УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2019 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
Заявник зазначає, що слідчий фактично не провів об`єктивного та повного досудового розслідування, належним чином не перевірив всі обставини справи та виніс постанову про закриття кримінального провадження без достатнього належного обґрунтування, а відтак адвокат ОСОБА_3 вважає постанову слідчого про закриття кримінального провадження такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим він просить її скасувати, а матеріали кримінального провадження направити для продовження досудового розслідування.
У судове засідання заявник адвокат ОСОБА_3 не з`явився, подав суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, просить скаргу задовольнити з підстав, які викладені в ній.
Представник Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотань чи заяв на адресу суду не надходило, що, в силу вимог ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги по суті.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд скарги проведено без фіксації судового процесу.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, слідчий, закриваючи кримінальне провадження, виходив з того, що за результатами досудового розслідування встановлено відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів щодо сповіщення потерпілої особи про призначену у справі судово-медичну експертизу, а також щодо прийняття слідчим будь-яких дій, які б сприяли проведенню вказаної експертизи.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчий не вчинив необхідних процесуальних за для забезпечення проведення експертизи у кримінальному провадженні, та дійшов хибного висновку про ухилення ОСОБА_8 та її малолітньої доньки від проведення судово-медичної експертизи.
Окрім вищезазначеного, вбачається, що під час проведення досудового розслідування слідчим не було вжито заходів щодо встановлення очевидців події 01.09.2018 року.
Не були допитані в якості свідків ті особи, на які посилається ОСОБА_4 в своїй заяві-повідомленні в порядку ст. 214 КПК України про вчинення кримінального правопорушення від 13.09.2018 року.
Крім того, в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження від 20.05.2019 року, слідчим залишені без уваги і будь-якої оцінки наявні в матеріалах кримінального провадження висновки медичних спеціалістів.
Вбачається, що за період розслідування слідчим не було проведено належних слідчих дії, а допитано лише потерпілу ОСОБА_8 , не проведено в тому числі і слідчого експерименту за участі потерпілої.
Згідно ч. 1 ст. 125 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.
Як передбачено ст. 223 КПК України, слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний, зокрема, забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 4 статті 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи забезпечення ефективності досудового розслідування.
Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність вчинення процесуальних дій (ч. 1 ст. 40 КПК України).
Закриття кримінального провадження, завдання якого визначені статтею 2 КПК України, є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до статей 2, 284 КПК України.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню у тому числі подія кримінального правопорушення; винуватість (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення).
Згідно з вимогами пункту 2 частини 5 статті 110 КПК України, постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови та їх обґрунтування, тобто постанова слідчого повинна бути мотивованою.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року, у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Між тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим при закритті кримінального провадження вищевказані обставини не були досліджені належним чином. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження є невмотивованою.
З огляду на вказані вимоги кримінального процесуального закону, враховуючи встановлену наявність допущених слідчим істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя, вважає за необхідне постановити ухвалу, якою вимоги заявника задовольнити, постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасувати.
Частиною 3 ст. 307 КПК України, передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , якій діє в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1