Номер провадження: 11-сс/813/1166/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року у кримінальному провадженні №0000006 від 04.01.2020 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16.08.2020 року, із визначенням розміру застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 1051000 (один мільйон п`ятдесят одна тисяча) гривеньщодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
20.07.2015 року Приморським райсудом м. Одеси за ч.2 ст. 186 КК України,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000006 від 04.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 190 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає доведеним існування в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, можливого незаконного впливу на потерпілих та вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та продовження підозрюваним протиправної діяльності, вважає, що обраний запобіжний захід в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або застави у значно меншому розмірі. Вказує, що судом не взято до уваги, що матеріальна шкода є значно меншою від розміру застави, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, одружений та має на утриманні малолітню дитину, а злочин, який йому інкримінується, не спрямований проти життя та здоров`я людини. Ризики, зазначені слідчим суддею, не доведені, а пред`явлена підозра необґрунтована.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою доводів апеляційної скарги та матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000006 від 04.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 14, ч.3 ст.187, ч.4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , мав за мету використовувати злочинну діяльність, як постійне основне джерело прибутку. Усвідомлюючи що для досягнення злочинного результату поза можливістю бути викритим є необхідним залучення людських ресурсів, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, вирішив створити і очолити організовану групу з метою вчинення особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами окремих громадян, яке полягало у тому, що за допомогою відкритих даних мережі Інтернет підшукувались фізичні особи похилого віку, яких шляхом обману співучасники вводили в оману представляючись співробітниками поліції м. Одеси та під приводом того, що нібито ними затримано родича потерпілого пропонували надати їм грошову винагороду за не притягнення родичів потерпілих до кримінальної відповідальності, та в подальшому ввівши потерпілого в оману отримували від останнього грошові кошти. Вживаючи заходів до організації групи, для досягнення своєї злочинної мети, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_10 у грудні 2019 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи в достеменно невстановленому місці в межах міста Одеси, залучив до злочинної діяльності знайомого ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , розкривши їм план та схему злочинної діяльності. На участь у вчинюваних організованою групою злочинів ОСОБА_8 та ОСОБА_11 надали свою згоду.

Таким чином, учасники створеної ОСОБА_10 організованої групи ОСОБА_8 та ОСОБА_11 підозрюються у вчиненні особливо тяжких злочинів передбачених ч.4 ст. 190 КК України, в період з грудня 2019 року по травень 2020 року, за обставин, які викладені у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання, які є достатні для висновку про обґрунтованість підозри, зокрема: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.04.2020 року, протокол допиту потерпілої ОСОБА_12 , протоколи огляду речей та документів від 11.06.2020 року, протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_12 від 10.06.2020 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.06.2020 року з відповідною довідкою, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.05.2020 року, протокол допиту потерпілої ОСОБА_13 від 18.05.2020 року, протокол допиту потерпілої ОСОБА_13 від 05.06.2020 року, протокол огляду речей та документів від 11.06.2020 року, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 04.05.2020 року, протокол допиту потерпілої ОСОБА_14 від 05.05.2020 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.06.2020 року з долученою довідкою, протокол огляду речей та документів від 11.06.2020 року, протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 21.05.2020 року та інші матеріли клопотання в сукупності.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, слідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання захисника про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.190 КК України, його специфіку, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, суспільну небезпеку вчиненого, кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, його зухвалість, особу підозрюваного, вчинення злочинів відносно осіб похилого віку, те, що підозрюваний раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою виправданим, а доводи захисника в цій частині необґрунтованими.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів може виявитися недостатнім для запобігання існуючим ризикам, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Також у кримінальному провадженні існують ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_8 матиме змогу здійснити спроби переховування від досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, також матиме можливість з урахуванням відомих адрес проживання потерпілих можливого незаконного впливу на них, а також можливого ризику продовження злочинної діяльності через відсутність працевлаштування та постійного джерела доходів.

Доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що слідчий суддя неправильно визначив розмір застави, встановивши його непомірним для підозрюваного, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу.

Оскарженою ухвалою обвинуваченому визначений розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1051000 грн.

Згідно з положеннями п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Визначаючи підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави в значно більшому розмірі, ніж це передбачено законом, слідчий суддя не навів в оскарженій ухвалі переконливих доводів, які можуть свідчити про виключність обставин, що дають можливість визначення застави у більшому розмірі, ніж розмір, передбачений п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.

Також слідчий суддя не зазначив в оскарженій ухвалі, які обставини свідчать про те, що застава у визначеному законом розмірі, а саме у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 , покладених на нього обов`язків.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з метою забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків необґрунтовано визначив розмір застави, який перевищує розмір, передбачений п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.

Такий висновок слідчого судді не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, клопотання слідчого не містить вимоги про визначення розміру застави поза межами зазначеної норми закону, в ході розгляду клопотання слідчий і прокурор не ставили такої вимоги, що прокурор підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду, а відтак не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно з положеннями ст.ст.409, 411 КПК України, є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника в цій частині є обґрунтованою, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу.

Керуючись ст. ст. 177, 376, 395, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , частково задовольнити, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити, застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 16.08.2020 року.

Визначити ОСОБА_8 розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 630600 грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок: Банківські реквізити; Депозитний рахунок для зарахування заставних сум;

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 06.07.2020 р., заставна сума за ОСОБА_8 становить 630600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) грн., судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Після внесення застави підозрюваний ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти.

В разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора і суду;

- повідомляти слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора та суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи, контактних номерів мобільного телефону;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Вказані обов`язки підлягають виконанню протягом двох місяців з моменту звільнення ОСОБА_8 , з під варти.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4