У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.02.2020 Справа №607/2439/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з клопотанням про скасування арешту майна автомобіля марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 бежевого кольору, 1988 року випуску, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 січня 2020 року (справа №607/93/20).

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Заявник у клопотанні зазначає про те, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні виконані всі слідчі дії та призначені усі необхідні експертизи, відповідно, потреби в подальшому застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту немає.

В судовому засіданні Заявник клопотання підтримав, просив його задовольнити. Слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечував.

Дослідивши доводи клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на обставини кримінального провадження, із врахуванням досягнення на даний час основних цілей вжиття запобіжних заходів щодо належного особі майна у вигляді, зокрема, щодо накладення арешту майна в розумінні ст.. 170 КПК України, яким є запобігання відчуженню, пошкодженню чи знищенню речового доказу, і того, що такі ризики на даний час усунуто у зв`язку з проведенням необхідних дій з вказаним у клопотанні транспортним засобом як доказом в межах кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала, відтак, клопотання підлягає задоволенню, застосований відповідно до ухвали від 03.01.2020 року (№607/93/20) захід забезпечення кримінального провадження скасуванню, а транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 бежевого кольору, 1988 року випуску поверненню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 січня 2020 року (справа №607/93/20), а саме з автомобіля марки ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 бежевого кольору, 1988 року випуску, повернувши вказаний автомобіль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 як власнику вказаного майна, що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Копію даної ухвали надіслати на адресу майданчика для зберігання транспортних засобів (Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці); власнику майна: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), та до СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області (м. Тернопіль, бул. Шевченка 10).

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1