Справа № 461/1168/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/483/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 01 квітня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мукачево Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та призначено йому іспитовий строк, тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 , 28.11.2019 року близько 18 год. 05 хв., перебуваючи в торговому залі магазину «Рукавичка», що на вул. Шпитальній, 11, у м. Львові, та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав з стелажу магазину пляшку віскі ТМ «ЕКСТРА СМЕШЛ 40% BELLS», тарою 0,5 л, вартістю 245,37 грн., яке належало ТзОВ TBK «Львівхолод», після чого неоплативши товар на касі, покинув приміщення магазину з викраденим майном.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв ТзОВ TBK «Львівхолод» матеріальної шкоди на суму 245,37 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Галицького районного суду м.Львова від 01 квітня 2020 року скасувати в частині незастосування п.1 ч.1 ст.76 КК України. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі п.п.1,2 ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9 покликається на те, що суд першої інстанції не дотримався норми закону, яка підлягає безумовному застосуванню, не поклав на обвинуваченого обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, передбачений п.1 ч.1 ст.76 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, що підлягає застосуванню

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, який просить змінити оскаржуваний вирок в частині застосування ч.1 ст.76 КК України, постановивши про це відповідну ухвалу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, є обґрунтованими, відповідають дослідженим судом доказам, що ніким не оскаржується.

Судом призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст.65-66 КК України, в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбування покарання з іспитовим строком.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання.

Вказана норма має імперативний (обов`язковий) характер та підлягає обов`язковому застосуванню при звільненні від відбування покарання з випробуванням і зменшення обсягу обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України, не належить до повноважень суду.

Поряд з тим, суд першої інстанції, покладаючи на ОСОБА_7 обов`язок, передбачений п.2 ч.1 ст.76 КК України, безпідставно не поклав на нього обов`язок, передбачений п.1 ч.1 зазначеної статті, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а отже доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Львівської області в цій частині є слушними та підлягають до задоволення.

Проте, відповідно до вимог ч. 1 ст.420 КПК України, ухвалення апеляційним судом свого вироку можливе лише за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, збільшення обсягу обвинувачення, а також необхідності застосування більш суворого покарання.

Визначені у ст. 76 КК України обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 цього Кодексу, не є видом покарання з огляду на систему покарань, визначену в КК України, а є умовами звільнення особи від відбування покарання, невиконання яких тягне за собою припинення випробування.

З огляду на наведене, недотримання судом першої інстанції положень ст. 76 КК України, про що зазначає апелянт, не є підставою, в розумінні ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку.

Оскільки судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 76 КК України, тому відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України наявні підстави для зміни вироку в частині призначеного покарання, що не погіршує становища обвинуваченого.

Ураховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок до змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Галицького районного суду м.Львова від 01 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині застосування ч.1 ст.76 КК України.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4