Постанова

Іменем України

15 січня 2020 року

м. Київ
справа № 336/1349/18
провадження № 51-4322км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Запорізького апеляційного суду від 01 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.
Короткий зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2018 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Вироком Запорізького апеляційного суду від 01 серпня 2019 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано таухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що знаходячись у невстановленому органом досудового розслідування місці, у невстановлений час та при невстановлених обставинах, без передбаченого законом дозволу придбав та у подальшому зберігав за місцем свого мешкання - у приміщенні будинку АДРЕСА_1 вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини, а саме: гвинтівку конструкції Мосіна калібру 7,62x53 мм, обріз рушниці ИЖ 27 12-го калібру, які є вогнепальною зброєю; 5 патронів калібру 7,62x54R, 6 патронів калібру 5,45x39 мм, 16 патронів калібру 308 Winchester, 2 патрони 12 калібру, 1 патрон калібру 14,5x114 мм, які є бойовими припасами; дві бойові реактивні протитанкові гранати РПГ-26, які є вибуховими пристроями військового призначення, корпус ручної оборонної осколкової гранати Ф-1, який є елементом вибухового пристрою військового призначення та уніфікований підривач дистанційної дії типу УЗРГМ-2, який є самостійним вибуховим пристроєм, до вилучення працівниками поліції під час обшуку 19 січня 2018 року.
Крім цього, ОСОБА_6 , знаходячись у невстановленому органом досудового розслідування місці, у невстановлений час та при невстановлених обставинах, незаконно придбав та у подальшому незаконно зберігав без мети збуту за місцем свого мешкання - у приміщенні будинку АДРЕСА_1 паперовий згорток з сухою рослинною речовиною та полімерний зіп-пакет з сухою рослинною речовиною, які містять особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, маса яких в перерахунку на суху речовину відповідно складає 0,525 г та 41,835 г, загальною масою 42,36 г, а також полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною, яка місить у собі психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфітамін, маса якого в наданій речовині складає 0,256 г, до вилучення працівниками поліції під час обшуку 19 січня 2018 року.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, оскільки призначене покарання є явно несправедливим через суворість, та просить призначити ОСОБА_6 покарання іззвільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вважає, що рішення апеляційного суду в частині скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є незаконним, оскільки в повній мірі не враховано дані про особу засудженого та ступінь тяжкості вчинених злочинів. Просить провести касаційний розгляд за її відсутності.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу захисника та просив її задовольнити.
Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі доводів, вважав, що оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309 КК України, у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника про те, що вирок апеляційного суду в частині скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є незаконним, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Статтями 50і 65 ККУкраїни передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК Українизагальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції з урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого, ступеня тяжкості вчинених злочинів, а також обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, погодився з висновками суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 виду та розміру покарання на мінімальний строк, передбачений санкціями статей обвинувачення, а також з призначеним на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточним покаранням.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду, приймаючи рішення за апеляційною скаргою прокурора про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання, апеляційний суд вірно зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що останній вчинив два кримінальних правопорушення, одне з яких відноситься до категорії тяжких, а інше - середньої тяжкості (у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин). Крім того, місцевий суд не врахував фактичні обставини справи, а саме кількість одиниць вилученої у обвинуваченого вогнепальної зброї, боєприпасів та вибухових речовин, що вказує на підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, яке він має відбувати реально без застосування положень ст. 75 КК України.

Крім того, як вбачається з вироку апеляційного суду, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочинів, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також дані про особу засудженого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, тяжких наслідків від його дій не настало, вже були враховані при призначенні покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк, передбачений санкціями статей обвинувачення, і не утворюють законних підстав для звільнення засудженоговід відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись цією нормою закону про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції дійшов належного висновку, що наведені вище дані про особу винного не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
Рішення апеляційного суду відповідає вимогам кримінального закону, підстави для застосування до засудженого положень ст. 75 КК України відсутні.
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду

без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Запорізького апеляційного суду від 01 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3