Справа № 214/4696/19
1-кп/214/215/20
У Х В А Л А

17 квітня 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №023), відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до розпорядження №5 заступника керівника апарату суду від 14 квітня 2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл об`єднаного кримінального провадження, внесеного в ЄРДР №0001142 (№000723), відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, судовий №214/4696/19 (провадження №1-кп/214/215/20), у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_6 у відпустці, за результатами якого визначено головуючого у справі суддю ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 14 квітня 2020 року, постановленою на місці, після зміни судді, вирішено розпочати спочатку судовий розгляд вищезазначеного об`єднаного кримінального №0001142 (№000723).
Перед початком судового розгляду головуючим суддею на обговорення учасників судового засідання поставлено питання про доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до спливу двомісячного строку, визначеного ухвалою суду від 21 лютого 2020 року.
Прокурор у судовому засіданні просив міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , продовжити ще на два місяці, оскільки продовжують існувати ризики, що дають достатньо підстав вважати про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, а також впливати на свідків. Крім того, вказав, що відповідно до медичних довідок стан здоров`я ОСОБА_5 дозволяє останньому приймати участь в судових засіданнях.
Обвинувачений ОСОБА_5 , приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на незадовільний стан свого здоров`я, який останнім часом погіршився. В свою чергу вказав, що в установі, де він утримується, відсутні належні умови для надання якісної медичної допомоги, житлово-побутові умови не відповідають стандартам міжнародного зразка і можуть розцінюватися як тортури. На теперішній час він позбавлений можливості самостійно пересуватися, однак, просить надати йому можливість отримати лікування за межами установи попереднього ув`язнення, змінивши міру запобіжного заходу на не пов`язану з триманням під вартою.
Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_5 з приводу доцільності продовження дії запобіжного заходу обраного останньому. При цьому просив суд змінити міру запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем мешкання ОСОБА_5 . В обґрунтування своїх вимог вказав, що матеріали кримінального провадження містять достатньо медичних висновків про незадовільний стан здоров`я його підзахисного, який виключає можливість останнього переховуватись від суду. Крім того, просив врахувати відсутність в установі, де утримується ОСОБА_5 , належного медичного обслуговування та час перебування в установі обвинуваченого, що свідчить про порушення прав останнього. Аналогічні обставини були неодноразово встановлені в рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі «Шепелєв проти України», де констатовано порушення прав людини на отримання якісної медичної допомоги.
Свідок ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції під час розгляду питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснив, що він є лікуючим лікарем фізіотерапевтом обвинуваченого ОСОБА_5 . На теперішній час ОСОБА_5 отримує лікування в повному обсязі, враховуючи його діагноз. Стан здоров`я обвинуваченого оцінюється як середнього ступеня тяжкості з більш вираженим больовим синдромом, що свідчить про негативну динаміку, у зв`язку з чим останньому призначено знеболювальне.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, покази свідка, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора щодо доцільності продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою строком на два місяці, а також відмову в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу виходячи з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.2, 3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, строком на два місяці, тобто до 21 квітня 2020 року.
Однак, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження після зміни головуючого судді, складність справи та об`єм обвинувачення, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, визначеного ухвалою суду від 21 лютого 2020 року.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за яке за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.
Також, суд враховує, що обвинувачений ніде не працює, тобто не має законних, належних та достатніх засобів для існування, не одружений, не має на утриманні дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримувати його залишити межі міста. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що останній може продовжити злочинну діяльність.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів в період іспитового строку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на час затримання ніде не працював, тобто не мав законних, належних та достатніх засобів для існування, що свідчить про наявність підстав вважати, що встановлені раніше ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме, наявність достатніх підстав вважати про можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також можливість вчинення останнім іншого кримінального правопорушення, не зменшилися.
Отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що прокурором доведені обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а отже наявні підстави та доцільність продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою строком на два місяці.
Приходячи до такого висновку суд вважає, що тримання під вартою ОСОБА_5 виправдано за наявності вказаних вище обставин, в тому числі тяжкості інкримінованих йому злочинів, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
Разом з тим, приймаючи вказане вище рішення, судом не приймаються посилання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 на стан здоров`я останнього та умови попереднього ув`язнення, які позбавляють можливості отримати належне лікування, враховуючи наступне.
Зі змісту медичної довідки від 05.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_5 отримує лікування в спеціалізованій медичній установі, а саме, Дніпропетровській спеціалізованій туберкульозній лікарні №89, зважаючи на його діагноз. В свою чергу, з показів свідка ОСОБА_7 , який є лікуючим лікарем-фізіотерапевтом обвинуваченого ОСОБА_5 , останній отримує належне лікування в повному обсязі. Стан здоров`я обвинуваченого оцінюється як середнього ступеня тяжкості з більш вираженим больовим синдромом, що свідчить про негативну динаміку.
Отже, обґрунтування захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про наявність підстав для зміни останньому запобіжного заходу на не пов`язаного з триманням під вартою не знайшли свого підтвердження, як наслідок, відсутні підстави для спростування тверджень, наведених прокурором та встановлених судом.
Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176178, 183, 184, 331, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 задовольнити.

В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто до 16 червня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 21 квітня 2020 року о 12 год. 00 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1