ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/711/20 Справа № 194/1521/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.121 КК України,

за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції,
представника потерпілої: ОСОБА_9 ,
обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
перекладача: ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що судом не було з`ясовано обставини справи, не було досліджено та наведеного жодного доказу, на підставі яких суддя зробив свої висновки про необхідність тримання ОСОБА_6 під вартою. Не зазначено мотивів та обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також, не доведена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, вказує на те, що він одружений та його дружина зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

- захисник в інтересах обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, повернути обвинувальний акт прокурору та змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_6 з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що обвинувальний акт було складено українською мовою та вручено ОСОБА_6 без перекладу на російську мову, у зв`язку з чим, було порушено його право на захист. Як на порушення право на захист зазначає про те, що у судовому засіданні приймала участь перекладач без будь-яких документів, підтверджуючих її освіту.

Захисник вказує, що ОСОБА_6 тримається під вартою 1 рік 4 місяці, з місця вчинення злочину не тікав, сам прийшов до поліції, будь-яких впливів на потерпілого та свідків не вчиняв, раніше не судимий, а тому, на думку захисника, ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які посилається прокурор, відсутні.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до 19 лютого 2020 року, включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні обвинуваченому вказаного запобіжного заходу, та які на даний час не відпали, а саме: обвинувачений може незаконно впливати на свідків, так як володіє відомостями щодо їх місця проживання, а також, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої тяжкості та тяжких, судове слідство тільки розпочалося,обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, не має постійного місця роботи і офіційного джерела доходу, розлучений, тому не має міцних соціальних зв`язків, є громадянином республіки Азербайджан та неодноразово порушував міграційне законодавство України.

Даних про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , у суду не має.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, доводи захисника обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та своєї апеляційної скарги тільки в частині оскарження ухвали слідчого судді про продовження дії запобіжного заходу та відмовився від апеляційних вимог щодо вирішення питання про повернення обвинувального акту прокурору, думку представника потерпілих - ОСОБА_9 , яка вважала обраний запобіжний захід єдиним необхідним заходом, який відповідає, як тяжкості скоєння злочину, так і особі обвинуваченого, який не має місця постійного проживання, місця роботи та міцних соціальних зв`язків, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання осіб під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи обвинуваченого і його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника не можна визнати слушними.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії в тому числі тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, судове слідство тільки розпочалося у суді першої інстанції, а враховуючи те, що обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, не має постійного місця роботи і офіційного джерела доходу, розлучений, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо врахування численних порушень ОСОБА_6 міграційного законодавства України, оскільки обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, у зв`язку з порушенням вимог ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що також свідчить про ризики переховування обвинуваченого від суду та скоєння інших злочинів.

Крім того, не можна не погодитися з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним про місце проживання свідків, може незаконно впливати на них, з метою зміни показів на його користь, задля уникнення кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений не має місця проживання, де він би проживав після звільнення з місць позбавлення волі, що виключає можливість обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи обвинуваченого про наявність дружини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони жодними доказами не підтверджені, а тому, враховуючи обставину, що ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, що також свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційним судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

За матеріалами кримінального провадження обвинувачений скоїв злочин відносно близьких людей, які наразі є потерпілими та заявляли про своє занепокоєння з приводу знаходження ОСОБА_6 під домашнім арештом.

Зазначене виправдовує тривалість обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, доводи обвинуваченого та його захисника в цій частині, колегія суддів не може визнати обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченими, покладених на них процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Також, необґрунтованими є доводи захисника про те, що у судовому засіданні приймала участь перекладач без будь-яких документів, підтверджуючих її освіту, оскільки в матеріалах провадження наявна копія диплома про закінчення ОСОБА_11 Миколаївського державного педагогічного інституту ім. В.Г. Бєлінського за спеціальністю російська мова та література.

Доводи обвинуваченого про те, що його вина у скоєнні кримінального правопорушення не доведена, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки оцінка доказів та встановлення наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.

Доводи в апеляції захисника про те, що ОСОБА_6 з місця вчинення злочину не тікав, сам прийшов до поліції, раніше не судимий, не є безумовними підставами для зміни щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виду запобіжного заходу.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4