Справа № 180/2686/18
Провадження № 1-кп/0182/481/2019
У Х В А Л А
Іменем України

31.05.2019 року м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000689 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 115 КК України -

ВСТАНОВИЛА :

В провадженні колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000689 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 115 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , яке мотивував тим, що обвинувачений скоїв особливо особливо тяжкий злочин. Прокурор вважає, що існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на свідків та потерпілих, перешкоджати провадженню іншими способами.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що він мав постійне місце проживання в м.Дніпро, де мешкав зі своєю сім`єї, просив колегії суддів обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1

Захисник заявив клопотання про заміну запобіжного заходу на більш мякий.

Разом з тим, захисник зазначив, що пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що запобіжний захід у вигляді утримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

З рішення Європейського суду від 06.12.2007 року, по справі «Попков проти Росії» випливає, що ... підозрюваний, обвинувачений повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо вагомих підстав, що виправдовують його утримання під вартою ... Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого самого мінімального терміну утримання під вартою.

Також просив суд звернути увагу на правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 року у справі Тодоров проти України, відповідно до якої для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачувань не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою.

Також відповідно до правової позиції ЄСПЛ викладеної у рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» відповідно до п.З статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Також до суду була надана заява дружини обвинуваченого ОСОБА_8 в якій вона забов`язалась забезпечити проживання обвинуваченого по заначеній адресі.

Вислухавши думку сторін, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення клопотання прокурора з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу на теперішній час не минули за думкою колегії суддів обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на недопитаних свідків.

Враховуючи обставини провадження, колегія суддів вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років.

В рішенні ЄСПЛ «Москаленко проти України», п.36, зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Разом з тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ в справі «Харченко проти України» визначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Колегія суддів враховує той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у особливо тяжкому злочині та у разі визнання його винним, йому може бути призначене покарання у вигляди позбавлення волі до п`ятнадцяти років, що може спонукати ОСОБА_7 переховуватись від суду.

Також на теперішній час триває стадія підготовчого судового розгляду, тобто потерпілі та свідки по провадженню не допитані. У такому разі неможливо виключати імовірності здійснення тиску на них з боку обвинуваченого, особливо враховуючи той факт, що ОСОБА_7 відомі місця проживання потерпілих за цим провадженням.

Оцінюючи зазначені ризики, колегія суддів вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому немає.

Ніякий більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеному ризику.

Строк тримання під вартою обвинуваченого належить продовжити не більше ніж на 60 днів.

Разом з тим, враховуючи практику ЄСПЛ, колегія суддів, продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за можливе, як альтернативний запобіжний захід, визначити обвинуваченому розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК, оскільки у разі, коли суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у злочинах, перелік яких передбачено ч. 3 ст. 183 КПК України, питання про визначення або ж не визначення застави віднесено на розсуд суду.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України встановлює, що особі, обвинуваченій у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи всі обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає доцільним обрати йому заставу у сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у розмірі 384200 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. 314 - 316 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника відмовити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 продовжити рахуючи з 31.05.2019 року до 29.07.2019 року включно.

Одночасно визначити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у розмірі 384200 грн. для забезпечення виконання ними обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Обвинувачений або заставодавець має право у будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави і зобов`язані виконувати наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3