Ухвала Іменем України
15 квітня 2020 року
м. Київ

справа № 158/832/19
провадження № 51-1855ск20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 22 серпня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Боремель Демидівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 січня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він у період з 02 січня по 04 лютого 2019 року з території ПП « ОСОБА_5 », що на АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу повторно, таємно викрав електродвигуни та інші запчастин на загальну суму 24 601,31 грн.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення провадження до нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що судом не спростовано доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора, про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, та невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним злочину й особі засудженого через м`якість.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК не оспорюються.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з копій судових рішень, призначаючиОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину,який відповідно до ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом віднесено до обставин, які пом`якшують покарання, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю відшкодував завдану шкоду.

Урахувавши всі ці обставини, апеляційний суд умотивовано погодився з рішенням суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Доводи прокурора щодо безпідставного звільнення засудженого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК розглянуто апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що наявність попередніх судимостей у ОСОБА_4 впливає на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, що було враховано судом при постановленні вироку, та є лише однією з даних про особу, які враховуються при призначенні покарання, і не є безумовною обставиною, яка виключає можливість звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3