Справа № 742/3692/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/174/20
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 вересня 2019 року за № 0001325, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Прилуки, з середньою освітою, одруженого, маючого двох дітей, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 03 березня 2017 року Прилуцьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений по відбуттю покарання 26 липня 2019 року,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Визначено рахувати строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить пом`якшити призначене йому судом першої інстанції покарання.

Звертає увагу на те, що вину у вчиненому визнав повністю та відшкодував потерпілим збитки в зв`язку з чим вони не мають до нього претензій, при цьому просить врахувати його тяжкий стан здоров`я, так як він стоїть на обліку в СНІД центрі як ВІЛ інфікований, а також, проживає з матір`ю пенсійного віку, яка потребує постійного догляду, в зв`язку з чим вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком.

Не погоджуючись з вироком суду захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини свого підзахисного, просить його змінити, в частині призначеного покарання, шляхом призначення більш м`якого покарання, ніж призначено судом першої інстанції.

Звертає увагу на те, що місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 виду та міри покарання, не в достатній мірі було враховано позицію потерпілих, які не мають претензій до обвинуваченого, особу обвинуваченого, який критично віднісся до вчиненого ним кримінального правопорушення, його незадовільний стан здоров`я, та наявність у нього декількох тяжких невиліковних захворювань, які, на його думку, є самостійними підставами для звільнення від відбування покарання за хворобою, а виправлення ОСОБА_7 можливе без його ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою органами пробації.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 22 вересня 2019 року, близько 13 год. 30 хв., прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Прилуки вул. Ю Коптєва, 4-а, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав з коридору магазину дорожню валізу бренду M?S V202 вартістю 853, 33 грн., що на праві приватної власності належала ОСОБА_9 , після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому збитки на вказану вище суму.

23 вересня 2019 року, близько 11 год. 30 хв., ОСОБА_7 , прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: м. Прилуки вул. Ю Коптєва, 4-а, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю уваги до себе з боку продавців та інших покупців, повторно, таємно, викрав з коридору магазину дорожню валізу бренду M?S V202 вартістю 853,33 грн., що на праві приватної власності належала ОСОБА_9 , та виніс вказану валізу з магазину. Однак, довести злочинний намір до кінця ОСОБА_7 не зміг, хоча й виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як факт передачі ним на вулиці викраденої валізи його знайомому ОСОБА_10 був помічений робітником магазину.

23 вересня 2019 року, близько 13 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в магазині «Будактив» за адресою: м. Прилуки, вул. Гімназична, 83, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав з вітрини з електроінструментом належний ОСОБА_11 електрошуруповерт "VEGA VDS 1300" вартістю 791 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому збитки на вказану вище суму.

Вказаними в сукупності діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, та в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, що передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які висловились на підтримання поданих ними апеляційних скарг, думку прокурора, який просив апеляційні скарги сторони захисту залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, та закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але визнав та врахував як обставини, що пом`якшують покарання за вчинення даних кримінальних правопорушень: щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим, та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Апеляційні доводи сторони захисту про зайву суворість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчиненні ним кримінальні правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що він визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, відшкодував збитки потерпілим, в зв`язку з чим відсутні претензії майнового характеру, його стан здоров`я, так як він хворіє на тяжке захворювання.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого та захисника-адвоката ОСОБА_8 , не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційні вимоги сторони захисту про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених викладених в апеляційних скаргах доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

При цьому, з мотивувальної частини вироку вбачається, що місцевий суд до призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 підійшов з дотриманням принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, та на ряду з і ступенем тяжкості вчинених злочинів було враховано цінність суспільних відносин на які було здійснено посягання обвинуваченим, вартість викраденого, форму і ступінь вини, мотивацію, кількість епізодів кримінальних правопорушень, спосіб та місце вчинення злочинів, ступінь здійснення злочинного наміру та причину, в зв`язку з якою крадіжку, не було доведено до кінця.

Крім того, суд також дослідив дані про особу обвинуваченого, зокрема: його вік, незадовільний стан здоров`я, сімейний стан, відсутність даних про суспільно-корисну зайнятість, те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні, умисні корисливі злочини, посередньо характеризується за місцем проживання, критично ставиться до своїх дій, перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра, висновки досудової доповіді органу з питань пробації щодо високого ризику небезпеки для суспільства та вчинення повторного кримінального правопорушення, позицію потерпілих при призначенні покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4