Справа № 128/15/18
Провадження №11-кп/801/155/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного 26.09.2017 в ЄРДР за №0001121, за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 13.11.2019, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ксаверівка Вінницького району, Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, перебуваючого у неофіційному шлюбі, має малолітню дитину 2017 року народження, офіційно непрацюючого, проживаючого фактично за адресою: АДРЕСА_1 ; останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06.04.2004 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців. Згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;
- 24.04.2012 вироком Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України на підставі ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; 14.07.2014 звільнений з Сокирянської ВК Чернівецької області на підставі ЗУ «Про амністію»,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання з процесуального витратами.

Судом першої інстанції встановлено, що на початку лютого 2017 року, точної дати органом досудового розслідування встановити не виявилося за можливе, у період з 01.02.2017 по 15.02.2017 близько о 20.00 годині, діючи умисно, повторно, з корисливого мотиву, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму металопластикового вікна за допомогою залізного прута, проник через дане вікно до дачного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , звідки вчинив крадіжку належних потерпілому речей, а саме електродрилі марки DWT SBM-1050 t, вартість якого згідно висновку експерта № 1048 від 24.10.2017 становить 1152,53 гривні та обігрівача марки «Термия ЭВНА-2.5/230 С2(сш)» вартість якого згідно висновку експерта № 1048 від 24.10.2017 становить 598,67 гривень, що разом становить 1 751 гривень.
Реалізувавши свій злочинний намір до кінця, обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1 751 гривень.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі, виключити пом`якшуючі обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Вказує, що покарання призначене судом є недостатнім для досягнення мети кримінального покарання. Вважає, що судом не враховано, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, не відшкодував потерпілому завдану шкоду.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи учасників провадження, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна, крадіжка, поєднана з проникненням у житло.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 розповів за яких обставин вчинив крадіжку, зобов`язувався в подальшому не вчиняти злочини та надав показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину в повному обсязі.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, а тому суд першої інстанції правильно визнав їх, як такі, що пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Судом враховано, що ОСОБА_7 перебуває у цивільному шлюбі, виховує малолітню доньку, офіційно не працює, але зайнятий суспільно-корисною працею, позитивно характеризується за місцем проживання, у лікарів психіатра та нарколога на обліках не перебуває. Зважив на думку потерпілого, який не наполягав на призначенні судом суворого покарання та немає претензій матеріального та морального характеру.
Також суд взяв до уваги досудову доповідь органу пробації від 22.06.2018, з якої вбачається, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі можливе та він не становить високої небезпеки для суспільства; виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробацї нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього ст. 75 КК України, прийнявши рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів у майбутньому.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та слугувати підставою для скасування вироку суду.
Судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65, 75 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом належним чином не враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема наявність судимості, і як наслідок призначення занадто м`якого покарання, то на переконання колегії суддів, вони жодним чином не спростовують висновку місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про стійку антигромадську позицію ОСОБА_7 та нездатність до правослухняної поведінки є лише припущеннями апелянта, які нічим не підтверджені. Більше того, хоча і ОСОБА_7 був раніше судимий за ч. 3, 5 ст.185 КК України, однак 14.07.2014 звільнений на підставі ЗУ «Про амністію». Тривалий час не вчиняв злочини.
Разом з тим, існуюча у ОСОБА_7 судимість за злочин проти власності потягла за собою наслідки у вигляді кваліфікації його дій за такою кваліфікуючою ознакою, як повторність, а отже зазначена обставина не могла бути врахована при призначенні йому покарання, як така, що вимагає призначення реального покарання у виді позбавлення волі.
До того ж закон України про кримінальну відповідальність не містить будь-яких застережень щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які мають не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, а тому, з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів не може погодитися з твердженнями прокурора про те, що ОСОБА_7 було необґрунтовано звільнено від відбування покарання з випробуванням і що призначене йому судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 13.11.2019 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді