ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1593/20 Справа № 176/426/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено у задоволені подання Державної установи Жовтоводська виправна колонія № 26, узгоджене заступником голови спостережної комісії, про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду змінити та застосувати до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції належним чином не виконав вимоги, передбачені ст.370 КПК України, оскільки не в повному обсязі розглянув його особисту справу.

Також, суд не взяв до уваги той факт, що встановлення того, що особа своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення відноситься до компетенції адміністрації установи, в якій засуджений відбуває покарання, оскільки саме нею здійснюється щоденний нагляд за засудженим та його поведінкою.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року відмовлено у задоволені подання Державної установи Жовтоводська виправна колонія № 26, узгоджене заступником голови спостережної комісії, про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, за період перебування у виправній колонії характеризується добре, має 5 заохочень, стягнень не мав, залучався без оплати праці до робіт з благоустрою колонії і прилеглої до неї території, до праці ставиться сумлінно, поставлені задачі виконує вчасно та якісно, дорожить соціально-корисними зв`язками, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, телефонних розмов, отримання посилок, провину у скоєному злочинні визнає, в заподіяному розкаюється.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що вказані заохочення застосовувалися до засудженого ОСОБА_7 в період часу, що не перевищує одного року трьох місяців, а тому за такий незначний строк, із врахуванням того, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, неможливо дійти висновку, що засуджений дійсно досяг виправлення.
Також матеріали особової справи не містять відомості щодо працевлаштування засудженого або наявності в засудженого бажання працевлаштуватися та отримувати заробіток, станом на теперішній час.
Крім того в особовій справі засудженого відсутня інформація щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій за цивільним позовом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці останнім часом демонструє своє намагання стати на шлях виправлення, проте є передчасним вважати, що він досяг виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Однак судом першої інстанції не в повній мірі дотримані зазначені положення.
Згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_7 за час його перебування в ДУ Київський слідчий ізолятор характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. Під час перебування в ДУ Жовтоводська виправна колонія № 26 з 16.04.2018 року засуджений характеризується добре, залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії і прилеглої до неї території, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, за що був п`ять разів заохочений, стягнень не має. До праці ставиться сумлінно, поставлені задачі виконує вчасно та якісно. За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно. Відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою місць позбавлення волі, вбачає суспільно-корисну необхідність у їх виконанні. Бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу Правова освіта та Підготовка до звільнення. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Рішенням комісії установи від 21.02.2019 року засудженому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням (а.п. 5).
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19.07.2019 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення, однак, починаючи з цього часу, засуджений був двічі заохочений, стягнень не мав, виконавчих листів не має, крім того, відповідно до довідки про відношення до праці від 11.02.2020 року, засуджений ОСОБА_7 залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених та до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством (а.п. 10), у зв`язку з чим висновок суду про відсутність підстав для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України є необгрунтованим.
Твердження суду про те, що в особовій справі засудженого відсутня інформація щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій за цивільним позовом не може бути взято до уваги, оскільки з наявної в матеріалах провадження довідки вбачається, що на 04.02.2020 року виконавчих листів у засудженого ОСОБА_7 не має (а.п. 8).
Таким чином, з урахуванням наявної характеристики щодо засудженого, який провину у вчиненні кримінального правопорушення повністю визнав, розкаюється, відбув 2/3 строку призначеного покарання, за весь час відбування покарання має п`ять заохочень, стягнень не має, відсутні виконавчі листи, кінець строку відбування покарання ОСОБА_7 припадає на 20.09.2020 року, тому колегія суддів вважає, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки на момент звернення до суду із поданням, мету покарання було досягнуто, засуджений довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам провадження та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга засудженого про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року задовольнити.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою задовольнити подання Державної установи Жовтоводська виправна колонія № 26, узгоджене заступником голови спостережної комісії, застосувавши до засудженого ОСОБА_7 умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4