Кримінальне провадження №1-кп/760/187/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представників потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0002555 від 19.10.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 365 КК України та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 до 9 грудня 2019 р. включно.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор висловив свою думку про необхідність продовження строку дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою. Висловлюючи свою думку з приводу можливості продовження строку дії запобіжного заходу, прокурор вкотре наголосив на тому, що ризики, що були присутні при обранні даних запобіжних заходів обвинуваченим, не зменшилися та продовжують діяти, а тому строк дії запобіжних заходів необхідно продовжити.

Представники потерпілих та потерпілі позицію прокурора підтримали, захисники заперечували, вказавши, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, оскільки ризики не зменшилися.

Захисники та обвинувачені заперечували проти продовження терміну тримання під вартою обвинувачених, вказавши на недоцільність продовження дії запобіжних заходів з огляду на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені. Захисники зазначили про необхідність зміни даних запобіжних заходів на інші, що не пов`язані із триманням під вартою, зокрема, на цілодобовий домашній арешт.

Захисники ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_15 подали суду письмові клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, що не пов`язаний із позбавленням волі.

В своєму клопотанні ОСОБА_18 зазначив, що ризики переховування ОСОБА_16 знизилися, оскільки орган досудового розслідування змінив правову кваліфікацію його діяння. ОСОБА_16 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки: батьків, сім`ю, рідних та близьких, а також зареєстроване місце проживання. Враховуючи це, захисник зазначає, що ОСОБА_16 не буде вчиняти правопорушення та не зможе ухилятися від суду.

Захисник ОСОБА_14 просила суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_19 , вважаючи що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України є необґрунтованими і нічим не підкріпленими.

Обвинувачений ОСОБА_15 також зазначає, що ризики його втечі від суду зменшилися, оскільки встановлено, що він має постійне місце проживання в Київській області, характеризується з позитивної сторони. Зазначив, що до затримання вів усталений спосіб життя, має на утриманні неповнолітню доньку та батьків інвалідів, а тому просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання.

Суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті, дають достатні підстави суду вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зменшилися лише частково, а обставини кримінального провадження не змінилися.

Дійсно, обвинувачені в тій чи іншій мірі підтвердили, що мають визначене постійне місце проживання на території м. Києва чи Київської області. Це, дійсно знижує ризик втечі від суду під час судового розгляду, однак не спростовує його повністю.

Так, обвинувачені і досі можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а для запобігання зазначених ризиків суд вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своєї позиції не змінили і надалі відстоюють свою думку, що побоюються насильства з боку обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_16 .

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (пункт 44 Постанови від 18 грудня 2012 р. по справі Сопин проти Російської Федерації), «Суд повторює, що виправданий страх помсти, часто може бути достатнім для того, щоб залякані свідки відмовилися від участі в кримінальному процесі в цілому»

Таким чином, це свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_16 можуть незаконно впливати на потерпілих в даному кримінальному провадженні.

В рамках даного кримінального провадження допитано значну кількість свідків, які у подальшому мають надати свої показання у ході судового розгляду. На даний час судовий розгляд триває, жоден із свідків не допитаний, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть намагатися схилити свідків до зміни своїх показань.

Це також свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

Так, як зазначив в своєму рішенні ЄСПЛ, «Суд визнає, що в справах с багатьма обвинувачених небезпека того, що ув`язнений у випадку звільнення може здійснювати тиск на свідків або може іншим чином перешкоджати розгляду справи, часто досить висока. Всі ці фактори можуть виправдати порівняно довгий період тримання під вартою. (пункт 53 постанови від 15 березня 2011 р. Сизов проти Російської Федерації).

Обвинувачений ОСОБА_16 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_17 - у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у вигляді тривалого строку позбавлення волі, що дає підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Це свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачені можуть переховуватись від суду.

Крім того, судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, у якому вони обвинувачуються, вік та стан здоров`я, репутацію обвинувачених. Так, серед злочинів, в яких обвинувачують ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 є особливо тяжкий, за вчинення якого визначене покарання у виді до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Враховуючи вид та міру кримінальної відповідальності, що загрожує обвинуваченим, суд вважає і досі наявним ризик переховування від суду з метою уникнення від можливого покарання.

Дані обставини, на думку суду є достатнім приводом для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Крім того, питання законності та обґрунтованості тримання обвинувачених під вартою перевірялося Київським апеляційним судом за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_17 . В той же час даний суд не знайшов підстав для скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва, таким чином, підтвердивши факт законності та доцільності застосування до обвинувачених даного запобіжного заходу.

З цих же підстав суд не вбачає можливості зміни запобіжних заходів обвинуваченим, як про це просили ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_15 , які подали суду відповідні клопотання.

Продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Виходячи із зазначеного, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , та обвинуваченого ОСОБА_15 відмовити.

Продовжити строк тримання обвинувачених: ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 під вартою.

Строк дії ухвали до 02 квітня 2020 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 6 лютого 2020 о 14.00

Головуючий

Судді