Справа №127/888/20
Провадження №1-кп/127/61/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 296 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 296 Кримінального кодексу України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заявила клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Клопотання мотивовано тим, що ризики, у зв`язку з якими ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відпали. Зокрема, в судовому засіданні був допитаний потерпілий ОСОБА_6 , який повідомив про обставини вчинення злочину та зазначив, що жодних претензій до обвинуваченого не має та бажає з останнім примиритись. Крім того, зауважила, що стороною обвинувачення неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому. Зауважила, що з моменту продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу не сплинуло 30 днів.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Зі змісту частини другої статті 331 КПК випливає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Стороною захисту вимоги щодо форми і порядку звернення до суду з клопотанням про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу дотримано не було. Однак, частиною першою статті 350 КПК визначено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Крім того, чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, що наслідком недотримання порядку звернення з клопотанням про зміну застосованого запобіжного заходу є залишення поданого клопотання без розгляду. Також суд вважає за доцільне зауважити, що частиною п`ятою статті 201 КПК визначено, що слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Отже, зважаючи на приписи статті 350 КПК, посилання сторони захисту на обставини, які не були предметом дослідження в судовому засіданні при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає, що недотримання форми та порядку звернення сторони захисту з відповідним клопотанням про зміну застосованого запобіжного заходу не може бути визнано обставиною, що надає суду можливість залишити подане клопотання без розгляду і таке клопотання має бути вирішене по суті.
При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу суд приймає до уваги наступне.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.11.2019 р. за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК було затримано ОСОБА_5 і слідчим суддею до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який за результатом проведення підготовчого судового засідання було продовжено до 16.03.2020 р..
Суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд справи по суті не розпочато, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого в період не знятої та не погашеної судимості. Суд враховує, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не завершено, зокрема не допитані свідки у кримінальному провадженні. А тому, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на зазначених осіб, суд вважає за доцільне в задоволенні клопотання захисника про зміну застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу відмовити.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: