Справа № 341/1969/18
Провадження № 11-кп/4808/229/20
Категорія ч.2 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2020 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, а в клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу - відмовлено. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на шістдесят днів, до 23 травня 2020 року, включно. Визначено заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 42 040 гривень.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу. Якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту та заборонити йому щоденно в період часу з 22:00 год. по 07:00 год. залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник посилається на те, що суд першої інстанції не обґрунтував належним чином жодного ризику та не навів будь яких доказів необхідності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в черговий раз послався на ті самі підстави, які були упродовж усього періоду тримання під вартою ОСОБА_8 , формально перерахував існування ризиків. Вважає, що такі висновки суду є недостатніми для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не базуються на наявних в матеріалах справи доказах та суперечать вимогам кримінального процесуального закону і практиці ЄСПЛ в частині дотримання національними судами ч.3 ст.5 Конвенції, зважаючи на тривалість судового провадження та знаходження під вартою обвинуваченого. Зокрема, щодо ризику незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, то в матеріалах справи відсутні докази того, що обвинувачений вчиняв подібні дії у минулому. Разом з тим, в судовому засіданні вже допитано потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які надали покази щодо непричетності обвинуваченого до даного злочину. При цьому потерпілий заявив, що претензій до обвинуваченого немає та вважав за необхідне змінити запобіжний захід на м`якший, що не пов`язаний з триманням під вартою. Також захисник вказує, що судом не в повній мірі враховано: наявність у ОСОБА_8 місця реєстрації та постійного проживання; його про стан здоров`я, зокрема, на даний час обвинувачений перебуває на обліку у лікаря-фтизіатра Івано-Франківської медичної частини №12 з приводу ЗЗТБ (12.07.19) у вигляді щільних вогнищевих тіней, Кат-5, гр.5.1.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

У зв`язку з тим, що кримінальне провадження розглядається судом першої інстанції і не може бути витребувано судом апеляційної інстанції, розгляд апеляційної скарги відбувається на підставі контрольного провадження.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження №0000298 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто, у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

В даному кримінальному провадженні ухвалою слідчої судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2018 року підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави.

Після передачі обвинувального акту до суду, за клопотанням прокурора, строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 неодноразово продовжувався, востаннє його продовжено до 02 квітня 2020 року.

25 березня 2020 року прокурором повторно заявлено клопотання про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки строк його перебування під вартою закінчується, а судовий розгляд не завершено, заявлені ризики не зменшились з часу застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_12 подав до суду клопотання про зміну відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою, на шістдесят днів, до 23 травня 2020 року, включно, визначено заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 42 040 гривень, а в клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

Суд виходив з того, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення даного клопотання прокурора не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Разом з тим, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, враховуючи наявність у нього судимостей, його стан здоров`я, а також ту обставину, що судом не завершено допит усіх свідків у кримінальному провадженні, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Саме із зазначених вище підстав колегія суддів не приймає до уваги та не в праві надавати оцінку доводам захисника щодо недоведеності стороною обвинувачення факту здійснення інкримінованого обвинуваченому злочину.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що воно є обґрунтованим, а підстави для зміни цього запобіжного заходу більш м`яким відсутні, зважаючи на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, та на даний час продовжують існувати ризики того, що він може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, які ще недопитані в судовому засіданні; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше судимий за вчинення злочинів, останній раз 12.12.2019 року вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців; ніде не працевлаштований, не одружений.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

Таким чином, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і наявність відповідного суспільного інтересу щодо розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Посилання захисника на те, що обвинувачений має постійне місця проживання та перебуває обліку у лікаря-фтизіатра Івано-Франківської медичної частини №12, не є безумовними підставами для відмови в продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Колегія суддів також приймає до уваги, що зі змісту пояснень сторін вбачається, що під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції в грудні 2019 року були виділені в окреме провадження матеріали кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке розглянуто судом та відповідно до якого обвинуваченого засуджено до покарання у виді арешту, яке не відбуто судом.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість обрання стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки останній повинен відбути покарання у виді арешту і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому суд дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути визнано надзвичайно складним, оскільки останній обвинувачується у вчиненні одного епізоду злочинної діяльності стосовно одного потерпілого.

Однак, розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції триває з вересня 2019 року і до теперішнього часу суд не розглянув його по суті.

Враховуючи, складність кримінального провадження та поведінку учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен, діючи з більшою відповідальністю, зосередити свої зусилля на дотриманні вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження та прийняти ефективні заходи щодо розгляду кримінального провадження по суті та постановлення остаточного рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що порушення розумних строків розгляду кримінального провадження не є правовою підставою для закриття кримінального провадження, розгляд якого повинен бути продовжений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону із застосуванням відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є обрання запобіжного заходу, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти спробам перешкодити судочинству.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 176-178, 183, 194, 331, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5