Справа № 495/9300/18
Номер провадження 1-кп/495/229/2020
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу
05 лютого 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002783 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4
потерпіла ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого

ВСТАНОВИВ:

В провадження Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, мотивуючи тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 13.02.2020 року, кримінальне провадження до обраного строку не буде розглянуто, оскільки судовий розгляд розпочато с початку, ризики відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, які були наведені раніше при застосуванні запобіжного заходу на теперішній час не змінились. ОСОБА_3 обвинувачується у тяжкому злочині за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років та бажаючи уникнути покарання він може переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_5 підтримала клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки стороною обвинувачення не надано належних доказів існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно до практики ЄСПЧ, чим довше справа розглядається у суді, то ризики для перебування особи під вартою зменшуються. Додав що у його підзахисного важкий стан здоров`я. Просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання та обвинувального акту, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На підставі викладеного та враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а саме те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, враховуючи його вік та стан здоров`я, а саме те, що у розпорядженні суду відсутні будь-які медичні документи або висновки експертів, що обвинувачений не може триматися під вартою, міцність соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 щодо продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 .
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» строком на 60 днів, який діє до 04.04.2020 року включно.

Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1