскаржений вирок, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

При цьому, як правильно зазначив захисник в апеляційній скарзі процесуальні дії, пов`язані із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України та заява ОСОБА_8 судді ОСОБА_10 не можуть прийматися до уваги, оскільки після повторного розподілу та передачі матеріалів провадження судді ОСОБА_1 судовий розгляд було розпочато спочатку.

Суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду у постановах (зокрема по справі 728/47/15-к) про те, що виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 зазначеного Кодексу, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Зміст оскарженого вироку при викладених доводах сторони захисту під час апеляційного розгляду не дає підстав для висновку, що суд першої інстанції в повній мірі роз`яснив йому обставини висунутого обвинувачення, та, відповідно, перевірив обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, необхідні для правової оцінки дій обвинуваченого та які, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування, а, отже, судом першої інстанції допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотними.

Відповідно ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. ст. 7, 370 КПК України, ст. 372 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 20 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг стосовно призначеного покарання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначені ОСОБА_8 покарання за оскарженим вироком за умови визнання ним своєї вини відповідали цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

При новому розгляді суду першої інстанції здійснити судове провадження згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді застави з покладеними на нього відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2017 року обов`язками до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на даний час продовжує існувати потреба у застосуванні до ОСОБА_8 такого виду запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 177 КПК України визначаються мета та підстави застосування запобіжних заходів, зокрема це забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, на даний час не зникли і не зменшились.

За таких обставин, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, з метою забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у вигляді застави з покладенням відповідних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді застави з покладенням відповідних обов`язків, обраний ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4