Справа № 405/1031/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання, внесене у кримінальному провадженні № 0000018 від 30.01.2020, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Азербайджану, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, проживаючого в цивільному шлюбі, раніше судимого: 22.08.2018 року вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000018 від 30.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Клопотання обгрунтовано тим, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець м. Кропивницький, не бажаючи займатися суспільно-корисною працею, настирливо виношуючи наміри щодо вчинення кримінального правопорушення, як джерело прибутку з метою збагачення за рахунок чужої власності, став на шлях реалізації своїх злочинних намірів.
З метою заволодіння чужим майном ОСОБА_8 обрав способом вчинення вищевказаного злочину вимагання, а його об`єктом мешканця с. Созонівка Кіровоградського району Кіровоградської області - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_8 з метою протиправного збагачення, як привід вимагання та отримання грошових коштів, вирішив використати конфліктну ситуацію, що виникла між ним та ОСОБА_9 у січні 2020 року.
Розуміючи, неможливість реалізації свого злочинного плану, одноособово, ОСОБА_8 запропонував спільну участь у кримінальному правопорушенні своєму знайомому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та запропонував спільну участь у його реалізації шляхом вчинення заволодіння чужим майном шляхом вимагання.
В подальшому 11.02.2020 приблизно о 15.00 годині ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 реалізовуючи свої злочинні наміри, за попередньою змовою, групою осіб, з погрозою насильства над потерпілим, діючи умисно та спільно прибули на зустріч з ОСОБА_9 до паркувального майданчику Торгівельного комплексу «Епіцентр», що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вулиця Космонавта Попова, 8. де зустрілись з ОСОБА_9 , та отримали від останнього грошові кошти на суму 2 155 гривень.
Однак, в той же час, 11.02.2020 приблизно о 15 год. 33 хв. ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 було затримано працівниками поліції на місці вчинення злочину.
Таким чином, встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та громадянин Азербайджану, тимчасово безробітний, проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий: 22.08.2018 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області, ОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки.
11.02.2020 о 15 год. 33 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
12.02.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
12.02.2020 допитано в якості підозрюваного ОСОБА_5 , який відмовився давати показання відповідно до ст. 63 Конституції України.
Причетність ОСОБА_5 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:
- протоколами допиту потерпілого від 31.10.2020, 06.02.2020, 11.02.2020;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31.01.2020;
- іншими матеріалами кримінального провадження.
Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру, розумна підозра передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).
Таким чином, відповідно до матеріалів кримінального провадження та норм КПК України, які згідно до п. 5 ст. 9 КПК України, застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є достатні об`єктивні дані, які вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 .
З урахуванням наявності вищезазначених вагомих доказів обґрунтованості підозри, обставин вчинення злочину, його тяжкості, міри покарання, а також особи підозрюваного та його бажання уникнути кримінальної відповідальності, досудовим розслідуванням встановлено наявність ризиків передбачених:
- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість підозрюваного ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення свого місця проживання, маючи при цьому всі можливості та засоби, оскільки ОСОБА_5 є громадянином Азербайджану, а також останній немає стійких соціальних зв`язків у вигляді сім`ї та постійного місця роботи, тому в будь-який час має можливість залишити межі території України. Усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
- п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, у цьому ж кримінальному провадженні, враховуючи той факт, що вимагання грошових коштів здійснювалося групою осіб шляхом погроз застосування фізичного насильства відносно потерпілого та членів його сім`ї, неодноразово здійснювався акцент на тому, що підозрюваному відомо місце проживання ОСОБА_9 , що свідчить про можливість з боку ОСОБА_5 незаконно впливати на потерпілого і примусити останнього відмовитися або змінити свої покази;
- п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укривати від слідства дійсні обставини скоєння підготовки до злочину та обставини необхідні для встановлення істини у провадженні в т.ч. інформацію щодо своєї ролі та конкретних дій, а також про інші факти чи об`єкти, що мають значення;
- п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, будучи особою, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, оскільки останній маючи не зняту та непогашену судимість, вчинив злочин під час іспитового строку. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 22.08.2018 року засуджений Кіровоградський районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі терміном на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки. Тому існують підстави вважать, що ОСОБА_5 продовжить вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється або вчинить нові злочини.
У зв`язку з неодноразовим притягненням обвинуваченого до кримінальної відповідальності раніше, що свідчить про стійку злочину спрямованість особистості, серед інших обставин, в сукупності необхідно оцінити, обґрунтовану наявність ризику продовження чи повторення протиправної поведінки, що його створює обвинувачений.
Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
У відповідності до практики Європейського суду, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, не можуть бути визначальними при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, ОСОБА_5 не працює, отже, офіційного та постійного джерела доходу не має, не одружений, дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, у зв`язку із чим, вищевказані ризики є реальними та обґрунтованими.
По справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, слідчий вказує на необхідність оцінити суворість можливого покарання ОСОБА_5 та особу підозрюваного і визнати за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою.
Відповідно до ч. 4 п.1 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
При цьому враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до слідчого, прокурора та суд на першу вимогу. Застава не може бути обрана, оскільки у підозрюваний вчинив злочин із погрозою застосуванням насильства над потерпілим та вказаний захід не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження. Крім того, обирати запобіжний захід відносно підозрюваного домашній арешт недоцільно, оскільки підозрюваний маючи не зняту та не погашену судимість перебуваючи під домашнім арештом зможе покинути територію України та в цілому вказаний захід не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 та слідчий клопотання підтримали.

Адвокат ОСОБА_12 заперечила щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки наявними доказами вимагання не доведено, ніяких доказів щодо застосування насильства до підозрюваного немає, свідки вже допитані. Заявила, що клопотання необхідно залишити без задоволення, або обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку адвоката.

Заслухавши думку прокурора, захисника, підозрюваного суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, або відповідно до п. 4 ч.2 ст. 183 може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, не можна не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінуючого кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю наданими слідчим доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше судимий 22.08.2018 року вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

З`ясовано, що ОСОБА_5 не має місця реєстрації на території України, офіційно не працює, дані про наявність дружини та дітей відсутні, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та наявність ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Разом з тим є вагомі підстави вважати, що останній може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчому необхідно провести ще ряд слідчих дій, заявлені слідчим та прокурором ризики на даний час існують, вважаю доведеними обставини, які виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою, а тому приходжу до висновку про необхідність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування. З огляду на вищевказане, клопотання захисника про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання необхідно відмовити.

Відповідно до п.1 п.2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статями 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні у таких випадках:

1)щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2)щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе не визначати розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 194, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - залишити без задоволення.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового слідства, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали та тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити до 15 год. 33 хв. 10 квітня 2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою, у цей же строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_13 Тьор