Справа № 154/1188/20 Провадження № 11-сс/802/255/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000266 на ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 квітня2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24.04.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Володимир-Волинської місцевої прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 24 год. 00 хв. 21 червня 2020 року, із визначенням розміру застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040 гривень, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Скала-Подільська Борщівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, раніше судимого: востаннє вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06.05.2015 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного оскаржує її з мотивів незаконності. Посилається на те, що оголошена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, а передбачені ст.177 КПК України ризики недоведеними. Вказує, що при винесенні ухвали слідчим суддею порушено принцип презумпції невинуватості. З огляду на наведене просить судове рішення про обрання її підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити і скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прокурора, яка апеляцію заперечила і просила рішення слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Положення ст.177 КПК України регламентують, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На думку апеляційного суду, слідчий суддя відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового та сімейного стану підозрюваного, міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 23.04.2020 винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань № 0000266 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, № 0000275 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та № 0000278 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, в одне провадження за № 0000266.
23.04.2020 ОСОБА_7 було затримано та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, які за ступенем тяжкості належать до категорії середньої тяжкості та за які передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до 5 (п`яти) років.
На думку суду апеляційної інстанції, під час розгляду клопотання про застосування виняткового запобіжного заходу до підозрюваного стороною обвинувачення доведено, що лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та доведеним слідчим і прокурором під час судового розгляду провадження, а саме можливостям ОСОБА_7 переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Тому доводи захисника про недоведеність стороною обвинувачення передбачених ст.177 КПК України ризиків, апеляційний суд вважає голослівними.
Під час апеляційного розгляду також встановлено, що підозрюваний раніше неодноразово судимий, не працює, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 ЄСПЛ вказав, комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Обгрунтованість оголошеної ОСОБА_7 підозри стверджується показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їх протоколами при прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколами огляду речей, висновками експертиз та іншими доказами по справі.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.
Вказані обставини підтверджують наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виключають можливість звільнення ОСОБА_7 з-під варти, як про це прохає сторона захисту.
Що ж стосується посилань апелянта на порушення слідчим суддею принципу презумпції невинуватості, то апеляційний суд вважає їх такими,що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства.
Так, відповідно до приписів ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Отже, з правового аналізу вказаної норми закону можна зробити висновок, що слідчий суддя в ході участі у кримінальному провадженні під час досудового розслідування позбавлений можливості вирішувати питання допустимості доказів, яке вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
З огляду на наведене, істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді