Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-кс/758/723/20
Справа № 758/837/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2019 у справі №758/13916/19, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2019 у справі №758/13916/19 на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти в загальній сумі 1 000 000,00 грн, що належать ОСОБА_4 , які вилучено 28.10.2019 під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що при винесенні ухвали про арешт майна слідчим суддею не враховано критерії, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

Заявник наголошує на тому, що відповідно до змісту ухвали слідчого судді арешт накладено виключно з метою збереження речових доказів. Однак, на думку заявника слідчим суддею не зазначено яким саме критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, відповідають грошові кошти питання про арешт яких вирішувалось. Матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження того, що грошові кошти чи їх власник мають відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, заявник вказує на те, що слідчий суддя в своєму рішенні відмовляє прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна в частині заборони відчуження, розпорядження та користування грошовими коштами в загальній сумі 1 000 000,00 грн, у зв`язку з тим, що у клопотанні не викладені обставини на обґрунтування такої вимоги. Водночас, заявник наголошує на тому, що згідно вимог ч. 1 ст. 170, ч.ч. 1, 4 ст. 173 КПК України спосіб виконання арешту, тобто заборона відчуження, розпорядження та користування, є невід`ємною складовою цього заходу забезпечення кримінального провадження. У зв`язку з чим, слідчий суддя, посилаючись на відсутність доказів в цій частині, фактично відмовляє прокурору у задоволенні клопотання. Однак, відповідно до резолютивної частини ухвали слідчий суддя клопотання прокурора частково задовольняє та накладає арешт на майно.

Також, заявник наголошує на тому, що в порушення ч. 3 ст. 171 КПК України слідчий суддя не встановив хто є фактичним власником грошових коштів, питання про арешт яких вирішувалось.

У судове засідання заявник не з`явився, написав заяву про розгляд клопотання без його участі у якому також зазначив, що вимоги, викладені у клопотанні підтримує, просить його задовольнити.

Прокурор, за клопотанням якої було арештовано майно та про час та місце розгляду клопотання повідомлений.

Вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя дійшов висновку про його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2019 у справі №758/13916/19 задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_5 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти в загальній сумі 1 000 000,00 грн, які вилучено 28.10.2019 під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаній ухвалі зазначено, що «оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, беручи до уваги те, що згідно постанови від 29.10.2019 речі, документи та грошові кошти, зазначені у ній, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000259 від 04.10.2019, а також ураховуючи можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є можливим».

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судової процедури гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя відповідно до ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який виніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, необхідно довести, що майно є речовим доказом та відповідає критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, відповідно до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

У клопотанні прокурор вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і мети накладення арешту на майно. Тому слідчий суддя вважає, що існування правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону, є недоведеною як в клопотанні прокурора з доданими до нього матеріалами, так і в ухвалі слідчого судді.

Отже, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що майно, на яке просив накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідають критеріям, які зазначені у ст. 98 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на майно.

Власником вказаного майна є ОСОБА_4 , що підтверджується документами доданими адвокатом до клопотання про скасування арешту майна, а саме документів щодо отримання останнім дивідендів.

Крім того, як у своєму клопотанні прокурор, так і в ухвалі слідчий суддя, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України не зазначили індивідуальні ознаки майна на яке накладено арешт.

Слідчий суддя звертає увагу, що прокурор в клопотанні, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення відповідно ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

Також, слідчий суддя погоджується з тим, що при винесенні оскаржуваного рішення про арешт майна слідчим суддею, в порушення вимог ч. 1 ст. 170, ч.ч. 1, 4 ст. 173 КПК України, не визначено спосіб виконання цього заходу забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, та яку винесено з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника нерухомого майна, гарантованими законом, і завданням кримінального судочинства.

Керуючись ч.1 ст. 171, ч.2 ст. 171, ч. 5 ст. 171, ч. 1 ст. 172, ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2019 у справі №758/13916/19 на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти в загальній сумі 1 000 000,00 грн, що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вилучено 28.10.2019 під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати арешт накладений ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2019 у справі № 758/13916/19 на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти в загальній сумі 1000000,00 (один мільйон) грн, що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вилучено 28.10.2019 під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати уповноважених осіб Київської місцевої прокуратури № 7 повернути грошові кошти в загальній сумі 1000000,00 (один мільйон) грн, що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вилучено 28.10.2019 під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 їх власнику через його представника адвоката ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя ОСОБА_1