ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/990/20 Справа № 203/2442/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001222 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 березня 2020 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалусуду, якою йому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що прокурором не доведено наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які він посилався в клопотанні, а саме: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, представників потерпілої юридичної особи, а також перешкоджати кримінальному провадженню.
Посилається на те, що він повністю визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, раніше не судимий, а тому він не може перешкоджати кримінальному провадженню, впливати на свідків і представників потерпілої юридичної особи, та переховуватись від суду.
Вказує на те, що він має намір відшкодувати завдані збитки потерпілій юридичній особі протягом тижня.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 березня 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, щоіснують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на цей час не втратили своєї актуальності, а також оцінюючи обставини того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому не має постійного місця роботи та місця реєстрації, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, тяжкість покарання у разі визнання його винним за вчинення вказаного злочину, а тому вищевказані обставини є достатнім приводом для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0001222від 15.05.2019 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 28.01.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що на цей час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: - переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого групою осіб за попередньою змовою; - незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки під час судового розгляду не всі учасники провадження допитані; - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений на момент затримання офіційно не працював, офіційних джерел доходів не має.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не втратили своєї актуальності, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, окрім того, обвинувачений раніше судимий, не має постійного місця роботи та реєстрації, відсутні міцні соціальні зв`язки, також обгрунтовано враховано тяжкість покарання у разі визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання ОСОБА_8 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи обвинуваченого про те, що він раніше не судимий, визнав вину, щиро розкаявся та має намір відшкодування завданні злочином збитки, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Посилання обвинуваченого щодо застосування до нього домашнього арешту є безпідставними, оскільки ОСОБА_8 не надано підтвердження щодо його проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав до затримання, також обвинуваченим не надано підтвердження міцності соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, у тому числі наявності родини, утриманців.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4