Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/136/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2019 року.

Цією ухвалою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Золотоніського районного суду Черкаської області від 15.08.2012 за п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,
відмовлено у задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою місцевого суду відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції вказав, що відповідно до ст. ст. 50, 51 КК України покарання в виді позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є заходом примусу, що застосовується від імені держави вироком суду до особи, яку визнали винною у вчиненні злочину.

Виконання покарання в виді довічного позбавлення волі регулюється главою 22 КК України, яка передбачає виникнення у такої категорії засуджених певних прав, після відбуття певного строку покарання, яким є покарання саме у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.

Частиною першою статті 87 КК України встановлено право здійснення Президента України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно із частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином, кримінальним законодавством України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням лише шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист людини і основоположних свобод прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, ОСОБА_6 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі менш, ніж 20 років, а тому у нього не настало право на подання клопотання до Президента України про помилування.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що відмовляючи у задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, місцевим судом не враховано рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України», згідно якого, покарання у виді довічного позбавлення волі є незаконним та прирівнюється до катувань, а також, процедура помилування президентом не відповідає вимогам реальної можливості дострокового звільнення.

Вказує, що резолютивну частину ухвали суддя оголосила 29.11.2019 о 10.30 год., після чого повинна була перебувати у нарадчій кімнаті для складання повного тексту рішення, яке було оголошено 02.12.2019. Однак у цей проміжок часу суддя приймала участь в інших справах. Отже суддею було порушено таємницю нарадчої кімнати.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що районний суд вказаних вимог дотримався.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, колегія суддів, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 обраховано з 14 червня 2010 року.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 грудня 2012 року, вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року, щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно із ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Стаття 51 КК України визначає вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання, а тому заміна невідбутої частини покарання більш м`яким не може бути застосовано до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

У 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальний строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України, яке має засуджений при відбутті 20 років ув`язнення.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, ОСОБА_6 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі менш ніж 20 років, тому у нього не настало право на подання клопотання до Президента України про помилування.

Доводи наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 про те, що довічне позбавлення волі є катуванням, та його застосування суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є необгрунтованими, враховуючи наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції.

Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

Проте, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким особам, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Окрім того, суд не є законодавчим органом, а діє лише в межах чинного законодавства України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а тому, без відповідного порядку та повноважень, не наділений правом перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 у задоволенні заявленого клопотання, про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке.

Твердження апелянта про те, що суддею місцевого суду порушено таємницю нарадчої кімнати не заслуговують на увагу, з таких підстав.

Згідно із ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 29.11.2019 за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_6 оголошено резолютивну частину постановленої судом ухвали. Проголошення повного тексту ухвали відкладено на 10.00 год 02.12.2019.

Повний текст ухвали було виготовлено 02.12.2019 і 03.12.2019 направлено начальнику ДУ «Кропивницький СІ» для вручення засудженому ОСОБА_6 , яку відповідно до розписки останнього він отримав 04.12.2019. При цьому учасниками розгляду справи заяви про бажання бути присутніми при оголошенні повного тексту судового рішення до суду не надходили.

За таких обставин твердження ОСОБА_6 про те, що суддею порушено таємницю нарадчої кімнати є безпідставними, а посилання на те, що після проголошення резолютивної частини ухвали, суддя повинна була перебувати у нарадчій кімнаті до складання повного тексту ухвали не грунтуються на законі.

Інших доводів, які б вказували на незаконність рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено та не надано апелянтом під час судового розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 у задоволенні заявленого клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та мотивованою, підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2019 року, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4