ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
справа № 636/2142/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/60/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 16 серпня 2018 року відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шакі, Сисланського району, Вірменії, громадянина України, одруженого, який має 4 дітей, з них 2 малолітніх дітей, працюючого ЧП, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на 1 (один) рік.
В порядку ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання та встановлено йому іспитовий строк 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи, проживання або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, у сумі 13400 (тринадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп.
Згідно вироку ОСОБА_7 06.01.2018, приблизно о 13:00, керував власним технічно справним автомобілем «Мазда-6», р.н. НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі Київ-Харків-Довжанський» в Чугуївському району Харківської області зі сторони м. Ізюм в напрямку м. Чугуєва, зі швидкістю 110 км/год. Під час руху по вказаній автодорозі, в районі 547 км + 803,8 м, ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 14.2 «В» Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
та, керуючи технічно справним автомобілем «Мазда-6», перед виконанням маневру обгону не впевнився, що зустрічна смуга, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, проявив необачність та змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який в цей час рухався по своїй смузі в зустрічному напрямку, що спричинило тяжкі наслідки.
Внаслідок дорожньо-транспортної події водій автомобіля «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 08-230/2018 від 11.05.2018, отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломами ребер з лівостороннім гемопневмотораксом та закритого перелому кісток тазу у вигляді осколкового перелому донця вертлюжної западини, перелому лобкової кістки з вивихом головки стегнової кістки, як окремо, так і в сукупності, за критерієм тривалого розладу здоров`я, який перевищує 3 тижні (більше як 21 день), які були отримані внаслідок ДТП.
Також, внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир автомобілю «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , загинула на місці пригоди. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 14-Чт/18 від 09.02.2018, причиною смерті ОСОБА_11 стала не сумісна із життям тупа травма тіла.
Порушення п.п. 10.1, 14.2 «В» Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 73/149/18 від 26.01.2018 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінально-процесуального закону просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
При цьому зазначає, що розгляд кримінального провадження проводився в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, проте обвинувачений не допитувався, оскільки відмовився надавати покази.
В той же час суд дійшов висновку про наявність провини ОСОБА_7 без встановлення правильності та повноти розуміння ним (обвинуваченим) фактичних обставин обвинувачення.
Крім того, автор апеляційної скарги вказує на безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу лише в частині посилань на порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст. 349 КПК України.
Не підтримав апеляційну скаргу в частині щодо необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Просив скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні злочину ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.
Відповідно до ч. 3,4 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_12 підтвердив, що в суді першої інстанції він повністю визнав свою провину за обвинуваченням, яке викладено в обвинувальному акті, згоден з формулюванням обвинувачення, яке визнано судом доведеним.
Судом йому були роз`яснення вимоги ч.3 ст.349 КПК України, він вірно розумів їх зміст, зокрема неможливість оскарження фактичних обставин кримінального правопорушення, добровільно згодився на такий порядок дослідження доказів, проте відмовився давати покази з особистих міркувань.
Колегія суддів констатує, що в судовому засіданні в суді першої інстанції також приймала участь захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - ОСОБА_8 , а відтак твердження апеляційної скарги щодо нерозуміння обвинуваченим визначеного судом порядку дослідження доказів є необґрунтованими, оскільки його право на захист було належним чином реалізовано присутністю захисника.
Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кожен окремо, підтвердили роз`яснення судом першої інстанції усім учасникам судового розгляду вимог ч.3 ст. 349 КПК.
Вказали що дійсно ОСОБА_12 повністю визнав свою провину, але відмовився давати показання.
З вироком суду вони повністю згодні, претензій до обвинуваченого вони не мають.
Відповідно до ст. 27 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно п.п. 4,5 ст. 42 КПК України обвинувачений має право не говорити нічого з приводу обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання; давати пояснення, показання з приводу обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відмова обвинуваченого ОСОБА_12 давати свідчення в суді щодо кримінального правопорушення у якому він обвинувачується, за умови визнання ним своєї провини є його правом та способом реалізації своїх процесуальних прав.
Отже, не допит судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_12 зумовлений лише відмовою останнього давати показання та узгоджується з вимогами ч.3,4 ст. 349 КПК України.
За таких обставин твердження апеляційної скарги щодо істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального Закону є необґрунтованими.
Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, а його звільнення від відбування покарання належним чином мотивоване.
За таких обставин вирок суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 16 серпня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді