ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2020 року

м. Київ
справа № 369/3820/17
провадження № 51-4427км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, постановлену у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000845.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу. ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 28 липня 2019 року включно, залишено як альтернативу запобіжному заходу, обраному обвинуваченому, заставу у раніше визначеному слідчим суддею розмірі 13 207 500 грн з покладенням обов`язків, передбачених статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вищезазначену ухвалу суду першої інстанції.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник не погоджується з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог скаржник стверджує, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження стороні захисту, так як не врахував позицію, висловлену у рішенні Конституційного суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019, яким визнано неконституційним положення частини 2 статті 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зазначає, що ця обставина є виключною у розумінні частини 3 статті 459 КПК, а тому просить поновити порушене право на оскарження судового рішення.
Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників кримінального провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 наполягав на задоволенні його касаційної скарги, з підстав наведених у ній.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивноз`ясованих обставин; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Предметом касаційного перегляду є ухвала Київського апеляційного суду від 12 липня 2019 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу про продовження строку тримання під вартою.
Мотивуючи оскаржене рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд, посилаючись на положення статті 392, частини 4 статті 399 КПК, дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Однак з такими висновками апеляційного суду неможливо погодитися, враховуючи наступне.
Частинами 1, 3 статті 392 КПК визначено перелік судових рішень, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку. При цьому частина 2 цієї статті містить заборону окремого оскарження ухвал, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції та передбачає, що заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення по суті.
Проте 13 червня 2019 року Конституційний суд України рішенням № 4-р/2019 визнав неконституційним положення частини 2 статті 392 КПК, яким встановлено обмеження на окреме апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Цим рішенням Конституційний Суд України розширив права обвинуваченого та надав стороні захисту можливість здійснювати ефективну та оперативну перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду.Такі процесуальні гарантії поширюються на обвинуваченого, його захисника чи законного представника, які виступають в інтересах особи, права якої обмежено.
Тобто ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2019 року в частині продовження строку тримання під вартою було постановлено після ухвалення рішення Конституційним Судом України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року, а тому апеляційний суд при прийнятті рішення, керувався нормою кримінального процесуального закону, яка визнана неконституційною.

Такі порушення перешкодили суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що згідно з частиною 1 статті 412 КПК, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та відповідно до пункту 1 частини 1 статті 438 КПК підставою для скасування оскарженого судового рішення.
Проте Суд зауважує, що посилання захисника на приписи частини 3 статті 459 КПК, як на підставу для скасування судового рішення, не може слугувати приводом для перегляду судового рішення у порядку касаційної процедури.
Вищевикладені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 грудня 2019 року (справа № 396/569/19, провадження 51-3231км19).
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду провадження у суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати наведене та постановити законне, вмотивоване та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3