Справа № 130/1464/19
Провадження №11-кп/801/335/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000139 внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 15.03.2019 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, розлученого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.194 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.194 КК України та призначено йому покарання:
-за ч.1 ст.128 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців;
- за ч.2 ст.194 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.
У відповідності до положень ч.1 ст.70, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 5 (п`ять) місяців.
Згідно вимог ч.5 ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 15.03.2019 року до дня набрання вироком суду законної сили включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, Близько 16 години 00 хвилин 15.03.2019 року, знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , де проживає його колишня співмешканка ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку з останньою, під час якої, маючи прямий умисел на погрозу вбивством та усвідомлюючи, що його умисні дії здатні викликати у ОСОБА_10 побоювання за власне життя та здоров`я, схопив сокиру, яка знаходилась на території даного домоволодіння, та почав швидко наближатись до останньої, розмахуючи сокирою перед собою, при цьому неодноразово висловив своє бажання позбавити її життя, чим викликав у потерпілої ОСОБА_10 реальне сприйняття його умисних протиправних дій, яка у спробі захисту від них зайшла всередину вказаного житлового будинку. Проте, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний намір, через кілька хвилин поспіль направився услід за ОСОБА_10 всередину її будинку з полімерною пляшкою в руках, що була наповнена паливно-мастильною рідиною, де, наблизившись до останньої, вилив на неї вказану речовину, яку потерпіла сприйняла за автомобільне пальне "бензин". Після цього, тримаючи в руках запальничку, ОСОБА_8 пригрозив ОСОБА_10 , що підпалить її, чим викликав у потерпілої реальне сприйняття його умисних протиправних дій та побоювання за власне життя та здоров`я, у зв`язку з чим остання разом з похилого віку матір`ю ОСОБА_11 та малолітньою донькою ОСОБА_12 швидко покинули будинок, залишивши там ОСОБА_8 одного.
Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.
Також близько 16 години 30 хвилин 15.03.2019 року, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку за місцем проживання його колишньої співмешканки ОСОБА_10 , що розташований по АДРЕСА_2 , який належав на праві власності ОСОБА_11 , з метою знищення чужого майна шляхом підпалу, діючи умисно, на грунті особистих неприязних відносин за допомогою бензину, що знаходився у господарському приміщенні на території даного домоволодіння, та власної запальнички здійснив підпал вказаного житлового будинку, після чого вийшов з нього на вулицю та не вжив будь-яких заходів для ліквідації пожежі. В результаті протиправних дій ОСОБА_8 житловий будинок та усі речі, що знаходились всередині будинку, були охоплені полум`ям та знищені внаслідок пожежі. Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 453857,58 грн.
Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.194 КК України, як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2020 року в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 129 КК України у вигляді 6 місяців арешту; за ч.2 ст. 194 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70, ст. 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 призначити шляхом складання покарань за злочинами та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання, не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив йому покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для його виправлення.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2020 року у зв`язку з призначенням покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.2 ст. 194 КК України та ч.1 ст. 128 КК України із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України встановивши іспитовий строк в 3 роки.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, те що він під час досудового розслідування та судового розгляду вину свою визнав, матеріальні збитки зобов`язувався відшкодувати, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, потерпілі не наполягали на суворій мірі покарання.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, вказав на неправильне зазначення в резолютивній частині вироку статті закону про кримінальну відповідальність, за якою засуджений ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити апеляційну скаргу захисника.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Наведені в апеляційних скаргах прокурора та захисника порушення судом закону України в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 внаслідок м`якості та суворості, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.
При призначенні обвинуваченому покарання суд дотримався вимог названого закону i роз`яснень постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного i призначив ОСОБА_8 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі, суд врахував тяжкість вчинених злочинів, одне з яких відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебував, що він визнав вину, розкаявся у вчиненому та сприяв у розкритті злочинів, проте злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, та щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, та щодо особи похилого віку.
Крім того, у відповідності до висновків досудової доповіді від 28.08.2019 року, складеної Жмеринським міськрайонним відділом з питань пробації, оцінено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 та високий ризик небезпеки для суспільства; визначено неможливим застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (т.1 а.с.57-59).
Встановлені ж судом дані про особу обвинуваченого та відповідні висновки досудової доповіді, вказують на те, що він не оцінює критично свою поведінку, тому дають підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідний певний строк ізоляції від суспільства, а призначене покарання, передбачене ч.1 ст.129, ч.2 ст.194 КК України, яке обвинувачений має відбути реально відповідає вимогам ст.65 КК України.
Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Разом з тим, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд визнав винним ОСОБА_8 в погрозі вбивством ОСОБА_10 та ці дії кваліфікував за ч.1 ст.129 КК України, проте в резолютивній частині вироку вказав на засудження за ч.1 ст.128 КК України, що є неправильним.
Судом під час розгляду провадження зазначені вимоги закону дотримані, а ухвалений вирок є законним в частині доведення вини особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000139 внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 15.03.2019 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.194 КК України змінити.
В резолютивній частині вироку вказати на засудження ОСОБА_8 за ч.1 чст.129 КК України до арешту на 6 (шість) місяців виключивши вказівку про засудження за ч.1 ст.128 КК України.
В решті вирок залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: