Справа №577/533/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/416/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження № 577/533/20 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2020 щодо звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки ОСОБА_9 не відбув 2/3 покарання у виді обмеження волі, заміненого з позбавлення волі в порядку ст. 82 КК. При цьому з часу ухвалення рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не минув 1 рік, а тому відповідно ч. 8 ст. 154 КВК засуджений не міг бути представлений до умовно-дострокового звільнення.

05.02.2020 до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшло спільне подання начальника ДУ «Конотопський виправний центр (№ 130)» та голови спостережної комісії Конотопського міськвиконкому про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 , яке обґрунтоване тим, що останній засуджений вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 16.08.2016 до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, невідбуту частину якого ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.04.2019 замінено на 2 роки 5 місяців 10 днів обмеження волі. При цьому 21.06.2019 ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_9 зараховано час перебування під вартою з 25.04. по 14.05.2019 з розрахунку, що один день тримання під вартою відповідає двом дням обмеження волі. Станом на 29.01.2020 засуджений відбув 2/3 строку призначеного покарання, характеризується позитивно, приймає активну участь у суспільному житті відділення, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2020 ОСОБА_9 звільнений умовно-достроково від відбування покарання за вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 16.08.2016 на невідбуту частину покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 6 місяців 28 днів. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким не є тотожною судовому рішенню про направлення у місця обмеження волі і не спричиняє правових наслідків, за яких застосування до особи умовно-дострокового звільнення раніше визначеного ч. 8 ст. 154 КВК строку, стає неможливим.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу, відмовивши у задоволенні подання, доводи засудженого ОСОБА_9 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглядаючи спільне подання начальника ДУ «Конотопський виправний центр (№ 130)» і голови спостережної комісії Конотопського міськвиконкому та ухвалюючи рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного вироком покарання, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку, що цей засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, на підставі ч. 1 ст. 81 КК, до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а згідно вимог ч. 2 цієї статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей кримінального покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, які полягають у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, неухильному додержанні загальноприйнятих норм і правил поведінки, активній участі у суспільному житті і сумлінному виконанню громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищенні свого загальноосвітнього рівня, сумлінному ставлення до навчання, гарній поведінці в побуті, прагненні своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, постійній свідомій участі засудженого у суспільно корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, внесенні раціоналізаторських пропозицій, сумлінному виконанні трудових обов`язків і дорученої роботи, якості її виконання, прагненні до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбанні спеціальності або підвищенні ділової кваліфікації, відсутності трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, суворому додержанні правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

ОСОБА_9 засуджений вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 16.08.2016 за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, невідбуту частину якого 17.04.2019 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області замінено на 2 роки 5 місяців 10 днів обмеження волі. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 21.06.2019 ОСОБА_9 зараховано в строк покарання, призначеного вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 16.08.2016 за правилами ч. 1 ст. 72 КК час слідування під вартою за період з 25.04. по 14.05.2019 із розрахунку, що один такий день відповідає двом дням обмеження волі. Станом на 29.01.2020 відбув 2/3 строку покарання.

Згідно характеристики від 29.01.2020 ОСОБА_9 у місцях позбавлення волі знаходиться з 04.10.2016. Під час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 13.10.2016 відбував покарання в ДУ «Кременчуцька ВК (№ 69)», де навпаки характеризувався позитивно, мав 2 заохочення, стягнень не мав. До ДУ «Конотопський виправний центр (№ 130)» прибув 14.05.2019 і характеризується позитивно, стягнень не має, має 2 заохочення, працевлаштований, не конфліктний, ввічливий, підтримує рівні стосунки тільки із засудженими позитивної соціальної спрямованості, залучений до програми диференційованого виховного впливу, до праці ставиться сумлінно, дотримується правил з охорони праці, техніки безпеки, пожежної безпеки, підтримує доброзичливі родинні зв`язки.

Зазначені обставини дають підстави вважати, що поведінка ОСОБА_9 протягом всього періоду відбування покарання та його ставлення до праці були достатньо сумлінними як того і вимагає кримінальний закон для того, щоб він міг бути умовно-достроково звільненим від відбування призначеного йому покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_9 станом на час постановлення ухвали судом першої інстанції не відбув 2/3 покарання у виді обмеження волі після застосування до нього ст. 82 КК, то вони є необгрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вимогам закону.

Зокрема, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1 ст. 82 КК), а до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу (ч. 5 ст. 82 КК). При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин (п. 2 ч. 3 ст. 81 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п. 1) та законність (п. 2). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 1 і ч. 2 ст. 8 КПК). Суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог КУ, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК. У разі якщо норми КПК суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. У випадках, коли положення закону не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК (ч. 1, ч. 3-6 ст. 9 КПК).

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Аналогічним рішенням від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб «він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід», тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Виходячи із системного аналізу законодавства України, колегія суддів вважає, що у випадку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 81 КК, повинен рахуватися саме з моменту початку строку відбування покарання, призначеного за вироком суду, а не після заміни покарання в порядку виконання вироку, оскільки на національному рівні іншого порядку обрахунку строку, після відбуття якого можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 81 КК, законодавцем не передбачено, і така позиція не суперечить принципу правової визначеності, який є невід`ємною та органічною складовою принципу верховенства права.

ОСОБА_9 , будучи засудженим за вчинення умисного тяжкого злочину, починаючи з 27.09.2016 відбув 2/3 призначеного вироком суду покарання у виді позбавлення волі, частково відбуваючи його у виправних колоніях (позбавлення волі) та частково у виправному центрі (обмеження волі), а тому він підпадає під дію положень ст. 81 КК.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що з часу ухвалення рішення про заміну ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким не минув 1 рік, внаслідок чого останній не міг бути представлений до умовно-дострокового звільнення, оскільки законодавцем встановлено спеціальну норму щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким з дотриманням певного проміжку часу при наявності двох умов: 1) засуджений має бути особою, яка була звільнена від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким і при цьому 2) була направлена у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом (ч. 8 ст. 154 КВК).

ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не звільнявся, рішення суду про застосування до нього ст. 82 КК саме у такому виді матеріали кримінального провадження не містять, як відсутні і відомості про наявність рішення суду щодо його направлення в місця обмеження волі. При цьому ухвала суду про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не є тотожною судовому рішенню про направлення у місця обмеження волі, а тому сам по собі факт заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не спричиняє настання правових наслідків, за яких застосування до особи умовно-достроково звільнення раніше строку, визначеного ч. 8 ст. 154 КВК, стає неможливим, тому судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином умотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2020 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4