печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6043/20-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2020 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що управлінням з розслідувань особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000123 від 22.01.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 364 КК України. Процесуальне керівництво здійснює група прокурорів Генеральної прокуратури, старший групи прокурорів - ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року у справі 757/54246/19-к було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; господарську споруду за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Як зазначено у вказаній ухвалі, метою накладення арешту стало необхідність забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна, як виду покарання підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, а також близьких їм особам.

Однак, вказане нерухоме майно належить ОСОБА_4 на праві власності по договорам купівлі-продажу, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою з реєстру речових прав.

19 червня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно умов даного договору за домовленістю сторін продаж гаражу вчинено за 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

13 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «НСП-ГРУП» укладено договір купівлі-продажу господарської споруди за адресою: АДРЕСА_2 , Ціна даного нерухомого майна склала 127 870,21 (сто двадцять сім тисяч вісімсот сімдесят) гривень 21 копійок, в т.ч. податок на додану вартість-21 311,71 грн.

01 березня 2017 року між ТОВ «Укрметінвестбуд» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 . Ціна договору складає 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Відповідно до квитанцій з депозитного рахунку AT «Укрексімбанк» ОСОБА_4 були зняті наступні суми:

- 24 червня 2016 р. - 99 895,57 грн.;

- 29 червня 2016 р. - 99 915,38 грн.;

- 30 червня 2016 р. - 99 917,83 грн.;

- 01 липня 2016 р. - 99 921,32 грн.;

- 02 липня 2016 р. - 99 913,69 грн.;

- 04 липня 2016 р. - 99 913,69 грн.

Загальна сума, знята ОСОБА_4 за червень-липень 2016 р. складає 599 477,48 грн.

Згідно інформації про доходи, отриманої в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків сума доходу ОСОБА_4 складає 1 348 322, 38 грн. за 2017 р.

Представник особи, що подав клопотання в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 127, ст. 386, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2019 (справа №757/54246/19-к) задоволено клопотання прокурора та серед іншого накладено арешт на гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; господарську споруду за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Протягом досудового розслідування не встановлено, що гараж, господарська спорута та нежитлове примішення на яке накладено арешт є предметом злочину чи отриманні незаконним шляхом.

Отже, відсутні обґрунтовані підстави заборони розпорядження та користування гаражем, господарською спорудою та нежитловим примішення ОСОБА_4 .

Проте за встановлених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що майно, яке належить ОСОБА_4 не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, транспортний засіб, набутий кримінально протиправним шляхом.

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про скасування арешту майна на гараж, господарську споруду та нежитлове примішення, що належать ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2019 року у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду 17.10.2019 року (справа 757/54246/19-к) у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 року на нерухоме майно, а саме: гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , гараж б/н; господарську споруду за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщ. 15, будинок 5 в літері «А».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1