ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження 192/2095/17 (пр. № 1-кп/201/633/2020), відомості про яке 07 листопада 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000808, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області Новомосковського району с. Спаське, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, раніше судимого: 27 квітня 2020 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді одного року шести місяців обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном один рік, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 06 листопада 2017 року близько 18 години 30 хвилин, керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману і шахрайства, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи, перебуваючи з приміщенні торгівельного залу супермаркету «Брусничка» за адресою вул. Гагаріна, 21, смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, скориставшись необізнаністю потерпілого ОСОБА_5 в користуванні електронним пристроєм, призначеним для ініціювання грошового переказу з рахунка або на рахунок, в тому числі з використанням банківської платіжної картки (платіжний термінал), пообіцяв на прохання потерпілого ОСОБА_5 надати допомогу в користуванні платіжним терміналом, в частині вчинення дій пов`язаних із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок потерпілого.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заволодіння грошовими коштами, замість наданої потерпілим ОСОБА_5 електронної банківської картки № НОМЕР_1 , ввів в платіжний термінал власну електронну банківську картку № НОМЕР_2 , після чого запевнивши потерпілого ОСОБА_5 в тому, що до платіжного терміналу введено дані його електронної банківської картки, запропонував останньому внести до платіжного терміналу належні йому грошові кошти, для начебто здійснення операції для перерахування їх на картковий банківський рахунок.

Після цього, потерпілий ОСОБА_5 , будучи введеним в оману обвинуваченим ОСОБА_4 та будучи впевненим, що він здійснює зарахування грошових коштів, на належний йому банківський картковий рахунок, вніс через купюроприймач до платіжного терміналу належні йому грошові кошти в сумі 2 285 гривень та здійснив їх зарахування на банківський картковий рахунок № НОМЕР_3 , належний обвинуваченому ОСОБА_4 , після чого обвинувачений ОСОБА_4 запевнивши потерпілого ОСОБА_5 в тому, що операція з перерахування грошових коштів на банківський рахунок останнього пройшла вдало, з місця скоєння злочину зник та розпорядився грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 в сумі 2 285 гривень, якими він заволодів шляхом обману (шахрайство), на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. Обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді обмеження волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості, його конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, раніше судимий, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого і відсутності таких, що його обтяжують, при цьому, призначення такого покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати принципам справедливості, достатності і співрозмірності призначення покарання.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 27 квітня 2020 року був засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі, при цьому, вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у цьому кримінальному провадженні до винесення зазначеного вироку суду, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року у виді одного року шести місяців обмеження волі, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком суду, визначивши ОСОБА_4 покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1