Справа №487/1672/20
Провадження №1-кс/487/2042/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.04.2020 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання старшого слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000978 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
23.03.2020 року старшого слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням в якому просив накласти арешт на насіння пшениці загальною масою 346,94 т, яке перебуває на тимчасовому зберіганні у ТОВ «Стивідорна компанія «АГРОКОНТРАКТ» (код 30396991) та знаходиться на зберіганні за адресою: м. Миколаїв, пр.-т. Героїв України, 1н/1.

Підставою для внесення клопотання стало те, що в провадженні СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області знаходиться досудове розслідування кримінального правопорушення за ч.3 ст.191 КК України у кримінальному провадженні №0000978 від 20.03.2020.

Оскільки зазначене вище насіння пшениці загальною масою 346,94 т. є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на насіння пшениці загальною масою 346,94 т.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Клопотання було розглянуто за відсутності власника майна, з урахуванням положень ст.172 ч.2 КПК України.

Вислухавши пояснення слідчого, дослідивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області знаходиться досудове розслідування кримінального правопорушення за ч.3 ст.191 КК України у кримінальному провадженні №0000978 від 20.03.2020.

В ході досудового розслідування встановлено, що 20.03.2020 до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшли матеріали звернення комерційного директора ТОВ «Садеко Органік» ОСОБА_5 щодо вжиття заходів до посадових осіб підприємства юридичної особи приватного права, що здійснює зберігання зернових культур, які зловживаючи службовим становищем привласнили майно заявника.

Так, 10.09.2019 між далі - TOB «СК «АГРОКОНТРАКТ» та ТОВ «САДЕКО ОРГАНІК», укладено договір про надання послуг по перевалці, зберіганню та експедируванню зернових та олійних культур № 10/09/19.

Після укладення договору №10/09/19 від 10.09.2019, на виконання вимог останнього, у період з 13.09.2019 по 27.09.2019, ТОВ «САДЕКО ОРГАНІК», замовленим транспортом та за власний кошт, завезено партію пшениці у кількості 540,200 т. на склад №1 за адресою: м. Миколаїв, пр.-т. Героїв України, 1н/1, що використовується TOB «СК «АГРОКОНТРАКТ», для подальшого зберігання вказаним підприємством та відвантаження.

В подальшому в період часу з 12.03.2020 по теперішній час, службові особи ТОВ «СК «АГРОКОНТРАКТ», фактично блокують відвантаження пшениці загальною вагою 346,94 т., що зберігається у складі №1, яким користується TOB «СК «АГРОКОНТРАКТ», розташований за адресою: м. Миколаїв, пр.-т. Героїв України, 1-н/1

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується за наявності підстав передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Метою арешту майна за положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України є: забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Європейський суд з прав людини, у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначив, що "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як слідує з клопотання, фактично слідчий, обґрунтовує необхідність накладення арешту на вказане майно, його відповідністю критеріям речових доказів, визначених положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України

Частиною 3 ст. 191 КК України передбачена відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, або привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Привласнення полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище.

Розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

Діяння може кваліфікуватися як привласнення чи розтрата лише у тому разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням.

Ця правомочність може виникати не лише в осіб, які перебувають у трудових відносинах з підприємством, установою чи організацією незалежно від форми власності (комірник, експедитор, агент по постачанню, продавець, касир). Такою правомочністю можуть наділятися і будь-які інші (приватні) особи, яким власник майна відповідно до закону передає певні повноваження щодо розпоряджання, управління, доставки чи зберігання майна. Така-правомочність у особи може виникнути на підставі цивільно-правових угод підряду, оренди, комісії, прокату, перевезення, схову, майнового найму. При цьому не має значення, яким саме власником - юридичною чи фізичною особою - винний був наділений певною правомочністю щодо відповідного майна.

Як встановлено в судовому засіданні між TOB «СК «АГРОКОНТРАКТ» та ТОВ «САДЕКО ОРГАНІК» укладено цивільно-правовий договір про надання послуг по перевалці, зберіганню та експедируванню зернових та олійних культур. На виконання зазначеного вище договору TOB «СК «АГРОКОНТРАКТ» прийняло на зберігання від ТОВ «САДЕКО ОРГАНІК» майно. При цьому затримка з відвантаженням зернових виникла з причини здійснення неповного розрахунку ТОВ «САДЕКО ОРГАНІК» за надані послуги.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.04.2020 р. в терміналі, розташованому за адресою: м. Миколаїв, пр.-т. Героїв України, 1-н/1, виявлено зерно пшениці насипом зверху покрите поліментом плівкою, яке за слів співробітників TOB «СК «АГРОКОНТРАКТ» належить ТОВ «САДЕКО ОРГАНІК» та буде повернуто власнику після виконання відповідних розрахунків, передбачених договором, про адміністрацію ТОВ «САДЕКО ОРГАНІК» було повідомлено письмовою претензією.

Матеріали кримінального провадження не свідчать, що майно, а саме зерно пшениця загальною вагою 346,94 т., відповідають критеріям визначеним у статті 98 КПК України та не підтверджують тих обставин, що потреби досудового розслідування, на даному етапі, з метою виконання завдань кримінального провадження, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, як накладення арешту.

З урахуванням вищевикладеного у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000978 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1