Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/232/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваної ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 наухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2020 року, якоюстосовно підозрюваної

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, маючої базову загальну середню освіту, не працюючої, не одруженої, утриманців не має, уродженки с. Червоновершка, Компаніївського району, Кіровоградської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- 27.02.2018 року Ленінським районним судом міста Кіровограда визнано винною за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.;
- 10.12.2019 року Кіровським районним судом міста Кіровограда визнано винною за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік;
- 15.11.2019 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України направлено до Кіровського районного суду міста Кіровограда;
- 30.12.2019 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України направлено до Компаніївського районного суду Кіровоградської області,
застосовано запобіжний захід у вигляді вигляді цілодобового домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0003583,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,на 60 днів, з покладенням на неї обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_9 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській областізнаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0003583,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що вона 01.06.2020 близько 10:00 год. вчинила дії кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування.
Покладено на підозрювану ОСОБА_8 на строк до 31.07.2020 року включно, такі обов`язки:
- заборонити цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утриматись від спілкування з потерпілим і свідками у даному кримінальному проваджені, за винятком їх участі в процесуальних діях;
- надати можливість працівникам органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваної ОСОБА_8 з`являтися в житло з вимогою надавати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що враховуючи вагомість доказів про вчинення підозрюваною злочину, наявності постійного місця проживання, у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, доцільно обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід повністю забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказане унеможливить спілкування із сторонніми особами, як наслідок, виникнення сварок та відповідно настання можливих негативних наслідків. Підозрювана зазначила, що в разі обрання відносно неї цілодобового домашнього арешту нею можуть опікуватись старший брат та бабуся, які проживають у цьому ж населеному пункті.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєєнні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, санкція статті якого передбачає покарання строком від 5 до 8 років позбавлення волі, постійного місця проживання, роботи не має, в судові засідання по іншим кримінальним провадженням, не з`являється, чим намагається уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, а отже існує ризик ухилення підозрюваного від слідчого, прокурора та суду.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2019 року ОСОБА_8 засудження за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України - 1 рік іспитового строку, який набрав законної сили.

Під час іспитового строку, ОСОБА_8 знову вчинила новий умисний злочин, що свідчить про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до норм КПК України запобіжний захід має обиратися виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 та іншими нормами КПК.

При винесенні рішення судом не враховано, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, раніше судима, та продовжує свою злочинну діяльність.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрювану ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити,з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до ранішесудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про що 02.06.2020 року їй повідомлено про підозру.
Обґрунтованість підозри підтверджується заявою про вчинення кримінального правопорушення, довідкою з лікарні, протоколом огляду місця події, протоколами допиту потерпілого, свідків, поясненнями підозрюваної наданих в судовому засіданні, згідно до яких вину визнає частково, підтверджує нанесення тілесних ушкоджень потерпілому .
Згідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 є тяжким, санкцією даної частини статті передбачено позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.
Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів обвинувального акту ОСОБА_8 раніше неодноразово судима, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, під час іспитового строку, ОСОБА_8 вчинила новий умисний тяжкий злочин проти здоров`я особи, що свідчить про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

Тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання її винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків, незаконного впливу на потерпілого та свідків.
Більш того на розгляді в Кіровському районному суді м. Кіровограда та Компаніївського районного суду Кіровоградської області перебуваються матеріали кримінального провадження за обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК України та за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України, а тому на думку колегії суддів наявний високий ризик переховування від суду.

В той же час, слідчий суддя помилково прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту повністю забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки після обрання ОСОБА_8 зазначеного запобіжного заходу остання за місцем проживання, остання його не виконувала. Зазначене підтверджується дослідженими в суді апеляційної інстанції довідкою сільської ради, рапортом працівника патрульної поліції та поясненнями сусідки ОСОБА_10 .

За таких підстав, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинила умисний злочин під час іспитового строку, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, колегія суддів дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, погоджується з висновками, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 про наявністьнаявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченої, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду помилково прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту повністю забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, оскільки в суді апеляційної інстанції встановлення не виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

Тому, із врахуванням тяжкості скоєного злочину та його наслідків, серйозності висунутої підозри, особи підозрюваної її стану здоров`я та ставлення до скоєного, колегія суддів вважає, що на час досудового розслідування ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Такий запобіжний захід з врахування особи підозрюваної, за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 177, 194, 196 КПК України, тому вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу слідчого судді з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст.176, 177, 181, 183, 184, 194, 196, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда
від 03 червня 2020 року, якою стосовно підозрюваної ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, - скасувати.
Клопотання слідчого СВ Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_8 - задовольнити.
Обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваній по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003583 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, а саме: на строк 49 дні, який рахувати з 15 години 30 хвилин 15 червня 2020 року до 15 години 30 хвилин 02 серпня 2020 року.
Взяти ОСОБА_8 під-варту негайно в приміщенні апеляційного суду.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11 Ремез