Справа № 755/5641/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" грудня 2019 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000211 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000211 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_5 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_5 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, вони на даний час не зникли. Свідки на минулих судових засіданнях зазначали, що побоюються за своє життя, а тому, є ризики тиску на останніх та на потерпілу, яка неодноразово наголошувала про побоювання за своє життя. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 може ухилятись від суду, що призведе до затягування розгляду кримінального провадження, може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Крім того, зазначив, що перед початком судового засідання, завчасно, він отримав клопотання від захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, а тому, прохав відмовити у задоволенні даного клопотання, доводи у клопотанні не є підставою для зміни запобіжного заходу. Стан здоров`я і соціальні зв`язки не перешкоджають обвинуваченому перебувати під вартою, а також, вважає, що недоцільно змінювати даний запобіжний захід на інший, більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Також, прохав не обирати заставу, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 є із застосуванням насильства.

Представник потерпілої ОСОБА_7 підтримав думку прокурора, а щодо клопотання захисника ОСОБА_9 заперечив та прохав відмовити у його задоволенні.

Захисник ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника ОСОБА_9 та заперечив проти продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жодних доказів на підтвердження наявності ризиків, прокурор не надав і посилання на загальні положення ст. 177 КПК України є неналежним твердженням щодо наявності ризиків і тому, вважає, що останньому можливо змінити даний запобіжний захід на інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Захисник ОСОБА_9 заперечила проти продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подала клопотання про зміну останньому даного запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Клопотання мотивувала тим, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. Зі спливом часу, ризики мають наводитись нові, або попередні мають продовжувати стійко існувати, тобто, зі спливом часу ризики нівелюються. З моменту внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, жодних даних про переховування обвинуваченого ОСОБА_5 за півтора року не надходило, а в останнього, було багато часу для втечі, але він цього не зробив, тому, ризик переховування прокурором не доведено. Твердження про те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, носить абстрактний та виключно декларативний характер. У матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження наявності мети, наміру у її підзахисного переховуватись. Щодо впливу на свідків і потерпілу, то цілодобовий домашній арешт за іншою адресою, не тією, де проживають свідки та потерпіла, нівелює даний ризик. Жодний даних про притягнення її підзахисного до кримінальної чи адміністративної відповідальності немає, тому, ризик вчинення нових надуманий. Її підзахисний є громадянином України, має офіційне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , повинен доглядати за своєю мамою-пенсіонеркою, позитивно характеризується за місцем проживання і має хорошу репутацію, має стійкі соціальні зв`язки. Крім того, при триманні обвинуваченого під вартою, порушуються його право на шлюб і сім`ю. Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що тримання під вартою і домашній арешт є рівнозначними, а тому, прохала дати обвинуваченому шанс довести, що він є свідомим громадянином, не має намірів переховуватись і може перебувати під цілодобовим арештом за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку своїх захисників.

Заслухавши учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: оскільки будучи обізнаними про можливу міру покарання, яка загрожує останньому у разі його засудження, може переховуватися від суду.

Крім того, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: 1) переховуватися від суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 4) міцність соціальних зв`язків; 6) репутацію обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів виходить із того, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховування обвинуваченого від суду, оскільки будучи обізнаними про можливу міру покарання, яка загрожує йому у разі його засудження, може переховуватися від суду, впливати на потерпілу, яка, зокрема, зазначила, що боїться за своє життя, свідків, а також він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, на даний час у суду не має достовірних даних, що стан його здоров`я перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Таким чином, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянню, яке інкримінується обвинуваченому, колегія суддів приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, у тому числі й на домашній арешт.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 369, 370-372 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції Українистроком не більше двох місяців, тобто до 24 лютого 2020 року включно.

Колегія суддів, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: