Справа № 306/2629/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/4806/275/20, за апеляційною скаргою начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 02. 2019.
Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, на підставі ст. 89 КК України не судимий, - визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду від 25.02.2015 на тимчасово вилучені речі в ході проведення обшуку від 21.02. 2015 в житловомубудинку та інших, прилеглих до нього господарських та підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 : пластмасову коробку сірого кольору, в якій знаходиться шуруповерт марки MANESMAN темно-синього кольору, один акумулятор та зарядний пристрій до нього; пластмасову коробку сірого кольору, в якій знаходиться перфоратор марки 21С_DY31-26 та металева головка до нього; пластмасову коробку чорного кольору, в якій знаходиться шуруповерт марки DOMOTEC MS-294 A, два акумулятори до нього та зарядний пристрій без шнура; електродрель марки Einhele BSM 100 D жовтого кольору; три куски кабелю чорного кольору, довжиною 7,6 та 4 метра; один правий черевик з написом NORT, який пошкоджений шляхом підпалу- скасовано.
Речові докази: навісний замок, два гіпсові сліди низу взуття, обпалений черевик, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського міськрайонного суду ухвалено - знищити; пластмасову коробку сірого кольору з шуруповертом «Manesman» темно-синього кольору з акамулятором та зарядним пристроєм до нього, пластмасову коробку сірого кольору з перфоратором марки «21C_DY31-26» з металевою головкою, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського міськрайонного суду- ухвалено повернути ОСОБА_6 за належністю; три куски кабелю чорного кабелю довжиною 7,6 та 4 метра, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Свалявського РВ ГУ НП в Закарпатській області ухвалено повернути ОСОБА_6 за належністю; мідний

-2-

кабель трьохжильний чорного кольору довжиною близько 80 метрів, відрізок електрокабеля з надписами на ньому у вигляді букв та цифр «#nktcables 450//750vCYKY-I 3x1.5 RETP-KK 134/01 2008C», поліетиленовий пакет білого кольору з обпаленим кабелем в середині, упакований в пакет «Експертна служба №1923037», що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Свалявського РВ ГУ НП в Закарпатській області - ухвалено знищити.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_6 виправданий за обвинуваченням в тому, що він 11.02.2015, близько 04 год., з метою незаконного заволодіння чужим майном, діючи навмисно, таємно, шляхом пошкодження врізного замка вхідних дверей в підвальне приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 , проник в середину підвального приміщення, звідки таємно викрав майно останнього: електричний кабель трьохжильний NYY-J 3х1,5 re, довжиною 100 м. вартістю одного метра 17 грн. 35 коп., на загальну суму 1 735 грн; шуруповерт марки «Mannesmann Lempstr 24» вартістю 700 грн.; перфоратор марки «ZIC_DY31-26» вартістю 1400 грн.; мережевий подовжувач довжиною 20 метрів вартістю 154 грн.; мережевий подовжувач довжиною 50 метрів вартістю 315 грн., а всього ОСОБА_6 таємно викрав майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 4304 грн., чим завдав останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
Цим же вироком обвинувачений ОСОБА_6 виправданий за обвинуваченням в тому, що він 18.02.2015, близько 04 год., з метою незаконного заволодіння чужим майном, діючи навмисно, таємно, повторно, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей в гаражне приміщення по АДРЕСА_3 , яке належить потерпілому ОСОБА_10 , проник в середину гаражного приміщення, звідки таємно викрав електрозварювальний апарат марки «Intertool DT-4020» вартістю 3882 грн. 90 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
Наведені вище дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, поєднана з проникненням у приміщення.
Виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції, оцінивши докази, досліджені за клопотанням сторони обвинувачення, проаналізувавши їх достатність, доведеність фактичних обставин кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, прийшов до висновку про недоведеність, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України вчинено обвинуваченим та наявність передбачених п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України підстав для виправдання ОСОБА_11 .. Такі висновки суд обгрунтував тим, що показання допитаних у судовому засіданні потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтверджують факт таємного викрадення належного їм майна, однак не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України; показання допитаних свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 також не підтверджують вини ОСОБА_6 у вчиненні цих злочинів. Крім того, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол обшуку від 21. 02. 2015 за місцем проживання ОСОБА_6 , в будинку АДРЕСА_1 , оскільки такий не відповідає вимогам ч. 3 ст. 234 КПК України в частині опису виявлених та вилучених речей, а саме: шуруповертів, перфоратора, електродрелі, у зв`язку з відсутністю ідентифікаційних ознак зазначених речей; не зазначення характерних ознак електрокабелів, зокрема наявність на одному електрокабелі плям темно-червоного кольору; також не зазначені марки, моделі, номера вилучених інструментів. Судом також враховано висновок судової трасологічної експертизи №14 від 20. 02. 2015 щодо ідентифікації сліду з підошви взуття,

-3-

зафіксованого на гіпсовому зліпку, вилученого з місця події 11. 02. 2015 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 , який залишений лівою ногою, однак згідно цього висновку встановити до якого виду відноситься взуття не представилось можливим, оскільки в колекції НДЕКЦ відсутній повний перелік видів та типу взуття через масове виробництво та поновлення у великій кількості видів взуття. Судом також взято до уваги, що згідно висновку судової трасологічної експертризи №16 від 24. 02. 2015, слід з підошви взуття зафіксованого на гіпсовому зліпку, вилученого з місця події 11. 02. 2015 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 та сліду низу взуття на гіпсовому зліпку, вилученого з території пункту здачі металобрухту по АДРЕСА_4 , залишені таким же черевиком за конструкцією та фасоном, який надано на дослідження, який було вилучено за місцем проживання ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 , однак експерту не представилось можливим встановити точно чи зазначені сліди залишені саме черевиком, вилученим під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .. Крім того судом констатовано, що зі змісту вищезазначених експертиз №14 від 20.02.2015 та №16 від 24.02.2015 вбачається, що об`єктами дослідження були: слід підошви взуття залишений лівою ногою, що був вилучений з місця події 11.02.2015 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 та слід взуття вилучений з території пункту здачі металобрухту по АДРЕСА_4 та черевик на праву ногу, що був вилучений 21.02.2015 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , в будинку АДРЕСА_1 . Дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження протоколи пред`явлення речей для впізнання, суд встановив, що згідно першого протоколу потерпілому ОСОБА_10 пред"явлено для впізнання 4 куски кабелю довжиною 3, 5 метрів, довжиною 2,5 метрів, 5 метрів та 4, 5 метрів, серед яких ОСОБА_10 вказав на кабель під номером №2- довжиною 2, 5 метрів, як такий, що був у нього викрадений. Згідно другого протоколу ОСОБА_10 вказав на кабель під номером 1- довжиною 2, 5 метра. Згідно третього складеного протоколу ОСОБА_10 вказав на кабель під номером 4- довжиною 3, 5 метрів. При цьому, у протоколі обшуку від 21. 02. 2015 вказано про виявлення та вилучення за місцем проживання ОСОБА_6 у дворогосподарстві АДРЕСА_1 трьох кусків кабелю довжиною 7 метрів, 6 метрів та 4 метри. Зазначені розбіжності у описі вилучених під час обшуку речей, а саме довжині кабелів та описі кабелів у протоколах про пред"явлення речей для впізнання ставлять під сумнів впізнання потерпілим ОСОБА_10 саме електрокабеля, який у нього був викрадений 18.02.2015 та вилучений у ОСОБА_6 під час обшуку 21. 02. 2015. Також судом у відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України враховано, що згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 29. 03. 2016 протоколи пред"явлення для впізнання потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 25 та 26.02. 2015 складено з порушенням вимог ст. 231 КПК України, оскільки в таких не зазначено докладно ознаки, за якими потерпілі впізнали особисті речі, обмежившись загальними фразами про ознаки таких речей, не описавши їх детально. Крім того, згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання з фототаблицями, проведеного 25.02.2015 в службовому кабінеті №29 СВ Свалявського РВ УМВС за участю потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що останній серед пред`явлених йому чотирьох перфораторів та чотирьох шуруповертів різних фірм виробництва впізнав за зовнішніми ознаками перфоратор та шуруповерт, які у нього були викрадені 11. 02. 2015, за якими саме ознаками у протоколі не зазначено. Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання з фототаблицями, проведеного 05.03.2015 в службовому кабінеті №25 СВ Свалявського РВ УМВС свідок ОСОБА_15 у пред`явлених йому для огляду електрокабелів впізнав електрокабель позначений під номером 3, який за його словами був прикріплений до електрозварювального апарату та належав ОСОБА_10 ,

-4-

впізнавши такий за плямами темно-червоного кольору на кабелі. Однак в зазначеному протоколі в частині опису трьох електрокабелів, які в подальшому пред`являлися свідку ОСОБА_15 для впізнання не описано характерні ознаки кабелів, зокрема електрокабеля під номером 3, а саме наявності на ньому плям темно-червоного кольору, а лише зазначено, що всі електрокабелі чорного кольору. При описі вилучених речей під час обшуку 21. 02. 2015 за місцем проживання ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 , в протоколі обшуку зокрема при описі трьох кусків електрокабелів не зазначені їх ідентифікаційні ознаки, в тому числі наявність на одному з електрокабелів плям темно-червоного кольору. Надаючи оцінку протоколу пред`явлення особи для впізнання, суд констатував порушення вимог ст. ст. 228, 231 КПК України, оскільки потерпілому ОСОБА_9 , свідкам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 для впізнання були надані фотознімки чотирьох осіб чоловічої статті, три фотознімки з яких однакової якості друку, а четвертий фотознімок із зображення ОСОБА_6 містить дефекти друку у вигляді горизонтальних полосок; фотознімки мають різкі відмінності за кольором, що в свою чергу ставить під сумнів об`єктивність проведення зазначеної слідчої дії. Також перед пред`явленням особи для впізнання, слідчим не зазначено по яких саме рисах обличчя потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 можуть впізнати особу, яка буде пред`явлена їм для впізнання, та прийшов до висновку, що слідча дія - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є незаконною, у зв`язку з чим визнав її результати недопустимим доказом. Також судом взято до уваги, що із заяви потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що останній 05. 03. 2015 добровільно надав слідчому СВ Свалявського РВ відрізок кабелю з бесідки, розташованої за місцем його проживання, та який був відрізаний ним із загальної довжини кабеля, що був у нього викрадений 11. 02. 2015, зазначений відрізок кабеля слідчим Свалявського РВ належним чином не вилучено, не оглянуто, не визнано речовим доказом, не приєднано до матеріалів кримінального провадження у порядку передбаченому КПК України та надано на дослідження експерту, яким було складено висновок №25 від 10.03.2015 про мідний дріт та відрізок електрокабелю які до розділення могли складати єдине ціле. Надаючи оцінку висновкам експертів №23/84 від 12.03.2015 про вартість зварювального апарату марки «Intertoo lDT-4020; №15 від 02.03.2015 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; №23/79 від 27.02.2015 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертному висновку ОМ-38 від 16.03.2015 про вартість електрокабеля; акт про застосування службового собаки від 11.02.2015, згідно якого службова собака, взявши слід, прослідувала по вул. Головній в с. Неліпино та закінчила свою роботу біля будинку №66, суд зазначив, що хоча вказані докази і є допустимими доказами, однак не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому судом до уваги не приймаються. Також суд вважав такими, що не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні - протокол огляду місця події від 11. 02. 2015 дворогосподарства №35 по вул. Зеленій в с. Неліпино; протокол огляду місця події від 18.02.2015 - дворогосподарства АДРЕСА_3 ; протокол огляду місця події від 11.02.2015 - території б/н по вул. Робітничій в м. Свалява. Констатувавши ненданання стороною обвинувачення інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185 КК України, та враховуючи тривалий розгляд вказаного кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що всі можливості отримання будь-яких достовірних доказів за минуванням часу на даний час вичерпані. Узв`язку з наведеним та з урахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

-5-

рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бербера, Мессеrеи Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 2, 9, 17, 368, 370, 373 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі начальник Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить вирок Мукачівського місьрайонного суду Закарпатської області від 19. 02. 2019 щодо ОСОБА_6 скасувати та повернути кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість постановленого щодо ОСОБА_6 вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. На думку прокурора, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження, не здійснив перевірку їх доказами і не дав їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, внаслідок чого безпідставно виправдав ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні. Прокурор вказує на те, що суд безпідставно не взяв до уваги та не зазначив у вироку показання, надані обвинуваченим про те, що вилучені у нього речі він придбав на ринку м. Мукачево у 2000 році, які суперечать показанням потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ці речі придбані ними біля трьох років тому, що підтвердив свідок ОСОБА_12 і зазначені також не зазначено та не проаналізовано у вироку суду. Також прокурор зазначає, що вирок суду не містить повного викладу показань допитаного в суді потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких останній вказував на індивідуальні ознаки викрадених у нього речей, в тому числі і кабелю до електрозварювального апарату, який містив на собі сліди червоної фарби. Також на думку прокурора, суд у вироку неналежно виклав і показання допитаного свідка ОСОБА_14 , зокрема, не вказав, що вказаний свідок повідомив, що він був запрошений в Свалявський райвідділ поліції в якості понятого разом зі своїм братом для проведення слідчого дії, в ході якої слідчим у присутності захисника, обвинуваченому ОСОБА_6 оголошувалась підозра, отримати яку останній відмовлявся. Крім того прокурор вважає невірним висновок суду про відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких фактичних доказів належності потерпілим викрадених речей, оскільки потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вказували, що викрадені речі привози із-за кордону, що було підтверджено показаннями свідків. Також судом безпідставно не взято до уваги наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які підтверджені відповідними висновками експертиз про те, що вилучений слід взуття з місця події від 11. 02. 2015 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 та слід взуття з території пункту здачі металобрухту по вул. Робочій в м. Свалява, є ідентичні. Прокурор також зазначає про безпідставне визнання недопустимимм доказами протоколів пред`явлення речей для впізнання, які на думку суду складено з порушенням вимог ст. 231 КПК України, оскільки в ході допиту прокурором в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , звернуто увагу на характерні ознаки, згідно яких ОСОБА_10 впізнав викрадені у нього кабеля та пояснив, що плями червоно кольору є незначні та не зовсім помітні, однак при детальному огляді їх можна чітко виявити. Що стосується довжини кабелів, то ОСОБА_10 пояснив, що знає їх довжину приблизно, оскільки не вимірював їх. Також прокурор вважає помилковим висновок суду про незаконність та недопустимість в якості доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13

-6-

у своїх показаннях підтвердили те, що впізнали на фотознімках ОСОБА_6 не за якимись певними ознаками, а як особу, оскільки є мешканцями одного села та знайомі з ним. Також прокурор вказує, що при вирішення питання про долю речових доказів, зазначаючи у вироку про факт крадіжки у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 речей, ігноруючи показання останніх про належність їм викрадених речей, визнав право власності на вказані речі за ОСОБА_6 та передав їх йому за належністю.

На апеляційну скаргу прокурора, захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення з вимогою залишити таку без задоволення, у зв`язку з обгрунтованістю, вмотивованістю та законністю вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 . Зазначає про відсутність в апеляційній скарзі прокурора процесуальних підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду. Вважає, що наведені прокурором твердження про нібито недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вірно оцінив досліджені докази, та з врахуванням положень ст. 62 Конституції України та ст. ст. 17, 84-87, 92, 370 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням. Крім того, захисник вказує на те, що в апеляційній скарзі прокурор, зазначаючи про невірне викладення судом показань допитаних свідків, намагається викривити зазначені у вироку факти, оскільки зазначені прокурором доводи не відповідають дійсності. Звертає увагу на те, що в даному кримінальному провадженні ухвалою апеляційного суду Закарпатської області 29. 03. 2016 було скасовано незаконний вирок Свалявського районного суду від 29. 10. 2015, де апеляційний суд зазначав свою позицію щодо частини доказів у даному кримінальному провадженні, а тому відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України, суд першої інстанції вірно врахував такі висновки апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора та залишення без змін виправдувального вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. А саме рішення має бути ухвалене згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

-7-

Згідно до вимог ч. 1 ст. 337 КК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої ст. 284 цього Кодексу.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

-8-

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку належить зазначити - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При цьому колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.08.2008 у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, «Бочаров проти України» Європейський суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Із матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , провів судовий розгляд у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, дослідив і проаналізував наступні докази, які було надано сторонами обвинувачення та захисту.

Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, зазначив, з яких підстав визнав окремі докази недопустимими, і обґрунтовано дійшов висновку про його невинуватість, вказавши у мотивувальній частині вироку підстави виправдання.

Будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_6 заперечив винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушення та показав, що працівники Свалявського райвідділу міліції 21. 02. 2015 за місцем його проживання провели незаконний обшук, в ході якого вилучені речі, які є його власністю та які він придбав на ринку міста Мукачево. Вважав, кримінальне провадження сфабрикованим працівниками Свалявського райвідділу міліції. Звернув увагу на невідповідність протоколу обшуку вимогам КПК України, оскільки в ньому не зазначено інформації про маркування та індивідуальні ознаки вилученого майна, яке до того ж не було опечатано слідчим. Просив врахувати, що потерпілими не надано квитанцій та чеків, що підтверджують належність їм викрадених у них речей, а досудовим слідством не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували його причетність до вчинення крадіжок.
Ці заперечення ОСОБА_6 проти обвинувачення під час судового розгляду не були спростовані стороною обвинувачення належними та допустимим доказами.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 показав, що у 2015 році з його підвального приміщення, розташованого у житловому будинку АДРЕСА_2 були викрадені: електричний кабель трьохжильний довжиною 100 метрів, шуруповерт марки

-9-

Маnnеsmаnn Lеmpstr 24, перфоратор марки ZІСDY31-26, мережеві подовжувачі довжиною 20 та 50 метрів. Про крадіжку він повідомив працівників Свалявського райвідділу міліції, які оглянули місце скоєння злочину та виявили слід від взуття. Також показав, що того ж дня він разом з братом ОСОБА_12 прослідкували за ОСОБА_6 який здавав мідний обпалений дріт в пункті прийому металобрухту м. Свалява. Підійшовши до ОСОБА_6 , впізнав свій кабель та викликав працівників міліції.
Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції показав, що приблизно у 2015 році з його гаражного приміщення, розташованого по АДРЕСА_3 були викрадені електрозварювальний апарат та електрокабель, який знаходився на зварювальному апараті.
Свідок ОСОБА_12 суду показав, що знаючи про крадіжку речей його брата ОСОБА_9 , він, побачивши ОСОБА_6 з пакетами, зателефонував брату. Разом вони поїхали вслід за ОСОБА_6 , який приїхав в пункт прийому металобрухту в м. Свалява та здав обпалений кабель. Підійшовши до ОСОБА_11 , впізнали викрадений кабель.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що в лютому 2015 року на пункт прийому металобрухту, розташованому в гаражному кооперативі по вул. Робітнича в м. Свалява прийшов ОСОБА_6 та здав обпалений мідний кабель. Через деякий час підійшли двоє чоловіків і заявили ОСОБА_6 , що він вкрав їхній кабель. Між ними почалася сварка і ОСОБА_6 втік з пункту прийому металобрухту. Ці двоє чоловіків викликали працівників міліції, які оглянули зданий ОСОБА_6 мідний дріт та вилучили гіпсовий слід взуття.
Свідок ОСОБА_14 в суді показав, що він разом з покійним братом був запрошений працівниками міліції в якості понятого, підписався в протоколі, більше нічого повідомити не може.
На підставі таких показань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом першої інстанції зроблено висновок, що факти таємного викраденення належного їм майна безумовно мали місце, проте їх показання, як і показання допитаних свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неповне викладення та частково викривлений зміст зазначених у вироку суду показань допитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків, апеляційний суд враховує положення ч. 3 ст. 26 КПК України про те, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурор наводить власну оцінку показанням потерпілих та свідків на користь винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , відмінну від оцінки доказів судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладає свою позицію, щодо винуватості останнього, без клопотання про повторне дослідження цих доказів, що свідчить про відсутність правових підстав для повторного допиту апеляційним судом потерпілих та свідків, оскільки їх повторне дослідження за відсутності відповідного клопотання пркоурора, поданого у відповідності

-10-

до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п. п. 3, 15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

При цьому апеляційний суд враховує, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження такого встановлено, що після допиту обвинуваченого, потерпілих та всіх свідків, заявлених у кримінальному провадженні та дослідження всіх письмових доказів, прокурором не заявлялось жодних клопотань щодо повторного допиту та додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду справи.

Суд першої інстанції проаналізував надані потерпілими та свідками показання та належним чином мотивував своє рішення, як щодо тих обставин, які ними підтверджуються, так і навпаки. Що стосується доводів прокурора про неповне викладення та частково викривлений зміст зазначених у вироку суду показань допитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків, то вони є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і доводи прокурора про те, що показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 вказують на його причетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки фактично націлюють апеляційний суд до необхідності переоцінки вказаних показань на користь сторони обвинувачення, що є неприпустимим

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що показання як обвинуваченого так і допитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків не викривають ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, а інших переконливих доказів у підтвердження винуватості обвинуваченого, які стосуються предмету доказування по даному кримінальному провадженні (в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту) стороною обвинувачення не надано.

При оцінці доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Як вбачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , дослідивши показання обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , заявлених стороною обвинувачення свідків та проаналізувавши докази, які за версією обвинувачення підтверджують факт вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дав їм вірну, належну та правильну оцінку та з посиланням на КК, КПК прямо вказав про їх недостатність для висновку

-11-

про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України і такі висновки суду колегія суддів вважає правильними.

При цьому, колегія суддів враховує, що тягар доказування відповідно до КПК України покладений на прокурора, і саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого нею в даному кримінальному провадженні зроблено не було. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно визнав ряд доказів, наданих стороною обвинувачення, неналежними та недопустимими, не ґрунтуються на вимогах закону.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно ст. 92 КПК України на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Європейський Суд з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 зазначив, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування винуватості лежав на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, що обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Стаття 86 КПК України встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення вимог прав та свобод людини, гарантованими Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та їх посадові особи, у тому числі ті, які здійснюють негласні слідчі (розшукові), зобов`язані діяти лише в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

-12-

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, ґрунтується на матеріалах, зокрема: протокол огляду місця події від 11.02.2015 - дворогосподарства АДРЕСА_2 ; протоколи пред`явлення для впізнання від 13. 02. 2015, 25. 02. 2015, 26. 02. 2015 та від 05.03.2015 з фототаблицями; протокол огляду предметів від 24.02.2015; акт про застосування службової собаки від 11.02.2015; протокол огляду місця події від 18.02.2015; протокол обшуку від 21.02.2015 з DVD-диском його проведення; постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 27. 02. 2015, 06. 03. 2015; висновки експертів №23/84 від 12.03.2015 про вартість зварювального апарату марки «Intertool DT-4020; №15 від 02.03.2015 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; №23/79 від 27.02.2015 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертний висновок ОМ-38 від 16.03.2015 про вартість електрокабеля; заява потерпілого ОСОБА_9 від 05.03.2015 про надання слідчому відрізку кабеля, що був у нього викрадений.

Згідно вироку, суд першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 89 КПК України визнав недопустимим доказом протокол обшуку від 21. 02. 2015 за місцем проживання ОСОБА_6 , в будинку АДРЕСА_1 , оскільки такий не відповідає вимогам ч. 3 ст. 234 КПК України в частині опису виявлених та вилучених шуруповертів, перфоратора, електродрелі, у зв`язку з відсутністю ідентифікаційних ознак зазначених речей; не зазначення характерних ознак електрокабелів, зокрема наявність на одному електрокабелі плям темно-червоного кольору; також не зазначені марки, моделі, номера вилучених інструментів.
В апеляційній скарзі прокурор, загалом не оспорюючи такий висновок суду першої інстанції, зазначає що судом не враховано та у вироку не зазначено, що обшук за місцем проживання ОСОБА_6 проведений на підставі ухвали слідчого судді Свалявськоо районного суду Закарпатської області від 18.02.2015 з метою відшукання і вилучення взуття, відбитків слідів, предметів злочинного діянн: перфоратора, шуруповерта та двох подовжувачів довжиною 20 та 50 метрів.
Разом з тим, в ході проведення обшуку від 21. 02. 2015 було вилучено: коробку сірого кольору з шуруповертом «Manesman» темно-синього кольору з акамулятором та зарядним пристроєм до нього; коробку сірого кольору з перфоратором марки «Z1C DY31-26» з металевою головкою та акамулятором до нього; пластмасову коробку чорного кольору з шуроповертом марки «Domotec MS-294А» з двома акамуляторами та зарядним пристроєм без шнура; один обпалений правий ботінок чоловічий; електродриль марки «Einhele BSM100D» жовтого кольору; 3 куски кабеля чорного кольору довжиною близько 7, 6 метрів та трьохжильного довжиною 4 метра.
Згідно ч. 3 ч. 234 КПК України у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості зокрема про індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна або осіб, яких планується відшукати, а також їхній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням.
Як вбачається з протоколу обшуку від 21. 02. 2015, всупереч зазначеним вимогам закону в частині опису виявлених та вилучених шуруповертів, перфоратора, електродрелі відсутні ідентифікаційні ознаки зазначених речей, зокрема не зазначені марки, моделі, номера вилучених інструментів; не зазначені також характерні ознаки електрокабелів, зокрема наявність на одному електрокабелі плям темно-червоного кольору.

-13-
При цьому, у протоколі обшуку від 21. 02. 2015 зазначено про виявлення та вилучення за місцем проживання ОСОБА_6 в дворогосподарстві АДРЕСА_1 трьох кусків кабелю довжиною 7 метрів, 6 метрів та 4 метри, дані про які ухвала слідчого судді Свалявськоо районного суду від 18. 02. 2015 не містить взагалі.
Крім того, при перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів, як і судом першої інстанції, встановлено відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких фактичних письмових доказів (квитанцій, чеків, технічних паспортів) належності потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 речей, які були у них викрадені .
Також, дослідивши в ході судового слідства протоколи пред`явленняречей для впізнання від 25. 02. 2015 та 26. 02. 2015, суд встановив, що згідно першого протоколу потерпілому ОСОБА_10 пред"явлено для впізнання 4 куски кабелю довжиною 3, 5 метрів, довжиною 2,5 метрів, 5 метрів та 4, 5 метрів, серед яких ОСОБА_10 вказав на кабель під номером №2 - довжиною 2, 5 метрів, як такий, що був у нього викрадений. Згідно другого протоколу ОСОБА_10 вказав на кабель під номером 1- довжиною 2, 5 метра. Згідно третього складеного протоколу ОСОБА_10 вказав на кабель під номером 4- довжиною 3, 5 метрів, що не узгоджується із даними протоколу обшуку від 21. 02. 2015, відповідно до якого за місцем проживання ОСОБА_6 було виявлено та вилучено три куски кабелю довжиною: 7 метрів, 6 метрів та 4 метри.

На переконання колегії суддів зазначені розбіжності у описі довжини вилучених під час обшуку речей, та опис довжини кабелів у протоколі про пред"явлення речей для впізнання, ставлять під обґрунтований сумнів впізнання потерпілим ОСОБА_10 саме електрокабеля, який у нього був викрадений 18. 02. 2015 та вилучений у ОСОБА_6 під час обшуку 21.02.2015.

Про обвирнутованість такого сумніву, свідчить і те, що згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 05. 03. 2015, проведеного зі свідком ОСОБА_15 , останній у пред`явлених йому для огляду електрокабелях впізнав електрокабель позначений під номером 3, який за його словами був прикріплений до електрозварювального апарату та належав ОСОБА_10 і мав на кабелі плями темно-червоного кольору. Однак зазначений у протоколі в частині опису трьох електрокабелів, які в подальшому пред`являлися свідку ОСОБА_15 для впізнання, даних про таку ознаку електрокабеля під номером 3, як наявність на ньому плям темно-червоного кольору не містить, а навпаки у ньому ствердно зазначено, що всі електрокабелі чорного кольору.

Не містить даних про наявність на одному з електрокабелів плям темно-червоного кольору і зазначений у протоколі обшуку від 21. 02. 2015 опис трьох кусків електрокабелів, які були вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 ..

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано те, що протокол пред`явлення речей для впізнання від 25. 02. 2015, проведений за участю потерпілого ОСОБА_9 , не містить даних про те, за якими саме ознаками ОСОБА_9 серед пред`явлених йому чотирьох перфораторів та чотирьох шуруповертів різних фірм виробництва, впізнав перфоратор та шуруповерт, які у нього були викрадені 11. 02. 2015.

При цьому апеляційний суд враховує і те, що скасовуючи попередній вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 щодо ОСОБА_6 , колегією суддів в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 29. 03. 2016 було констатовано, що протоколи пред`явлення речей для впізнання потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_10 від 25. 02. 2015 та 26. 02. 2015 складені з порушенням вимог ст. 231 КПК України, оскільки в таких докладно не зазначено ознаки, за якими потерпілі впізнали особисті речі і при їх пізнанні обмежилися загальними фразами про ознаки таких речей, не описавши їх детально.

-14-

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вказівок суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі від 29. 03. 2016, дійшов правильного висновку про визнання відповідно до вимог ст. 87 КПК України протоколів пред`явлення речей для впізнання від 25. 02. 2015 та 26. 02. 2015 недопустимими доказами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді. Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вказані вимоги кримінального процесуального закону, судом першої інстанції дотримано в повній мірі, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при оцінки судом першої інстанції зазначених вище письмових доказів, апеляційним судом відхиляються.

Колегія суддів також не може погодитись і з посиланнями прокурора в його апеляційній скарзі, як на докази вини ОСОБА_6 , на висновки судових трасологічних експертиз №14 від 20. 02. 2015 та №16 від 24. 02. 2015, які на думку прокурора підтверджують вчинення ОСОБА_6 крадіжки належного ОСОБА_17 майна, оскільки суд надав зазначеним доказам належну юридичну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Згідно висновку судової трасологічної експертизи №14 від 20.02.2015 щодо ідентифікації сліду з підошви взуття, зафіксованого на гіпсовому зліпку, вилученого з місця події 11.02.2015 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 , який залишений лівою ногою, - встановити до якого виду відноситься взуття не представилось можливим, а згідно висновку судової трасологічної експертризи №16 від 24. 02. 2015 цей слід та слід низу взуття на гіпсовому зліпку, вилучений з території пункту здачі металобрухту по АДРЕСА_4 залишені таким же черевиком за конструкцією та фасоном, який було вилучено за місцем проживання ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 , однак експерту не представилось можливим встановити точно чи зазначені сліди залишені саме черевиком, вилученим під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .
При цьому судом вірно взято до уваги, що зі змісту вищезазначених експертиз вбачається, що об`єктами дослідження були: слід підошви взуття, що був вилучений з місця події 1.02.2015 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 , залишений лівою ногою, а вилучений з території пункту здачі металобрухту по АДРЕСА_4 , що був вилучений 21. 02. 2015 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , в будинку АДРЕСА_1 , черевик та слід взуття - на праву ногу.

У зв`язку з наведеним посилання в апеляційній скарзі прокурора на встановлену висновками судових трасологічних експертиз №14 та №16 ідентичність наданих на дослідження об`єктів слідів взуття, є безпідставними та спростовується висновками зазначених ескертиз.

Колегія суддів також не погоджується з доводами прокурора про те, що під час пред`явлення речей для впізнання та пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам, були дотримані вимоги ст. ст. 228, 231 КПК України, оскільки протоколи пред`явлення речей для впізнання від 25. 02. 2015 не містять докладних ознак, за якими були впізнано викрадені речі, що не могло вказувати на достовірність впізнавання особою пред`явлених речей. При цьому із протоколів пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 13. 02. 2015 вбачається недотримання як обов`язкової умови цієї слідчої дії проведення попереднього допиту особи, яка впізнає і відображнння результатів опитування щодо зовнішнього вигляду, прикмет особи, котру пред`являтимуть для впізнання, з`ясування питання, чи може особа її впізнати і за якими саме ознаками чи за сукупністю ознак,

-15-

так і порушення ч. 2 ст. 228 КПК України, згідно якої особа, пред`явлена для впізнання, не повинна будти розміщена або поставлена в умови, які б виділяли її серед іншимх. Всупереч цим вимогам закону потерпілому ОСОБА_9 та свідкам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 для впізнання були надані фотознімки чотирьох осіб чоловічої статті, три фотознімки з яких однакової якості друку, а четвертий фотознімок із зображення ОСОБА_6 містить дефекти друку у вигляді горизонтальних полосок, а також фотознімки мають різкі відмінності за кольором. Підставно встановивши такі порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення вказаних слідчих дій, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність цих слідчих дій, у зв`язку з чим обґрунтовано визнав їх недопустимими доказами.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі твердження про те, що потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надаючи пояснення наголошували про те, що впізнали на фотознімках особу ОСОБА_6 не за певними ознаками, а як особу, який є їх односельцем, є такими, що не відповідають положенням ст. 228 КПК України, а тому зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

Із вироку також вбачається, що судом першої інстанції досліджувались й інші наявні у кримінальному провадженні докази, зокрема: висновки експертів №23/84 від 12.03.2015 про вартість зварювального апарату марки «Intertool DT-4020; №15 від 02.03.2015 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; №23/79 від 27.02.2015 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертний висновок ОМ-38 від 16.03.2015 про вартість електрокабеля; акт про застосування службового собаки від 11.02.2015, згідно якого службова собака, взявши слід, прослідувала по вул. Головній в с. Неліпино та закінчила свою роботу біля будинку №66; протокол огляду місця події від 11.02.2015 - дворогосподарства АДРЕСА_2 ; протокол огляду місця події від 18.02.2015- дворогосподарства АДРЕСА_3 ; протокол огляду місця події від 11.02.2015 - території б/н по вул. Робітничій в м. Свалява, які суд хоча і визнав допустимими, однак вказав, що вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а тому обґрунтовано не прийняті судом до уваги.

Дослідивши зібрані докази надані стороною обвинувачення, та оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків та дослідивши надані стороною обвинувачення докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, а тому доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону і такі відхиляються.

Докази винуватості ОСОБА_6 , які зібрані органом досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

-16-

Твердження в апеляційній скарзі прокурора про однобічну оцінку судом першої інстанції зібраним у справі доказам, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки суд зобов`язаний та вправі досліджувати докази, як надані стороною обвинувачення, так і стороною захисту та надати їм відповідну оцінку. При цьому, апеляційний суд враховує, що обов`язок збору, у тому числі, і обвинувальних доказів щодо вини конкретної особи та доведення переконливості таких доказів перед судом, з точки зору їх належності, є завданням сторони обвинувачення, і тому доведення вини обвинуваченого на підставі не виявлених документів, які підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню, і мають суттєве значення для кримінального провадження, лише на підставі припущень прокурора, не відповідає вимогам КПК.

Доводи прокурора стосовно того, що суд не спростував пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України є неспроможними, оскільки суд, дослідивши та проаналізувавши всі надані стороною обвинувачення докази, використав усі можливі правові механізми для встановлення істини по справі, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не доведено належними, достатніми та допустимими доказами вчинення ОСОБА_11 вказаних кримінальних правопорушень.

Не знаходить колегія суддів і порушень кримінального процесуального закону під час вирішення судом першої інстанції долю речових доказів у даному кримінального провадженні.

Окрім того, перевіривши доводи апеляції прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Між тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, в ній фактично не міститься мотивованого належним чином обґрунтування жодної з перелічених вище підстав для визнання вироку таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, як і не зазначено прокурором під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції дотримався вимог закону, належним чином мотивував своє рішення в частині виправдання ОСОБА_6 , а тому апеляційні доводи прокурора є безпідставними.

Будь-яких процесуальних порушень при дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні висунутого йому обвинувачення, судом не допущено.

За відсутності інших доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності, належності та допустимості,

-17-

всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про недоведеність, що обвинуваченим вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, що стало підставою для його виправдання за цим Законом про кримінальну відповідальність, з достатнім вмотивуванням прийнятого рішення.

Дане рішення відповідає вимогам ст. 62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене вище, доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та необґрунтоване виправдання ОСОБА_6 є такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та наведеним доказам.

Аналізуючи оскаржуваний вирок суду та матеріали справи з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку про те, що судом першої інстанції були створені необхідні умови для здійснення сторонами їх процесуальних прав та виконання їх процесуальних обов`язків та у прокурора у кримінальному провадженні було достатньо часу для підготовки до судових дебатів і істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.

Вирок суду належним чином мотивований, має однозначні судження і не має припущень, його висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Так, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04. 2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, Європейський суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок, у відповідності з положеннями ст. ст. 373, 374 КК України, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушень, допущених судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Процесуальних порушень, які б могли бути підставою для скасування виправдувального вироку в ході розгляду апеляційної скарги прокурора, колегією суддів не встановлено.

-18-

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за результатами судового розгляду, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку, що жодних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, стороною обвинувачення здобуто не було, а жодний з доводів апеляційної скарги прокурора не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_6 .

За таких обставин, при відсутності підстав для скасування законного виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 за браком об`єктивних та безспірних доказів для постановлення обвинувального вироку за даним обвинуваченням відносно нього та вичерпаності можливості для отримання нових доказів, колегія суддів не вбачає підстав для скасування законного виправдувального вироку суду щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Дане судове рішення в повній мірі відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, практиці Європейського суду з прав людини, є законним, обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не знаходить.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексос, що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо дослідження доказів та приєднання до матеріалів провадження доказів (документів), які б істотно могли вплинути на висновки суду, а також положення ст..404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19. 02. 2019 щодо ОСОБА_6 без змін

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: