У Х В А Л А
Справа № 185/3439/20

Провадження № 1-кс/185/784/20

27 травня 2020 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 з участю слідчого ОСОБА_3 розглянувши клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, погодженим з прокурором, слідчий СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 порушує питання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000853 від 22 травня 2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.246 КК України з метою збереження речових доказів: бензопилу марки Stihl MS 361 помаранчево-білого кольору, дві пляшки об`ємом 1 л з наліпками, що мають написи Black та Pepsi, котрі вилучено в ході огляду лісосмуги, умовно поділену на ділянки №1 та №2 від 22.05.2020 року в період часу з 18:05 до 19:10 години, що розташована на землях Межирічської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області вздовж дороги в напрямку с.Оженківка поряд з полем №59.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та матеріали вислухавши думку слідчого, що приймав участь у його розгляді, якими воно обґрунтовується, приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.
Відповідно до частини першої статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).
Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 173 КПК визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В своєму клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на бензопилу марки Stihl MS 361 помаранчево-білого кольору, дві пляшки об`ємом 1 л з наліпками, що мають написи Black та Pepsi, при цьому як на підставу накладення арешту посилається на необхідність збереження речових доказів.
Однак, з протоколу огляду лісосмуги від 22 травня 2020 року взагалі не вбачається, що цей документ є протоколом огляду місця події та слідча дія, яка проводилась була проведена у відповідності до вимог ст.237 КПК України, також матеріалами клопотання не підтверджено та при розгляді клопотання не доведено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, безпосереднім предметом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ.
Правова належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт не встановлена.
Слідчий суддя критично ставиться і до твердження про той факт, що неможливо встановити власника або володільця майна, оскільки положеннями ч.2 ст.93 КПК України визначено повноваження сторони обвинувачення на проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій для виконання завдань кримінального провадження, закріплених ст.2 КПК України.
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, а також проаналізувавши наведені аргументи щодо необхідності накладення арешту на речові докази, вважає, що воно є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
За таких обставин, у задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 131-132, 170, 173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1