ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/140/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі 08 липня 2020 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Денисів Козівського району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно зі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік з покладенням на нього відповідних обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи №250/17-22 від 04.07.2017 в розмірі 1386 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №5-506/17 від 27.09.2017 в розмірі 618.50 грн., а всього па загальну суму 2004.50 грн. (дві тисячі чотири гривні п`ятдесят копійок) на користь держави.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , яка складена від імені них обох та обома підписана, обвинувачений та його захисник просять вирок місцевого суду скасувати, оскільки вважають його незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного суду доповнили свої вимоги і просять провадження у справі закрити.

Зокрема зазначають, що у відповідності до ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду, однак всупереч вказаним вимогам кримінальне провадження №0000724 було зареєстровано 03.03.2017 о 22:51:48 год., в той час, як протоколи огляду місця події та автомобіля від 03.03.2020 складені о 17 год. 10 хв. та о 19 год. 50 хв. відповідно, тобто з запізненням у 3 години.

Також вказує, що для складання висновку експерта від 27.09.2017 року за №5-506/17 (а. с. 200-202), останньому надані неправдиві вихідні дані. Зокрема в постанові про призначення судової інженерно-технічної експертизи від 12.09.2017 безпідставно зазначено, що «гальмування водій застосовував після наїзду». Проте, як зазначає апелянт, така інформація станом на дату складання висновку в матеріалах кримінального провадження жодними доказами не підтверджувалась.

Окрім того зазначає, що при складанні висновку експерт досліджував протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.03.2017, до якого були внесені зміни, оскільки, на відміну від наявного в матеріалах справи протоколу, у ньому не міститься прочерків у відповідних графах, а також відсутній запис підїзду 1 до підїзду 6. Також у наданому експерту протоколі змінена план-схема, в якій вже наявна нумерація підїздів, розмір тротуару та розмір узбіччя, у звязку з чим вважає такий висновок експерта недопустимим доказом.

Також вважає недопустимим доказом і додаток до протоколу огляду місця події від 13.03.2017, складений о 19:50 год., таблицю ілюстрацій, оскільки всупереч вимогам п. 3 ст. 105 КПК України вона не містить підпису слідчого.

Окрім того зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували те, що травми у потерпілої виникли внаслідок зіткнення з автомобілем обвинуваченого.

Стверджує, що слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП України в Тернопільській області ОСОБА_10 повідомляв суд (справа №607/2984/17-к), що буде проводитись судово-автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза автомобіля Шевроле Нубіра д.н.з. НОМЕР_1 , однак транспортно-трасологічна експертиза автомобіля, яка дала б змогу належним чином встановити обставини справи, слідством так і не проведена.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року було скасовано ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2017, якою накладено арешт на автомобіль ОСОБА_8 , з тих підстав, що окрім витягу з кримінального провадження про внесення в ЄРДР відомостей про дорожньо-транспортну пригоду від 03.03.2017, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CHEVROLET Nubira, який належить ОСОБА_8 , та протоколу огляду місця події від 03.03.2017 в матеріалах справи інших доказів причетності ОСОБА_8 до даного кримінального правопорушення не було.

Також, згідно з вказаною ухвалою апеляційного суду, в судовому засіданні ОСОБА_8 зазначав, що автомобіль був вилучений 03.03.2017 без складання відповідного протоколу, клопотання про арешт майна слідчий подав з порушенням передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України строків, а під час огляду працівниками поліції 03 березня 2017 року його автомобіля на задній частині були відсутні будь-які пошкодження, однак дані обставини слідчий суддя суду першої інстанції не перевірив та не дослідив.

Вказує, що протокол огляду місця події від 03.03.2017 не є достатнім доказом, який доводить вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, однак місцевий суд при постановлені вироку все ж таки опирається на даний документ як на такий, що підтверджує контакт транспортного засобу CHEVROLET Nubira, р.н. НОМЕР_1 , з потерпілою ОСОБА_11 .

Окрім того, на думку апелянта, судом не дано належної оцінки тому факту, що місце ДТП - вул. Чалдаєва, 1. Зазначає, що з карти виїзду швидкої медичної допомоги вбачається, що адреса виклику швидкої медичної допомоги - вул. Тернавського, 2/77, що не є місцем ДТП. Час отримання ними виклику - 15:55 год., тобто через одну годину після часу вчинення ДТП. Вказує, що слідством не доведено, а судом не встановлено, протягом якого періоду виникли травми в потерпілої (чи за 5 хв. до виклику швидкої допомоги, чи за 1 год.), і чи не отримала потерпіла травми від дії тупого предмета в іншому місці, ніж вул. Чалдаєва, 1м. Тернополя.

Також під час розгляду справи судом за клопотанням сторони обвинувачення не допитано єдиного свідка, який стверджував, що бачив момент ДТП - ОСОБА_12 , а отже не перевірено показань ключового свідка, що є порушенням прав ОСОБА_8 на захист, а також на справедливий суд, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_13 та її представник ОСОБА_9 просять суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , оскільки вважають вирок місцевого суду законним і обгрунтованим, який побудований на доказах, які є належними, допустимими та достатніми для визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно вироку суду, 03 березня 2017 року о 15 год. 00 хв. водій ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем марки "Chevrolet Nubira" р.н. НОМЕР_2 і рухався заднім ходом по вул. Чалдаєва м. Тернополя в напрямку до будинку № 5 зі швидкістю 1.6 км/год.

Під час руху по вказаній вулиці ОСОБА_8 порушив вимоги п. 1.5 ч. 1, п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України (далі ПДР), які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

В подальшому, продовжуючи такий рух заднім ходом, водій ОСОБА_8 проігнорував вимоги п. 10.9 ПДР України, який зобов`язував його під час руху заднім ходом не створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. Для забезпечення безпеки руху водій у разі необхідності повинен звернутись за допомогою до сторонніх осіб. В результаті допущених порушень вказаних вище пунктів ПДР України водій ОСОБА_8 допустив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_13 , яка рухалась по проїзній частині дороги в попутному напрямку по ходу руху транспортного засобу.

У результаті наїзду пішохід ОСОБА_13 отримала травму правої кисті у вигляді закритого перелому голівки першої п`ясткової кістки і синця на тильній поверхні, що супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Порушення водієм автомобіля "Chevrolet Nubira" р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 вимог п. п. 1. 5 ч. 1, 2. 3 (б), 10. 9 ПДР України, як зазначено у вироку, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 286 КК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просять задовольнити їхню апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, а також прокурора та представника потерпілої ОСОБА_13 - ОСОБА_9 , які вважають, що вирок місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 даного Кодексу слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 даного Кодексу у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються:

- формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

- статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;

- докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;

- мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;

- обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання;

- мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому;

- підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;

- мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Проаналізувавши доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам Закону, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах. При цьому доводи обвинуваченого та його захисника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.

Зокрема, безпідставними є доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, про неповноту судового розгляду, про те, що жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину у суду не було.

Так вирок суду містить формулювання обвинувачення, визначене судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, надано їм оцінку з огляду на положення ст. 94 КПК України кожному окремо та їх сукупності з наведенням мотивів, чому суд сприймає одні докази та відхиляє інші, та зроблено вмотивований і обгрунтований висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони відповідно до вимог ст. 85 КПК України є належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, на думку суду, вина ОСОБА_8 повністю підтверджується, а доводи апеляційної скарги про необхідність закриття кримінального провадження повністю спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_8 не визнав, зазначивши, що ДТП не вчиняв, причиною отримання потерпілою травми було падіння останньої позаду його автомобіля, а не порушення ним Правил дорожнього руху, як це зазначено у вироку.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, колегія суддів вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими у судовому засіданні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги:

- показання потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснила, що 03.03.2017 близько 15 години поверталась з роботи додому повз будинку по АДРЕСА_3 , коли попри неї проїхав автомобіль таксі, за кермом якого перебував обвинувачений, та якому вона надала дорогу, зійшовши з проїзної частини, після чого повернулась назад. Раптом, прямуючи до себе додому, відчула удар у спину, який відбувся внаслідок наїзду на неї задньою частиною автомобіля, внаслідок чого впала на дорогу і так в лежачому положенні автомобіль протягнув її ще якусь відстань. Вийшовши з автомобіля, водій - обвинувачений ОСОБА_8 в агресивній формі звернувся до неї із запитанням, як вона тут опинилася. Допомоги від нього не отримала. Записавши номерний знак таксі, викликала швидку допомогу та поліцію. Після наїзду на неї обвинувачений втік, проте на наступний день прийшов додому з вибаченнями. Зі своєї сторони вона просила у обвинуваченого 10 000 грн. на лікування, на що ОСОБА_8 спочатку погодився, проте жодних грошових коштів не надав. Під час досудового розслідування обвинувачений змінив свою позицію, заперечуючи причетність до вчинення злочину. Внаслідок наїзду на неї вона отримала забої правої сторони тіла і грудної клітки, перелом правої кисті пальця та розрив зв`язок;

- показання опитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що спільно з потерпілою ОСОБА_13 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В березні 2017 року після обіду потерпіла ОСОБА_15 прийшла додому, плакала та повідомила, що по АДРЕСА_3 на неї скоїв наїзд водій таксі. Скаржилась на біль, одяг останньої був забруднений. Ним була викликана поліція та бригада швидкої медичної допомоги. У лікарні №1 потерпілій був накладений гіпс на великий палець правої руки. Крім цього, він бачив у потерпілої забої ноги. Остання розповіла йому про обставини ДТП, зокрема повідомила, що водій автомобіля таксі, рухаючись заднім ходом, вчинив на неї наїзд, внаслідок чого вона впала, та протягнув її по дорозі якусь відстань до повної зупинки транспортного засобу. На наступний день після ДТП обвинувачений ОСОБА_8 прийшов за адресою їхнього проживання та просив забрати заяву з поліції про притягнення його до відповідальності. При цьому повідомив, що не має грошей, щоб відшкодувати завдану шкоду. У день ДТП асфальтне покриття було мокрим;

-показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що працює в Управлінні патрульної поліції у Тернопільській області на посаді командир тактико-оперативного реагування. 03.03.2017 вони прибули на виклик по лінії «102» (ДТП з потерпілими) за адресою: вул. Чалдаєва в м. Тернополі. Прибувши па місце, нікого не виявили. За декілька хвилин, обстежуючи двір за вказаною адресою, побачили потерпілу, яка перебувала в під`їзді будинку. ОСОБА_13 скаржилась на поганий стан здоров`я. При цьому повідомила, що автомобіль таксі, рухаючись заднім ходом, здійснив на неї наїзд. Він викликав слідчо-оперативну групу та поїхав з напарником на патрулювання. Через деякий проміжок часу він отримав орієнтування на автомобіль таксі, який причетний до ДТП. Візуально тілесних ушкоджень у потерпілої не бачив;

-показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , які аналогічні за змістом до показань свідка ОСОБА_16 ;

-даними, які містяться у протоколі прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.03.2017, згідно яких ОСОБА_13 повідомила, що 03 березня 2017 року близько 15 години по вул.Чалдаєва. 1 у дворі будинків невідомий їй водій автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на неї;

-дані, які містяться у протоколі огляду місця події від 03.03.2017 з таблицею ілюстрацій, згідно яких об`єктом огляду є автомобіль марки «Шевроле Нубіра», номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору. На автомобілі по всій його зовнішній поверхні виявлено нашарування грунту. При огляді даного автомобіля виявлено потертості грунту на задньому бампері розміром 25x7 см., які знаходяться на відстані 50 см. від правого краю бампера та на відстані 3 см. від нижнього краю заднього бампера. Будь-яких інших слідів на даному автомобілі не виявлено;

-дані, які містяться у протоколі огляду місця події від 03.03.2017 з додатком до нього плану-схеми, згідно яких об`єктом огляду є дворова територія будинку №1 по вул. Чалдаєва у м. Тернополі, яка складається з проїзної частини дороги (далі ПЧД), призначеної для руху і транспортних засобів у двох напрямках та має одну смугу для руху. Дана ділянка ПЧД з ямами та вибоїнами в обох напрямках. Об`єктів, які обмежують видимість з робочого місця водія, немає. До ПЧД з лівого боку примикає бетонно-кам`яний бордюр, за яким розташовані тротуар шириною 1 м., за ним розташований квітник будинку №1. Також з лівого боку до ПЧД примикають входи у під`їзди даного будинку. З правого боку до ПЧД примикає бетонно-кам`яний бордюр, за яким розташоване узбіччя та газон. Загальна ширина становить 3,4 м. Слідової інформації на даній ділянці ПЧД не виявлено, також не виявлено жодної слідової інформації, пов`язаної з наїздом на пішохода. Слід додати, що на момент проведення огляду місця події покриття ПЧД знаходилось у вологому стані;

-висновок проведеної судово-медичної експертизи №375 від 19.05.2017, з якої вбачається, що у ОСОБА_13 при судово-медичній експертизі та згідно із вивченими медичними документами про обстеження її 03.03.2017 в Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги виявлена травма правої кисті у вигляді закритого перелому голівки першої п`ясткової кістки і синця на тильній поверхні.

Перелом першої п`ясткової кістки правої кисті підтверджений вивченням рентгенограм від 03 і 10.03.2017.

Зазначені вище ушкодження виникли від дії тупого предмета незадовго до звернення за медичною допомогою, що підтверджується їх характером, відсутністю ознак зрощення перелому та забарвленням синця.

Утворення вказаних вище ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, обставини якої наведені у постанові, не виключається.

Виявлена у ОСОБА_13 травма правої кисті не була небезпечною для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості - п. 2.2.2 "Правил :удово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ. 1995);

-дані, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 11.09.2017 з додатком - схемою та таблицею ілюстрацій до нього, згідно яких учасники слідчого експерименту зібрались на місці ДТП по вул. Чалдаєва, 1 навпроти під`їзду №5.

При проведенні слідчого експерименту використовувався автомобіль Шевроле Нубіра, реєстраційний помер НОМЕР_1 , тобто той самий автомобіль, яким 03.03.2017 керував ОСОБА_8 . Спершу обставини ДТП відтворив на місці ДТП ОСОБА_8 . Так, за його показаннями 03.03.2017 він зупинив автомобіль «Шевроле» на рівні під`їзду №5 на віддалі 2,3 м. і заднього бампера до середини під`їзду, вийшов з автомобіля та знаходився під накриттям під`їзду. В той момент побачив, як жінка з власної необережності впала на дорожнє покриття та вказав рукою на місце. Воно знаходиться на рівні 4,8 м. до середини під`їзду або 2,5 м. заднього бампера автомобіля «Шевроле», який стояв нерухомо. Категорично стверджує, на момент ДТП автомобіль не рухався, він був за межами салону, а потерпіла впала внаслідок власної необережності.

За показаннями потерпілої ОСОБА_13 , які вона відтворила на місці пригоди, до наїзду вона рухалась назустріч автомобілю, зійшла на лівий газон, пропустила його, після чого знову повернулась на проїзну частину. Дійшовши до під`їзду №5, почула, що вказаний автомобіль рухається заднім ходом, наближаючись до неї. Після цього пройшла ще певну відстань та відчула удар автомобілем в спину, від якого впала. За показаннями потерпілої встановлено, що до наїзду протягом останніх 6 секунд вона рухалась прямолінійно в рівномірному темпі 0.6 м/с. Автомобіль «Шевроле» в момент початку руху заднім ходом знаходився на віддалі 9,6 м. до місця наїзду і рухався заднім ходом зі швидкістю 1,6 м/с. При такому розташуванні автомобіля та пішохода з робочого місця водія чітко проглядається через дзеркало заднього виду салону та бокові дзеркала заднього виду людина, яка рухається позаду в попутному напрямку.

З пояснень потерпілої також встановлено, що при наїзді вона була обернута до автомобіля задньою поверхнею тіла. Місце наїзду знаходиться на віддалі 4,8 м. до середини під`їзду.

За показаннями свідка ОСОБА_18 на момент ДТП вона знаходилась у своїй квартирі на першому поверсі. Почувши крик, виглянула у вікно та побачила чорний автомобіль із шашками таксі, а позаду нього жінку. Через водійську дверку з автомобіля вийшов чоловік, який попрямував до потерпілої.

З висновку проведеної автотехнічної експертизи №250/17-22 від 04.07.2017 вбачається, що підстав технічного характеру вважати рульове керування автомобілі СНEVROLET Nubira д.н.з. НОМЕР_3 на момент проведення експертного огляду таким, не відповідало вимогам 31.4.2 «б», «г» ПДР, немає.

Система робочого гальма автомобіля CHEVROLET Nubira д.н.з. НОМЕР_3 на момент проведення експертного огляду знаходилась в працездатному стані та вимогам ПДР України відповідала.

Шини коліс автомобіля CHEVROLET Nubira д.н.з. НОМЕР_3 на момент проведення експертизи знаходились у працездатному стані та вимогам Правил дорожнього руху відповідали.

Система зовнішніх світлових приладів автомобіля CHEVROLET Nubira д.н.з. НОМЕР_3 вимогам ПДР України відповідала.

Під час проведення експертного огляду автомобіля CHEVROLET Nubira д.н.з. НОМЕР_3 не було виявлено несправностей основних систем, які впливають на безпеку руху та які могли б стати причиною втрати керованості і самостійної зміни напрямку руху.

З карти виїзду швидкої медичної допомоги №13390 від 03.03.2017 вбачається, що 03.03.2017 о 15 год. 20 хв. БШД прибула на місце, а саме вул. Тарнавського. 2 м. Тернополя, де надала медичну допомогу ОСОБА_13 . Попередній діагноз: забій грудної клітки, попереку, живота справа. Перелом першого пальця правої руки. Забій правого колінного суглобу;

У висновку проведеної судової інженерно-транспортної експертизи №5-506/17 від 27.09.20 зазначено, що в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, що склалася, водій автомобіля «Chevrolet Nubira» повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 1 10.9 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи фактичні обставини розвитку дорожньо-транспортної ситуації, заданому слідством комплексі вихідних даних, технічна можливість у водія автомобіля Chevrolet Nubira уникнути наїзду на пішохода полягала у виконанні ним вимог п. п. 10.1. 10.9 ПДР України, для чого завад технічного характеру у його водія не було.

При заданому слідством комплексі вихідних даних на момент проведення експертизи невідомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля Chevrolet Nubira діяти відповідно до вимог п. п. 10.1., 10.9 ПДР України, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам зазначених пунктів Правил.

В даній дорожньо-транспортній ситуації невідповідність дій водія автомобіля Chevrolet Nubira вимогам п. п. 10.1., 10.9 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

В розглядуваній слідством дорожній ситуації та при заданому комплексі вихідних даних невідповідність дій водія автомобіля Chevrolet Nubira вимогам п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України привела до виникнення даної ДТП, тобто причиною настання даної ДТП - наїзд транспортного засобу на пішохода з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля Chevrolet Nubira зазначеним вимогам пунктів Правил дорожнього руху України.

Аналізуючи позицію обвинуваченого, який заперечував свою причетність до скоєної ДТП, місцевий суд прийшов до висновку, що зазначена позиція не узгоджується із дослідженими доказами та спростовується, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка стверджувала, що на неї був здійснений наїзд автомобілем під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , так і висновком судово-медичної експертизи № 375 від 19.05.2017, який узгоджується із поясненнями потерпілої, де зазначено, що тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета незадовго до звернення її за медичною допомогою, що підтверджується їх характером, відсутністю ознак зрощення перелому та забарвленням синця. Утворення вказаних вище ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, обставини якої наведені у постанові, не виключаються. Крім цього, оглядом місця події від 03.03.2017 встановлено, що при огляді автомобіля марки «Шевроле Нубіра», номерний знак НОМЕР_3 , виявлено потертості грунту па задньому бампері, що вказує на контакт вказаного транспортного засобу з пішоходом - потерпілою ОСОБА_13 .

Із вказаним висновком суду погоджується і апеляційний суд. Разом з тим вказана обвинуваченим версія подій спростовується і іншими доказами в провадженні, наведеними вище, в тому числі і показаннями свідків, які судом покладено в основу свого рішення з наведенням мотивів цього.

Пояснення свідків в суді першої інстанції в цілому узгоджуються між собою та з поясненнями потерпілої, а також з іншими доказами у справі. Тому судом було покладено в основу свого рішення саме висновки експерта від 04.07.2017 №250/17-22, які здійснені на підставі вихідних даних, в тому числі з показань вказаних осіб.

Обгрунтованим є висновок місцевого суду і щодо критичної оцінки пояснень обвинуваченого з приводу того, що контакту потерпілої з автомобілем не було, остання впала під машину внаслідок власної необережності. Суд правильно зазначив, що ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Шевроле», рухаючись заднім ходом, в порушення п. 1.5 ч.1., п.2.3 (б), п. 10.9 ПДР України вчинив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода, яка рухалась по проїзній частині дороги в попутному напрямку по ходу руху транспортного засобу, внаслідок чого остання отримала тілесне ушкодження середньої тяжкості. Судом не встановлено будь-яких підстав, з яких потерпіла та свідки могли б обмовити обвинуваченого ОСОБА_8 .

Таким чином, суд ґрунтовно дослідив причинно-наслідкові зв`язки між діями водія транспортного засобу з наслідками, що настали.

Отже, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у вироку від 10 лютого 2020 р. з дотриманням вимог статей 84, 94, 373, 374 КПК дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку, що саме між діями водія ОСОБА_8 , який допустив порушення ПДР, та наслідками, які настали у виді заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, є необхідний і достатній причинний зв`язок.

Сукупності доказів по справі суд надав належну оцінку і дійшов вірного висновку про порушення обвинуваченим п.. 1.5 ч.1., п.2.3 (б), п. 10.9 ПДР, які перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілої, та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні доказів винуватості обвинуваченого спростовуються вищезазначеними дослідженими судом з дотриманням вимог КПК України матеріалами справи, якими безспірно встановлений факт події за участю автомобіля марки «Шевроле Нубіра», номерний знак НОМЕР_3 , а також керування ним під час ДТП водієм ОСОБА_8 .

Покарання обвинуваченому судом визначено з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, позитивних даних про особу винного, відсутності помякшуючих та обтяжуючих вину обставин, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, визначеним відповідно до основних принципів призначення покарання.

Що стосується тверджень апелянта про порушення вимог ч. 3 ст. 214 КПК щодо негайного внесення відомостей в ЄРДР після огляду місця події, слід відмітити, що при застосуванні поняття «негайно» часові межі встановлено лише стосовно вручення постанови про порушення кримінальної справи (ч. 1 ст. 98-2 КПК) і допиту підозрюваного (обвинуваченого) (ч. 2 ст. 107 КПК; ч. 1 ст. 143 КПК). В усіх інших випадках вживання поняття «негайно» не супроводжується кількісним обмеженням, а тому колегія суддів приходить до висновку, що органом досудового розслідування при внесенні відомостей до ЄРДР вимоги ст. 214 КПК порушені не були.

Також вказує, що для складання висновку експерта від 27.09.2017 за №5-506/17 (а. с. 200-202) останньому були надані неправдиві вихідні дані, в тому числі інформація щодо гальмування водієм, яке він застосовував після наїзду, яка, як зазначено у апеляційній скарзі, є неправдивою, оскільки вона на момент проведення експертизи у матеріалах справи була відсутня, а тому вважає цей висновок недопустимим доказом; при складанні висновку експерт досліджував протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.03.2017, до якого були внесені зміни, у звязку з чим також вважає такий висновок експерта недопустимим доказом, як і додаток до протоколу огляду місця події від 03.03.2017, складений о 19:50 год., таблицю ілюстрацій, оскільки всупереч вимогам п. 3 ст. 105 КПК України вона не містить підпису слідчого.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що для проведення експертизи від 27.09.2017 за №5-506/17 органом досудового розслідування 12.07.17 експерту були надані копії матеріалів кримінального провадження № 0000724, в тому числі протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.03.17 та схема до нього, протокол проведення слідчого експерименту з обвинуваченим, потерпілою та свідком ОСОБА_12 від 11.07.17, з яких і вбачається, що зупинився водій саме після наїзду на потерпілу.

Таким чином, стверджувати, що експертом зроблено висновок за відсутності зазначеної апелянтом інформації, підстав немає, оскільки таке твердження суперечить матеріалам кримінального провадження: висновок експертом було зроблено, як вбачається із зазначених дат, після проведення слідчого експерименту, протокол якого був одним з процесуальних документів, який досліджувався.

При цьому експерт, як вбачається з тексту його висновку за №5-506/17 від 27.09.17, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обовязків за ст. ст. 384, 385 КК України.

Що стосується тверджень у апеляційній скарзі про дослідження експертом протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.03.2017, до якого були внесені зміни, та відсутності підпису слідчого на таблиці ілюстрацій, що є підставою, на думку апелянта, про визнання доказу недопустимим, то, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.03.17, який у апеляційній скарзі названий змінами до протоколу ОМП від 03.03.17, є лише додатком до протоколу ОМП від 03.03.17, який був складений того ж дня 03.03.17, як і таблиці ілюстрацій.

ОМП був проведений за правилами ст. ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК, а тому вважати, що у протокол огляду місця події від 03.03.17 були внесені будь-які зміни, підстав немає і з матеріалів справи не вбачається.

З п. 23 рішення ЄСПЛ Проніна проти України вбачається, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, враховуючи наявність досліджених місцевим судом доказів винуватості обвинуваченого, яким надано оцінку апеляційним судом, доводи апеляційної скарги про невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є необгрунтованими.

З огляду на те, що інших порушень, які б свідчили про наявність при розгляді даного кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 10 лютого 2020 р. відносно ОСОБА_8 та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді