Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1/490/34/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2019 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

підсудного ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Карши Республіки Узбекістан, є українцем, громадянином України, здобув неповну вищу освіту, є розлученим, має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконує столярні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимостей, -

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

15 березня 2012 року близько 22:30 години ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні інтернет-клубу "DJ", розташованого у будинку 131б/2 по вулиці Потьомкінській у місті Миколаєві, зловживаючи довірою до нього з боку ОСОБА_5 , під приводом необхідності здійснити дзвінок отримав від нього мобільний телефон "Нокіа Х2-02" вартістю 640 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку "Лайф" вартістю 15 грн., не маючи на меті їх повертати та бажаючи обернути їх на свою користь.
Після чого з місця вчинення злочину підсудний зник, викраденим розпорядився на свою користь, внаслідок чого власнику майна ОСОБА_5 була заподіяна матеріальна шкода у загальному розмірі 655 грн.

Окрім того, 24 червня 2012 року в період часу з 10:00 до 10:30 години ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи умисел на таємне протиправне безоплатне вилучення чужого майна, скориставшись тим, що його дії є непомітними для оточуючих, шляхом вільного доступу заволодів належним ОСОБА_8 мобільний телефон "Нокіа 1800" вартістю 480 грн., із стартовим пакетом оператора мобільного зв`язку "Лайф", який матеріальної цінності для потерпілого не становить.
Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_8 матеріальну шкоду у загальному розмірі 480 грн.

Під час судового слідства підсудний свою вину у вчиненні злочинів за вказаних обставин визнав повністю.
Він, зокрема, засвідчив, що дійсно 15 березня 2012 року разом з ОСОБА_5 відпочивав в приміщенні інтернет-клубу "DJ", та побачив в нього мобільний телефон. Тоді він вирішив заволодіти цим телефоном, в зв`язку із чим попросив телефон в потерпілого для того, щоб "подзвонити". Коли ж потерпілий телефон йому надав, він, під виглядом "таємності" розмови вийшов з приміщення інтерне-клубу, покалв телефон до себе у кишеню та пішов з клубу. В подальшому телефон він продав, а гроші використав на власний розсуд.
Підсудний також засвідчив, що 24 червня 2012 року в період часу з 10:00 до 10:30 години разом з ОСОБА_8 розпивав спиртні напої у його / ОСОБА_8 / квартирі. Під час цього він помітив мобільний телефон потерпілого, та вирішив заволодіти ним. В зв`язку із цим він, скориставшись тим, що ОСОБА_8 відійшов, взяв мобільний телефон та пішов з приміщення. В подальшому телефон він продав, а гроші використав на власний розсуд.
Підсудний також зазначив, що у содіяному він розкаюється, про вчинене шкодує.

Потерпілий ОСОБА_5 під час судового слідства покази підсудного та відомості, викладені в обвинувальному акті, підтвердив. Зокрема, він засвідчив, що дійсно 15 березня 2012 року разом з ОСОБА_4 відпочивав в приміщенні інтернет-клубу "DJ". Під час цього підсудний попросив в нього мобільний телефон, але спершу, здійснивши дзвінок, телефон повернув. Потім підсудний вдруге попросив в нього телефон, щоб подзвонити, вийшов з телефоном для розмови та більше не повернувся.
Потерпілий також зазначав, що оскільки одного разу підсудний телефон повернув, вдруге він йому повірив.
Зазначив потерпілий й те, що наразі жодних претензій до підсудного не має.

Враховуючи, що наведені покази повністю узгоджуються поміж собою та з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 299 Кримінального Процесуального Кодексу України 1960 року визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

При цьому суд переконався, що підсудний та потерпілий ОСОБА_5 правильно розуміють зміст цих обставин, а сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Наслідки встановлення обставин справи у такому порядку підсудному та потерпілому роз`яснені та їм зрозумілі

За такого суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати:

-за частиною 1 статті 190 Кримінального Кодексу України - як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство);

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкцій відповідних частин відповідних статей цього Кодексу, враховує ступень тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених ОСОБА_4 суд враховує таке.

Злочин, передбачений частиною 1 статті 190 Кримінального Кодексу України, є злочином невеликого ступеню тяжкості. Суд враховує також позицію потерпілого та обставини вчинення злочину, які у сукупності знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Злочин, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, є злочином середнього ступеню тяжкості. Разом із цим, обставини вчинення цього злочину обвинуваченим також дають підстави стверджувати, що його суспільна небезпека є нижчою за суспільну небезпеку інших злочинів цієї категорії.

Вивченням даних про особу винного встановлено, що він на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на момент вчинення злочинів не мав судимостей, характеризувався негативно. Таке дає підстави для висновку про те, що вчинення цих злочинів стало природним наслідком обраного ОСОБА_4 способу життя.

Разом із цим суд враховує, що наразі ОСОБА_4 має стійки соціальні зв`язки, постійне місце проживання, стабільне джерело доходів.

Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його сприяння у встановленні дійсних обставин справи, розкритті злочину та розгляді кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового слідства та судового розгляду справи встановлено не було.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій відповідних частин відповідних статей Кримінального Кодексу України, а саме:

-за частиною 1 статті 190 Кримінального Кодексу України - у вигляді 240 годин громадських робіт;

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді арешту строком на 4 місяці.

Призначаючи покарання за сукупністю цих злочинів, суд виходе з приписів частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України, яка передбачає застосування принципів повного чи часткового складання покарань, або поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

В зв`язку із цим суд враховує, що вчинені ОСОБА_4 злочини природно випливають з свідомо обраного ним способу життя.

За такого, суд вважає, що при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до приписів частин 1 статті 70 Кримінального Кодексу України необхідно застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Отже, остаточно ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді арешту строком на 4 місяці.

При цьому на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року/ у строк покарання ОСОБА_4 слід зарахувати період його попереднього ув`язнення в зв`язку із розглядом цієї справи.

В межах цього кримінального провадження, попереднє ув`язнення ОСОБА_4 триває протягом періоду з 26 жовтня 2019 року до моменту винесення цього вироку.

При цьому, цей період відповідно до Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, має бути зарахованим з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту. Внаслідок такого розрахунку, загалом у строк відбуття покарання ОСОБА_4 , слід зарахувати 04 місяців 02 дні.

Оскільки цей строк перевищує строк призначеного ОСОБА_4 покарання, його слід вважати таким, що повністю відбув призначене судом покарання.
За такого підсудного слід звільнити з-під варти з зали суду, а обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати.

В межах цієї справи - 10 липня 2012 року - ОСОБА_9 на підставі його заяви про таке був визнаний цивільним позивачем у справі.

Проте, цивільний позов, тобто - вимога /прохання/ про стягнення певної суми коштів з підсудного - в матеріалах справи відсутня.

До того ж, у суді потерпілий зазначив, що наразі претензій матеріального характеру до підсудного не має.

З огляду на таке суд вважає, що цивільний позов в межах цієї кримінальної справи не заявлявся.

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 323, 324 Кримінального Процесуального Кодексу України 1960 року, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 190, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Призначити ОСОБА_4 покарання:

-за частиною 1 статті 190 Кримінального Кодексу України - у вигляді 240 годин громадських робіт;

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді арешту строком на 4 місяці.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
На підставі частин 1 статті 72 Кримінального Кодексу України; частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року/ зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання період його попереднього ув`язнення з 26 жовтня 2019 року по день ухвалення вироку - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.

В зв`язку з тим, що строк, який підлягає зарахуванню, перевищує строк призначеного ОСОБА_4 покарання, вважати його таким, що повністю відбув призначене судом покарання.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти з зали суду.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 відповідно до постанови Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 вересня 2012 року - скасувати.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_10 =

27.12.2019