Дата документу 10.02.2020 Справа № 319/1525/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/91/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 319/1525/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника-адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області та Куйбишевським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17 лютого 2020 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СВ Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 .

В клопотанні зазначено, що 20 грудня 2019 року близько 17.00 годин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився в будинку за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та в цей час між ними на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 в кімнаті спальні з поверхні металевого сейфу в праву руку взяв молоток та зайшов до кімнати кухні, де перебував ОСОБА_10 .

Так, близько 17 годин 20 хвилин 20.12.2019 ОСОБА_8 з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що нанісши удари у життєво важливі органи може настати смерть, умисно завдав правою рукою два удари обухом молотка в задню верхню ліву частину голови ОСОБА_10 . В ході нанесення ударів основна металева частина молотка від`єдналась від дерев`яної ручки та відлетіли впавши на підлогу, що позбавило можливості ОСОБА_8 продовжувати наносити удари по голові, тому останній, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , підняв з підлоги поблизу порогу вхідного отвору в спальну кімнату цеглину та, взявши її в праву руку, наніс ОСОБА_10 один удар в область тім`яної кістки черепа, від чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_8 , ставши на коліна, та, взявши цеглину в дві руки, продовжив наносити удари цеглиною по голові ОСОБА_10 , завдавши приблизно 20 ударів, внаслідок чого ОСОБА_10 , згідно лікарського свідоцтва про смерть №356 від 21.12.2019 були нанесені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток склепіння черепу з ушкодженням головного мозку, які були небезпечними для життя в момент спричинення та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 , тим самим умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вбивстві, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання передбаченим ст.177 КПК України ризикам. Оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, слідчий суддя вважав можливим не визначати розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Слідчим суддею не було враховано дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався; з місця злочину не скривався, самостійно повідомив про скоєний злочин; за пред`явленою підозрою визнав обставини вчинення злочину, надав свідчення, прийняв участь у слідчому експерименті, що свідчить про співпрацю з органом досудового розслідування, критичне ставлення до скоєного злочину, а відтак про відсутність підстав для переховування від органів досудового розслідування, суду, а також виключає будь-який мотив впливати на свідків у кримінальному провадженні; має постійне місце проживання, за яким проживає разом з матір`ю, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків, а також можливість забезпечення перебування ОСОБА_8 під домашнім арештом; є інвалідом 3 групи з дитинства, в зв`язку з чим йому призначено пенсію довічно; має важкі захворювання обох ніг, в зв`язку з чим сильно обмежений у пересуванні, самостійно майже не пересувається, потребує постійної сторонньої допомоги та приймання ліків.

Вказує, що свідків, які б були очевидцями вчинення злочину у кримінальному провадженні немає. Свідок ОСОБА_11 , яка є матір`ю підозрюваного ОСОБА_8 та дружиною загиблого ОСОБА_10 , надала покази, які співпадають з показами підозрюваного ОСОБА_8 , наданими їм під часу допиту та слідчого експерименту. Покази свідка ОСОБА_12 також співпадають з показами підозрюваного ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 . Отже будь-який сенс впливати на свідків у ОСОБА_8 відсутній.

Таким чином, слідчим суддею, всупереч вимогам ст.ст.178, 370 КПК України, не надано оцінки усім обставинам, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Всупереч вимогам ст.183 КПК України стороною обвинувачення не доведено, а слідчим суддею не встановлено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу слідчого судді скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, а також дані про його особу, який раніше не судимий, вчинив злочин із застосуванням насильства проти життя та здоров`я потерпілого, що призвело до його смерті, не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза його переховування, а обізнаність про адресу проживання свідків, які є жителями смт. Комиш-Зоря Більмацького району Запорізької області, одним із свідків є його мати, яка проживає разом з підозрюваним, робить високим ризик незаконного впливу на них збоку підозрюваного.

Доводи захисника щодо відсутності у підозрюваного судимостей та наявності постійного місця проживання не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на неможливість перебування ОСОБА_8 під вартою внаслідок інвалідності III групи з дитинства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів, які б підтвердили, що підозрюваний через захворювання не може триматися під вартою, апеляційному суду не було надано, у тому числі не було надано ніякої довідки медичної комісії про неможливість тримання його під вартою.

Що стосується доводів захисника про те, що свідок ОСОБА_11 вже надала свої показання органу досудового розслідування, а тому у підозрюваного відсутній сенс впливати на свідка, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, коли тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Більмацького ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17 лютого 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4