Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/342/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000195, на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2020 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого вантажником ПНПП «Теплокомунсервіс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки та покладено відповідні обов`язки. Вказаним вироком вирішено питання щодо цивільних позовів, судових витрат та речових доказів,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
06 серпня 2019 року близько 06 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ 210930, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п. п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, згідно з актом огляду 0,98%, керував технічно справним автомобілем, який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .
Під час руху у зазначений час, в світлу пору доби, по вулиці 6-го Грудня, напроти буд. 89, у напрямку вул. Героїв Сталінграда в м. Олександрія Кіровоградської області, ОСОБА_7 , в порушення вимог п. п. 12.4, 12.9 ПДР України (п. 12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; 12.9. Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7...,) рухаючись в межах населеного пункту з перевищенням допустимої швидкості в даних дорожніх умовах, а саме 73...76 км/год., грубо порушуючи вимоги п. п. 1.5, 2.3. «б» і «д» ПДР України, (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічнім станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) та маючи об`єктивну можливість завчасно виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину зліва-направо, не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки, чим грубо порушив вимоги п. 12.3 ПДР України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив заходів до зменшення швидкості, аж до повної його зупинки), у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №271 від 25.09.2019 отримав тілесні ушкодження, в наслідок чого настала смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, ухвалити щодо ОСОБА_7 новий вирок та призначити покарання без застосування положень статей 75, 76 КК України. В решті вирок залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 75 КК України не в повному обсязі взято до уваги, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за обтяжуючої покарання обставини, а саме у стані алкогольного сп`яніння. Також вказав, що на думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих громадян.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які просили вимоги апеляційної скарги прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, враховуючи подану до апеляційного суду заяву потерпілої ОСОБА_11 , яка просила відмовити в задоволені апеляції прокурора, а вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких за згодою учасників судового провадження, було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Згідно з вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Вирішуючи питання, яке покарання повинно бути призначене ОСОБА_7 , суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, за місцем проживання скарг та заяв щодо нього не надходило, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Також судом першої інстанції враховано досудову доповідь від 06 грудня 2019 року, згідно якої, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб.
Обвинувачений повністю відшкодував моральну шкоду, завдану потерпілій внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також з урахуванням таких пом`якшуючих покарання обставин як добровільне відшкодування шкоди в розмірі 200000 грн., щире каяття, позицію потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні та просила не позбавляти волі обвинуваченого, врахувавши обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнив від відбування покарання з іспитовим строком.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому судом першої інстанції покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, в тому числі й у зв`язку з застосування положень ст. 75 КК України, які, за твердженням апелянта, не могли бути застосовані до обвинуваченого, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.cт. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримався зазначених вимоги закону.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення, зазначив обставини на підставі яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Сукупність всіх вищезазначених судом першої інстанції обставин щодо особи обвинуваченого, який не становить великої суспільної небезпеки, у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом та враховуючи думку потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, вказують на можливість виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів при обраному судом першої інстанції покаранню, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України та з застосуванням статей 75,76 КК України, що, як вважає колегія суддів, відповідає засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання.

Отже, всупереч тверджень прокурора, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання у виді позбавлення та прийняв рішення про застосування вимог ст. 75 КК України.
Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4