Ухвала
Іменем України
13 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 569/502/19
провадження № 51-760ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Рівненського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаним судовим рішенням.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного вироку, не зазначає, у чому конкретно полягали такі порушення.
Незрозумілим є посилання засудженого на ч. 3 ст. 68 КК України, як на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки обґрунтування зазначеної позиції касаційна скарга не містить.
Не містить касаційна скарга і доводів на обґрунтування вимоги засудженого про необхідність зміни судового рішення шляхом застосування до нього положень

ст. 75 КК України.
Крім цього, засуджений у поданій касаційній скарзі, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання через суворість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
При цьому засуджений, зазначаючи про незаконність оскаржуваного судового рішення з підстави, визначеної у п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, вимог щодо зміни розміру призначеного покарання не формулює, чим допустив суперечності.
Суперечливою є касаційна скарга з огляду і на те, що засуджений наводить доводи про допущені, на його думку, істотні порушення кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваного вироку, і при цьому ставить вимоги про зміну вказаного судового рішення в частині призначеного покарання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Рівненського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3