КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/45/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: 537, 539 КПК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Бориспільська виправна колонія №119» матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7

представника

ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна - звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 9 (дев`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів.
Рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою довів, що став на шлях виправлення. За час відбування покарання зарекомендував себе посередньо. Відношення до праці сумлінне. За порушення вимог режиму відбування покарання отримав 3 стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має 8 заохочень. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. Дотримується правил особистої гігієни, зауважень з цього приводу до нього не було, вказане підтверджується відповідними характеристиками на засудженого, наданими адміністрацією БВК №119.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 29.11.2019 про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, відповідно до якої відмовити у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Апелянт зазначає, що висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, проте, на думку прокурора, дана вимога не була дотримана судом першої інстанції.
Так, за доводами прокурора, ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З приводу ставлення засудженого до праці прокурор зазначає, що висновок суду про те, що засуджений довів своє виправлення не відповідає дійсності та не ґрунтується на досліджених в залі судового засідання доказах, оскільки за наявними в особовій справі матеріалами, засуджений ОСОБА_7 за час перебування в установі отримав вісім заохочень(03.02.2017, 10.05.2017, 27.07.2017, 20.01.2018, 17.10.2018, 23.04.2019, 18.07.2019, 17.10.2019) та сім стягнень (04.06.2015, 29.09.2015, 06.11.2015, 30.11.2015, 08.09.2016, 30.08.2017, 26.05.2018). А всього засуджений перебуває в виправній колонії з 17.03.2016 р.
Також прокурор вказує на те, що у висновку суду не відображено сумлінне ставлення засудженого до праці протягом всього періоду відбування покарання.
Апелянт зазначає, що судом не враховано рішення комісії щодо можливості переведення засудженого до ДСР (ст. 101 КВК України), застосування ст. 81, 82 КК України, в яких відображено причини відмови у застосуванні вищевказаних пільг. Зокрема в характеристиці від 16.09.2016 зверталась увага на те, що засуджений, під час знаходження в Київському СІЗО, зарекомендував себе з негативного боку, мав 4 (чотири) стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав.
Відповідно до характеризуючи даних, почав працювати не з самого початку після прибуття до установи виконання покарання, а лише через значний проміжок часу. У характеристиці від 20.07.2018 зазначено, що засуджений був працевлаштований на роботу слюсарем по ремонту обладнання виробництва установи. За період відбування покарання зарекомендував себе з негативного боку за порушення вимог режиму відбування покарання, а саме обладнав на робочому місці спальне місце за що отримав стягнення.
Така позиція суду першої інстанції, на думку прокурора, суперечить вимогам «Пленуму ВСУ № 2 від 25.04.2002» в частині того, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, відтак, на думку апелянта, висновок суду про те, що ОСОБА_7 якимось чином сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення не ґрунтується на досліджених доказах.
З приводу поведінки засудженого прокурор зазначає, що висновок суду про те, що сукупність досліджених судом доказів вказують, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою довів своє виправлення, враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, не відповідає дійсності.
Апелянт зазначає, що судом встановлено, що ОСОБА_7 під час перебування в ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» зарекомендував себе посередньо, однак, судом першої інстанції під час дослідження матеріалів особової справа засудженого, не прийнято до уваги ті факти, що відповідно до характеристики від 16.09.2016 зазначено, що засуджений намагається бути ввічливим до працівників установи, встановленні законодавством вимоги лише під контролем, не завжди має охайний вигляд, не бере участь у програмах диференційованого виховного впливу та в роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи. Аналогічні характеризуючі дані про особу засудженого викладено і в характеристиках від 21.06.2017, 20.07.2018 та від 22.11.2019.
Таким чином, на думку апелянта, висновок суду про те, що ОСОБА_7 сумлінним ставленням до праці за весь час відбування покарання довів, що став на шлях виправлення, не ґрунтується на досліджених доказах, оскільки процес виправлення в тому числі у поведінці почав відбуватись у 2019 році лише після відмови у застосування ст. 81 КК України всі заохочення засуджений отримав в 2018 році саме перед настанням пільги.
На переконання прокурора, висновок суду про сумлінну поведінку засудженого та його виправлення не базується на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Прокурор зазначає, що з матеріалів подання та особової справи в їх сукупності, враховуючи тяжкість злочину вчиненого ОСОБА_7 (засуджений неодноразово судимий за злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту) вбачається, що ОСОБА_7 належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що він своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення матеріали справи не містять, а висновок суду про можливість застосування ст. 81 КК України до засудженого є помилковим і не відповідає фактичним обставинам справи та призвів до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

На апеляційну скаргу прокурора засудженим ОСОБА_7 подано заперечення, в яких він просить апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
З приводу доводів прокурора щодо ставлення засудженого до праці, ОСОБА_7 зазначає, що посилання прокурора на те, що за час перебування в установі, він ( ОСОБА_7 ) отримав 8 заохочень і 7 стягнень, є безпідставним, оскільки дисциплінарні стягнення не мають ніякого відношення щодо ставлення до праці.
При цьому ОСОБА_7 зазначає, що за час перебування в установі, він отримав лише 3 стягнення, а ще 4 він отримав перебуваючи в слідчому ізоляторі у 2015 року.
Засуджений зазначає, що прокурором не було враховано за що саме були стягнення і наскільки справедливими вони були.
З приводу посилання прокурора на ставлення до праці засуджений ОСОБА_7 зазначає, що 8 заохочень майже за 4 роки роботи в промисловій зоні БВК №119 свідчать про сумлінне ставлення до праці.
Засуджений зазначає, що він працював і в СІЗО, і вже через тиждень після появи в БВК №119 розпочав працювати старшим оператором котельні.
Щодо посилання прокурора на те, що судом першої інстанції не було враховано рішення комісії щодо можливості переведення його ( ОСОБА_7 ) до ДСР (ст. 101 КВК України), застосування ст. 81, 82 КК України, то на переконання засудженого, такі посилання прокурора не відповідають дійсності, оскільки судом було враховано справжні причини відмови, а не ті формальні та стандартні, на які посилається прокурор.
Відтак, на переконання ОСОБА_7 , всі аргументи, на які посилається прокурор з приводу необґрунтованості рішення суду першої інстанції, не відповідають дійсності.
З проводу посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів своє виправлення про що свідчать негативні характеристики від 16.09.2016, 21.06.2017, 20.07.2018, то засуджений зазначає, що станом на 16.09.2016 року, коли йому було надано першу характеристику, у нього не було жодного заохочення, однак було 1 непогашене стягнення, що стало єдиною причиною відсутності позитивної характеристики. Станом на 21.06.2017 року, коли йому ( ОСОБА_7 ) було надано другу характеристику, у нього було лише 2 заохочення і адміністрація БВК №119 вважала, що цього недостатньо для позитивної характеристики. Станом на 20.07.2018 року, коли надавалася третя характеристика у нього було вже 4 заохочення, але 1 непогашене стягнення, що і стало справжньою причиною, чому не було написано позитивну характеристику. А станом на 22.11.2019 року, коли видавалася 4 характеристика, вже було 8 заохочень і хоча вже більше ніж 1,5 року не було жодного стягнення, йому все одно згадали попередні погашені стягнення, що в черговий раз стало підставою для негативної характеристики.
На переконання засудженого, судом першої інстанції було враховано всі характеристики, та прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення.
ОСОБА_7 стверджує, що посилання прокурора на те, що отримання засудженим протягом 2016-2019 років стягнень свідчить про те, що засуджений має не чітку лінію поведінки та не має бажання виправитись, не відповідає дійсності, оскільки він ( ОСОБА_7 ) у 2019 році не мав жодного стягнення, має чітку лінію поведінки і бажання виправитись.
З приводу посилання прокурора на тяжкість вчиненого злочину, то засуджений вказує на те, що у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2002 р. ніде не сказано про те, що тяжкість злочину може якимось чином впливати на надання умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку представника колонії, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, думку засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді, зокрема, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м?яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на шість років шість місяців з конфіскацією майна.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2016 року застосовано Закон України від 26.11.2015 року № 838-VIII та зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 05.03.2015 року по 25.02.2016 року.
Початок строку розпочався 05.03.2015 року та закінчується 14.09.2020 року. Настання пільги УДЗ : 14.07.2018 року.
18.10.2019 року засуджений ОСОБА_7 до суду першої інстанції подав клопотання про умовно-дострокове його звільнення від подальшого відбування покарання.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 9 (дев`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів.
На переконання колегії суддів, висновок, викладений в ухвалі суду про наявність підстав для умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджується наявними у провадженні матеріалами.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали судового провадження та особової справи засудженого, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення за весь період відбування покарання, тому може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Так, згідно характеристики від 22.11.2019 року, яка знаходиться в матеріалах судового провадження, засуджений ОСОБА_7 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 10.03.2015 року. Під час знаходження в ДУ «Київський СІЗО» зарекомендував себе з негативного боку, мав 4 стягнення, 2 з яких було накладено до вступу вироку в законну силу, заохочень не мав. До праці не залучався. В ДУ «Бориспільська виправна колонія (№ 119)» відбуває покарання з 17.03.2016 року. За період відбування покарання зарекомендував себе посередньо. Працевлаштований слюсарем по ремонту обладнання на виробництві установи. Відношення до праці сумлінне. За порушення вимог режиму відбування покарання отримав 3 стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має 8 заохочень. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими позитивної спрямованості. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи ставиться дбайливо, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. Поставлені завдання та трудові доручення виконує вчасно і якісно, приймає активну участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. Приймає участь у суспільному житті відділення. Дотримується правил особистої гігієни, зауважень з цього приводу до нього не було. Виконує роботи по самообслуговуванню, рівень необхідних навичок достатній. За характером спокійний, врівноважений. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Відповідно до статті 123 Кримінально - виконавчого кодексу України приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», відвідує церкву. Відповідно до статті 127 Кримінально - виконавчого кодексу України приймає участь у роботі самодіяльних організацій, а саме в освітній секції. Відповідно до статті 110 Кримінально - виконавчого кодексу України підгримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримує від них передачі (а.п. 17-18).
Згідно з психологічною характеристикою засуджений ОСОБА_7 характеризується з позитивного боку. На профілактичному обліку у психолога як особа «схильна до суіцидальних реакцій» не перебуває. Своєю поведінкою та добропорядним відношенням може розглядатися на комісії (а.п. 19).
Більш того, з довідки про нарахування ОСОБА_7 заробітної плати вбачається, що засуджений з травня 2016 року працевлаштований, постійно працює та отримує заробітну плату, і за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці отримав 8 заохочень.

Наведене свідчить про необґрунтованість посилань прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 почав працювати не з самого початку після прибуття до установи відбування покарання, та з приводу несумлінного ставлення засудженого до праці. Такі посилання повністю спростовуються наявними у провадженні та дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», відвідує церкву та приймає участь у роботі самодіяльних організацій, а саме в освітній секції.
Всупереч доводам апеляційної скарги, в матеріалах справи відсутні дані, які б у своїй сукупності негативно характеризували засудженого впродовж всього періоду відбування покарання. Наявність у ОСОБА_7 попередніх негативних характеристик не може слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, як і вказувати на те, що поведінка засудженого не зазнала позитивних змін.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що засуджений ОСОБА_7 має 8 стягнень, що на думку прокурора свідчить про його несумлінну поведінку, то вони є безпідставними, оскільки з довідки стягнень та заохочень (а.п. 18) вбачається, що станом на 17.10.2018 року усі стягнення зняті та погашені і, з огляду на положення пункту 14 ст.134 КВК України, на момент судового розгляду клопотання ОСОБА_7 , засуджений вважається таким, що не має стягнень.
Крім того апеляційний суд вважає, що проступки, за які засуджений був підданий стягненням не є грубими, були допущені в 2016 -2017 р.р. Проте, на протязі 2018 р. було застосовано лише одне стягнення, а на протязі 2019 року він не допускав аналогічних порушень режиму утримання, що в свою чергу свідчить про його виправлення.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, оскільки відомості про особу засудженого вказують на те, що його поведінка протягом строку відбування покарання зазнала позитивних змін та він довів своє виправлення.
Що стосується посилання прокурора на те, що засудженому ОСОБА_7 рішеннями комісії двічі було відмовлено у застосуванні до нього вимог ст. 81, 82 КК України та 101 КВК України, то вони не можуть бути взятими до уваги, оскільки відсутність у минулому підстав для звільнення від відбування покарання умовно-достроково не може бути перешкодою для ухвалення відповідного рішення в майбутньому, коли такі підстави з`явились.
Також колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про те, що суд не взяв до уваги особу засудженого ОСОБА_7 , який неодноразово судимий за злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту та не зробив належних висновків, оскільки кількість судимостей та тяжкість вчинених злочинів самі по собі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 КПК України,колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2019 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна - звільнено умовно-достроково на невідбуту частину покарання, що становить 9 (дев`ять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4