У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2019 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, кримінальне провадження №0005621 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, працюючого вантажником, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
До Дніпровського районного суду м.Києва надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005621, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд кримінального провадження, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам, передбаченимст.291 КПК України, викликати потерпілу та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування. Також заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу на стадії досудового розслідування на даний час не відпали та продовжують існувати.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення обвинувальний акту до судового розгляду, просили суд не застосовувати запобіжний захід, оскільки обвинувачений працює грузчиком у нічні зміни, тому домашній арешт порушить його право на працю та позбавить можливості існування його родини.

У підготовчому судовому засіданні представник потерпілої заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке мотивоване тим, що в ньому зазначено, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_5 завдана матеріальна шкода на суму 67274,21 гривень. Також, з обвинувального акту вбачається, що розмір цієї шкоди складається з оціночної вартості виробів із золота в кількості 16 одиниць, які були вилучені за місцем мешканням обвинуваченого. Однак, відповідно до заяви потерпілої та її правдивих послідовних показань, наданих в ході досудового розслідування, вбачається, що у вказаний нею день та час у неї було вкрадено більше 60 одиниць золотих виробів. Причому потерпіла детально описала кожний з цих виробів, точно назвала дату їх придбання та ринкову (не оціночну) вартість, оскільки має власний облік цих золотих виробів та низку свідків, які можуть підтвердити їх наявність у потерпілої. Потерпіла також категорично стверджує, що в день вчинення крадіжки з її сумки, а ця сумка лише один раз виходила з її володіння саме тоді, коли ОСОБА_3 за своїм бажанням її взяв і викрав з неї речі. Зокрема, потерпіла наголошує на тому, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування та в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які процесуальні документи, з яких можна зробити висновок про юридичну оцінку, надану показаннями потерпілої в частині кількості викрадених у неї речей, на яких вона наполягає. Відповідно до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, у справі не проводилася судова товарознавча експертиза. Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що оцінка розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, проводилась виходячи з договору ПТ «Ломбард Кредит юніон» №855-180-154-30 від 14.06.2018 року. За таких обставин потерпіла вважає, що вартість викрадених речей суттєво занижена через їх оцінку всупереч вимогам кримінально-процесуального закону, у зв`язку з чим, вона наполягає на тому, що хибність оцінки викраденого майна суттєво впливає на кваліфікацію злочину, і як наслідок, на суму матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. На думку представника потерпілої стороною обвинувачення не виконано вказівку Київського апеляційного суду, зазначену в ухвалі від 17.01.2019 року.

Потерпіла підтримала думку свого представника та просила повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор заперечила проти повернення обвинувального акту та зазначила, що обвинувальний акт було направлено до суду, враховуючи шкоду, котра була доведена під час досудового розслідування, тобто не було встановлено підстав інкримінувати обвинуваченому викрадення інших золотих виробів, оскільки зі слів потерпілої, крім неї до викраденого майна мали доступ ще кілька осіб.

Захисник та обвинувачений також заперечили щодо задоволення клопотання представника потерпілого.

Заслухавши клопотання представника потерпілої, та думки сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0005621, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону Країни про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зокрема, згідно з п.7 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Що стосується правової кваліфікації (хоча оцінку суд під час підготовчого судового засідання не дає), то обвинуваченому інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто за ч. 1 ст. 185 КК України. Натомість, у підготовчому судовому засіданні представник потерпілої зазначив, що кількість викраденого майна, вказаного в акті, не відповідає дійсності, оскільки, потерпіла з моменту написання заяви про кримінальне правопорушення та під час усіх допитів стверджувала про значно більшу кількість викраденого майна, а це впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Зокрема, з обвинувального акту не зрозуміло на підставі чого була визначена вартість викраденого майна, адже товарознавча експертиза не проводилась (відомості відсутні). Обґрунтоване визначення вартості майна є обов`язковою складовою для кваліфікації злочинів проти власності. Крім того, на це звертає увагу і потерпіла, зазначаючи, що вартість викрадених золотих виробів, вказаних в обвинувальному акті, є занадто заниженою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 26.11.2018 року обвинувальний акт у данному кримінальному провадженні вже було повернуто прокурору із зазначених вище підстав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від.17.01.2019 року апеляційну скаргу прокурора на вищевказану ухвалу суду залишено без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Як зазначено в ухвалі Київського апеляційного суду повертаючи обвинувальний акт прокурору суд послався на неконкретність пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час підготовчого удового засідання, представник потерпілої зазначив,що кількість викраденого майна, вказаного в обвинувальному акті не відповідає дійсності, оскільки потерпіла з моменту написання заяви про кримінальне правопорушення та під час усіх допитів стверджувала про значно більшу кількість викраденого майна. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про невідповідність обвинувального акту положенням ст.291 КПК України та обґрунтовано його повернув прокурору.
Відповідно до ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України (далі - КПК).

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Крім того, наведені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє суд визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Крім того, згідно з вимогами ст.374 КПК України, якщо суд ухвалює вирок, у ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до вимог ст.22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 квітня 2008 року також зазначив, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінські проти Австрії). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).

На думку суду, зазначені вище, встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини, вказують на наявність в обвинувальному акті порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, які унеможливлюють належне проведення судового розгляду.

З вище перелічених підстав порушення норм КПК України та невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, він підлягає поверненню прокурору.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді домашнього арешту за письмовим клопотанням прокурора, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
При вирішенні в підготовчому судовому засіданні питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд враховує,крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєні злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, раніше не судимий.
Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
На момент розгляду даного клопотання доказів про те, що за час проведення досудового розслідування, фактично перебуваючи на волі, обвинувачений переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, впливав на свідків суду прокурором надано не було.
Таким чином, окрім констатації, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Крім того, прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, менш суворого, ніж домашній арешт, який фактично обмежує у свободі обвинуваченого, останній буде ухилятись від слідства та суду.
Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані … запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.
Також суд враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
За вищевказаних обставин, враховуючи пояснення обвинуваченого щодо роботи вантажником у нічний час та прохання не обмежувати його право на працю, суд приходить до висновку, що запобіганню будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваного на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись ст. ст. 29, 176, 177, 178, 179, 181, 184, 193, 194, 195, 196 291, 314-316, 372, 376, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання представника потерпілої задовольнити.
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0005621 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, - повернути прокурору для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.
В задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , строком на два місяці, до 18.02.2020 року включно, такі обов`язки:
1. Прибувати до слідчого, в провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження, до прокурора та суду за першою вимогою.
2. Не відлучатися з міста Києва, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження.
3. Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи.
4. Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.
Копію ухвали вручити прокурору, потерпілій, представнику потерпілої, обвинуваченому та його захиснику.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 10-15 годині 23 грудня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Дніпровський районний суд м.Києва.

Суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1