ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/668/20 Справа № 193/1134/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Азербайджану, громадянин Азербайджану, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 04 травня 2017 року Хорольським районним судом Полтавської області за с т.186 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним іспитовим строком 2 роки 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

перекладача ОСОБА_11 Фезі

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2019 року продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 лютого 2020 року включно.
Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, ризики визначені судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виправдовує тримання особи під вартою.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду посилаючись на те, що ОСОБА_5 тривалий час перебуває під вартою, а заявлені прокурором ризики не існують. Звертає увагу, що у кримінальному провадженні відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що більш м`який та не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вислухавши учасників судового провадження, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи і вимоги апеляції, прокурора та потерпілих, які заперечували проти апеляції, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, судовий розгляд цього кримінального провадження продовжується, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України наразі існують та останній може переховуватися від суду, впливати на свідків чим перешкодити кримінальному провадженню.
Перевіряючи доводи апеляції, апеляційний суду у відповідності до положень ст. 178 КПК України зважає на те, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину пов`язаного з заволодінням чужого майна, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, з проникненням у житло, з наявним суспільним інтересом до нього, та за який передбачена кримінальна відповідальність до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та враховуючи інші обставини, зокрема, що ОСОБА_5 є особою раніше судимою, має громадянство іншої держави, є громадянином Азербайджану, не працює, а тому наведені обставини достатньо переконливо підтверджують продовження існування ризиків можливості переховування обвинуваченого від суду. Також, апеляційний суд констатує, що судовий розгляд продовжується, і з врахуванням у сукупності наведених обставин, пояснень потерпілих з цього питання, зважаючи, на повну інформованість обвинуваченого про анкетні відомості потерпілих та свідків і місця їх проживання, є доведеним продовження існування також ризику можливого впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків або вчинення ним перешкод кримінальному провадженню іншим чином.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, а також того факту, що на даному етапі, до спливу строку дії запобіжного заходу продовжують існувати визначені судом ризики, і застосування до обвинуваченого жодних із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти цим ризикам, які не зменшилися та існують на даний час, і забезпечити належної процесуальної поведінки останнього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є виправданим на даному етапі судового розгляду кримінального провадження.
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , за ч. 3 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3