КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

18 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000041 за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ставище, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.
Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 16.02.2020 точного часу слідством не встановлено, достовірно знаючи, що біля господарського приміщення домогосподарства ОСОБА_8 , яке знаходиться по АДРЕСА_2 , знаходиться металевий швелер та карданний вал до вантажного автомобіля «ЗиЛ», вирішив їх викрасти. З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне збагачення за рахунок чужого майна ОСОБА_6 того ж дня, точного часу слідством не встановлено, скориставшись відсутністю власника ОСОБА_8 та інших сторонніх осіб, діючи умисно з корисливих мотивів, незаконно, через паркан проник на територію домогосподарства за вищевказаною адресою, звідки таємно викрав металевий швелер довжиною 2,60 м шириною 14 см товщиною металу 5 мм вартістю 335 гривень 79 копійок та карданний вал в зборі до вантажного автомобіля марки «ЗиЛ» моделі 45065 вартістю 1416 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_8 . З викраденим майном ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, привласнивши викрадене на свою користь та спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1751 гривня 79 копійок.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора Київської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Ставищенського районного суду Київської області від 23.03.2020 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, заступник прокурора області посилається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 31.01.2013 та постанову Великої палати Верховного Суду від 19.11.2018, апелянт вказує на наявність в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки ч. 3 ст. 185 КК України проникнення до сховища.

Крім того, як вважає апелянт, обвинувачення визнане судом доведеним, містить суперечності, які не усунуті ні прокурором, ні судом, шляхом проведення повного судового розгляду з дослідженням доказів сторони обвинувачення і захисту.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що в обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_6 через паркан проник на територію домоволодіння, та одночасно, обвинувачений під час допиту в суді першої інстанції показав, що він переліз через паркан на територію домоволодіння, що вказує, на думку апелянта, на те, що в обвинуваченого був відсутній вільний доступ, у зв`язку з чим, не зрозумілою є кваліфікація протиправних дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Не оспорюючи в цілому фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_6 , апелянт зазначає про те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, що полягає у неправильній кваліфікації його протиправних дій, не дивлячись на те, що провадження було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 5 ст. 405 КПК України, суд апеляційної інстанції, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі потерпілого та сторони захисту, оскільки вказані особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, однак не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття та не заявили клопотань про відкладення апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області та просив її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі прокурором, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дійОСОБА_6 , не можуть бути предметом апеляційного розгляду.
Більш того, відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Окрім цього, всупереч доводам апеляційної скарги заступника прокурора Київської області, в тому числі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині необхідності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою проникнення до сховища, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , відповідно до обвинувального акту, останньому було висунуто обвинувачення за ч. 1, а не за ч. 3 ст. 185 КК України.
При цьому, під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурор не скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 337 КПК України, змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення, в тому числі з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, в даному випадку ОСОБА_6 .
Таким чином, у суді першої інстанції судовий розгляд проводився в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення лише за ч. 1 ст. 185 КК України, за яким судом першої інстанції було постановлено оскаржуване судове рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.
У зв`язку з цим, всупереч доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог, передбачених ч. 4 ст. 404 КПК України, не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки в апеляційній скарзі заступника прокурора області відсутнє належне правове обґрунтування для прийняття такого рішення.
За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, вирок Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ставищенського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2117/2020

Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1