ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/214/17 Номер провадження 11-кп/814/361/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2019 року , -

за участю прокурора: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

представника ДУ: ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні подання в.о. начальника Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_9 .

Приймаючи таке рішення суд вказав , що наявність заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, а також працевлаштування в останні місяці перед зверненням адміністрації установи до суду з даним поданням, означає , що засуджений стає на шлях виправлення, а не довів своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з вказаним рішенням суду , засуджений подав апеляційну скаргу , в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково.

В обґрунтування поданої апеляції вказує , що суд безпідставно в основу свого рішення поклав характеристику від 15.03.2019 року де вказано , що засуджений не стає на шлях виправлення , проте суд не взяв до уваги , що характеристика оцінена такою мірою на момент розгляду адміністрації Полтавської виправної колонії №64. Також , судом не враховано , що він навчався , дотримувався внутрішніх трудових розпорядків , прибирав службові приміщення на безоплатній основі. В подальшому він був працевлаштований на оплатній основі. В цілому вказані обставини вказують на те , що він став на шлях виправлення.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні
В судовому засіданні засуджений свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор заперечував з приводу задоволення апеляції , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Мотиви суду
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, місцевий суд дійшов до висновку , що засуджений не довів свого виправлення.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимий, за даною справою засуджений 03.09.2018 року Ленінським райсудом м. Полтава за ст.ст.185 ч.2 , 70 ч.4 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Ленінського райсуду м. Полтава від 15.02.2019 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.03.2018 року по 04.10.2018 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку покарання 12.03.2018 року. Кінець строку покарання 17.09.2020 року.

Таким чином, на момент звернення до суду з клопотанням , засуджений формально має право на розгляд питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Правова конструкція ст. 81 КК України дає надію засудженому на можливість дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання і стимулює його до зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці як обов`язкових умов для здійснення такої надії.

Щодо змісту критеріїв, зазначених у ч. 2 ст. 81 КК, "сумлінна поведінка і ставлення до праці", то вони мають засвідчити, що засуджений довів своє виправлення. Визначення таких критеріїв залежить не лише від тяжкості вчиненого злочину і даних про особу засудженого, а головним чином від наявності сумлінного додержання ним усіх вимог режиму місця відбування покарання і правил поведінки та людського спілкування у колективі, від сумлінного і активного виконання дорученої роботи, суворого додержання виробничої дисципліни, щирого каяття у вчиненні злочину тощо.

При цьому , вказаних ознак поведінка засудженого повинна мати протягом усього періоду відбування ним покарань і в усіх установах, де він перебував , а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні вищенаведених даних та аналізу всього періоду відбутої частини строку покарання засудженим.

Тими матеріалами , які надані в розпорядження апеляційного суду , не доведено , що поведінка засудженого протягом усього періоду відбування покарання вказувала на його неухильне бажання стати на шлях виправлення.

Так , як вбачається з характеристики від 01.04.2019 року , яка міститься в матеріалах особової справи , ОСОБА_6 на момент її затвердження характеризується задовільно. Оцінка ступеню його виправлення « не стає на шлях виправлення».

Згідно довідки про стягнення та заохочення , ОСОБА_6 мав одне стягнення і два заохочення , одне з яких полягає у знятті раніше накладеного стягнення.

При цьому , варто звернути увагу , що обидва заохочення застосовані протягом 3-х місяців , перше через 2 місяці після висновку , що засуджений не тільки не довів своє виправлення , а навіть і не стає на шлях виправлення (характеристика від 01.04.2019 року ) , а останнє - за 1 місяць до звернення до суду із клопотанням.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції , що вказані обставини у своїй сукупності свідчать лише про наявність формально-юридичних підстав для застосування умовно-дострокового звільнення і не вказують на такий ступінь виправлення засудженого як «довів своє виправлення» поза розумним сумнівом.

Не спростовують висновків суду і інші обставини, наведені в апеляції засудженого на переконання його виправлення, оскільки аналогічні обставини були в повній мірі враховані судом першої інстанції і правильно були визнанні такими, що вказують на те, що ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

Зокрема , як вбачається із матеріалів особової справи , засуджений з урахуванням досить значного строку перебування в установі , працевлаштований був тільки останні кілька місяців.

Вважати з огляду на наведене , що мало місце сумлінне ставлення засудженого до праці , колегія суддів підстав не знаходить.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те , що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію засудженого слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2019 року щодо нього без змін;

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4