Номер провадження: 11-сс/813/659/20
Номер справи місцевого суду: 947/8978/20 1-кс/947/4600/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2020 р., якою відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 303 КК України в рамках кримінального провадження № 0000988 від 22.10.2019 року, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та відносно ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 168160 гривень.
Строк дії ухвали становить 60 днів та обчислюється з дня затримання особи, а саме з 17.04.2020 року та діє до 15.06.2020 року, включно.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався в своїй ухвалі на те, що в судовому засіданні підтверджені наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушення, тривалості вчинення протиправних діянь, наявність ризиків, які виражаються у можливості переховування від органів досудового розслідування та/або суду; можливості впливати на показання свідків, слідчий суддя вважав, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, специфіку інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також обґрунтованість клопотання слідчого, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.
На підставі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя прийшов до переконання про необхідність застосування застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
- сторона обвинувачення не привела жодних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, посилаючись у клопотанні лише на тяжкість скоєного підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення як на підставу застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- слідчим суддею не враховано те, що підозрюваний ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у кримінальних правопорушеннях, у яких підозрюється та надав показання, у яких послідовно та детально розповів про обставини злочинів та щиро розкаявся у їх скоєнні. Окрім того, є безпідставними твердження сторони обвинувачення про наявність ризиків того, що ОСОБА_8 може впливати на показання свідків, адже згідно наданих матеріалів та як зазначено у самому клопотанні слідчого, у рамках кримінального провадження вже допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;
- слідчий суддя не оцінив в сукупності всі обставини зазначені у ст. 178 КПК України, а саме те, що не можна вважати об`єктивним ризиком знищення або заміни підозрюваним ОСОБА_8 на свою користь речових доказів, про ще йдеться у клопотанні сторони обвинувачення, оскільки згідно наданих матеріалів в ході обшуку на місці події знайдені та вилучені речі, які приєднані до матеріалів провадження;
- слідчим суддею не враховані дані про особу ОСОБА_8 , а саме те, що він раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності та немає судимостей, є місцевим мешканцем та за місцем свого постійного проживання має міцні соціальні зв`язки - мати та брата, який є неповнолітнім, майнової шкоди кримінальними правопорушеннями не спричинено.
Посилаючись на такі доводи, а також практику Європейського суду з прав людини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000988 від 22.10.2019 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.303 КК України.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 303 КК України втягнення особи у зайняття проституцією та сутенерстві, вчиненому повторно.

Відповідно до санкції зазначеної норми кримінального закону, вона передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

17.04.2020 р. ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 303 КК України, а саме у тому, що у грудні 2019 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_8 , керуючись умислом, спрямованим на втягнення осіб жіночої статі у заняття проституцією та забезпечення їх діяльності із заняття проституцією, фактично виконуючи функції адміністратора банного комплексу «ВЕРОНА», розташованого у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , діючи всупереч моральним засадам суспільства, переслідуючи мету наживи, заманювання більшої кількості клієнтів, які б користувалися банними послугами, а відповідно і збільшення прибутку для себе, почав підшукувати схильних до заняття проституцією осіб жіночої статі, які б займалися проституцією та надавали інтимні послуги клієнтам банного комплексу «Верона», забезпечуючи при цьому їх приміщеннями для надання таких послуг.

При цьому, ОСОБА_8 придбав з метою розповсюдження рекламні картки флаєра, інформаційний зміст яких передбачав повідомлення іншим особам про можливість надання клієнтам у приміщенні банного комплексу «ВЕРОНА» інтимних послуг особами жіночої статі.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, на початку березня 2020 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_15 , фактично виконуючи обов`язки адміністратора банного комплексу «ВЕРОНА», знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, переслідуючи мету наживи, незаконного збагачення всупереч моральним засадам суспільства, через невстановлену досудовим розслідуванням особу, дізнався номер мобільного телефону громадянки ОСОБА_16 та інших, невстановлених осіб жіночої статі, маючи намір в подальшому використовувати їх для зайняття проституцією з клієнтами та, використовуючи свої повноваження, як адміністратора, надавати їй для заняття проституцією приміщення зазначеного банного комплексу.

Так, близько 19 годині 20.03.2020 року, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні зазначеного банного комплексу «ВЕРОНА» запропонував громадянину ОСОБА_13 , як клієнту бані, надати йому будь-яку особу жіночої статі для використання її сексуальних послуг у приміщенні банного комплексу, на що останній погодився.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , з метою забезпечення особи заняття проституцією, зателефонував ОСОБА_16 , з якою перебував у довірчих відносинах, викликав її до банного комплексу «ВЕРОНА» та надав їй можливість використовувати приміщення банного комплексу у якості місця розпусти. Надалі протягом одного часу з 19:15 годин по 20:15 годин 20.03.2020 року ОСОБА_16 надала ОСОБА_13 послуги сексуального характеру, за що отримала грошові кошти у сумі 1000 гривень.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, о 20 годин 16.04.2020, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні банного комплексу «ВЕРОНА» запропонував громадянину ОСОБА_13 , як клієнту бані, надати йому будь-яку особу жіночої статі для використання її сексуальних послуг у приміщенні банного комплексу, на що останній погодився.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , з метою забезпечення особи заняття проституцією, зателефонував ОСОБА_16 , з якою перебував у довірчих відносинах, викликав її до банного комплексу «ВЕРОНА» та надав їй можливість використовувати приміщення банного комплексу у якості місця розпусти. Надалі протягом одного часу з 20:30 годин по 21:30 годин 16.04.2020 ОСОБА_16 надала ОСОБА_13 послуги сексуального характеру, за що отримала грошові кошти у сумі 1300 гривень.

Мотивуючі обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, слідчий суддя послався в ухвалі на матеріали досудового розслідування кримінального провадження, копії яких долучені до клопотання, однак фактично їх не перелічуючи не досліджуючи.

Разом з тим, стороною захисту обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів в апеляційному порядку не оскаржується.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час апеляційного розгляду не знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, дійсно існують в обємі, на якому наполягала сторона обвинувачення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав не в повній мірі, та дійшов необґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без належних на те підстав та не врахувавши всіх обставин провадження, характеристики особи підозрюваного, чим допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, як вбачається із матеріалів провадження, досудове розслідування зазначеного кримінального провадження майже завершено, станом на сьогодні практично всі слідчі дії задля встановлення обставин зазначеного злочину були проведені та на теперішній час, як про це сам зазначає прокурор в судовому засіданні в теперішній час на ім`я процесуального керівника у вказаному кримінальному провадженні направлено для затвердження клопотання про укладення угоди про визнання винуватості.

Апеляційний суд наголошує на тому, що з огляду на вищевикладені обставини, доведені ризики можливого переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків зменшились, оскільки з моменту внесення відомостей до ЄРДР та до теперішнього часу пройшло більше шести місяців, за які підозрюваний не вчиняв жодних спроб здійснити зазначені вище дії.

З огляду на це, слідчий суддя в ухвалі дійшов помилкового висновку про неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Окрім того, колегія суддів також враховує позитивну характеристику особи підозрюваного ОСОБА_8 , який має місце реєстрації та постійне місце проживання, а також міцні соціальні зв`язки, зокрема, мати та брата, який є неповнолітнім, окрім того, майнової шкоди кримінальними правопорушеннями не спричинено.

Отже, на переконання апеляційного суду, слідчим в клопотанні не було доведено того, що заявлені ризики в зазначеному провадженні дійсно наявні та існують підстави, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, у зв`язку із чим приходить до висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу відносно останнього у виді домашнього арешту за місцем проживання, який буде достатнім задля забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 до завершення досудового розслідування зазначеного провадження.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити, скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання, з покладанням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в межах строку досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 309, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 303 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Застосувати відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 303 КК України запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із забороною залишати житло в період часу з 22 год. по 6 год. наступної доби.
Відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого прокурора, суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання слідчому кримінальному провадженні паспорт для виїзду за кордон.
Строк дії ухвали становить до 17.06.2020 року, включно.

Підозрюваного ОСОБА_8 звільнити з-під варти негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4