Справа № 592/3692/20
Провадження № 1-кс/592/3119/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

захисниці засудженого: адвокатки ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання засудженого ОСОБА_4 про відвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В :

18.05.2020 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про відвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 , в якому він зазначив про те, що 02.03.2020 року Ковпаківським районним судом м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_5 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , було розглянуто клопотання про визнання довічного позбавлення волі таким, що порушує ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод. В задоволенні клопотання йому було відмовлено. На даний в час в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває його клопотання про визнання довічного позбавлення волі таким, що порушує ст. 28 Конституції України та ст. 3 Європейської Конвенції, та заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Головуючим суддею в даному провадженні є ОСОБА_5 . Заява засудженого ОСОБА_4 про відвід судді та заява головуючого по справі про самовідвід ухвалами суду від 23.03.2020 року та від 16.04.2020 року були залишені без задоволення. Відповідно до вимог ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. ст. 75 79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Як зазначив ЄСПЛ у п. 69 рішення від 10.12.2009, яке набуло статусу остаточного 10.03.2010, у справі Міроненко та Мартенко проти України (заява № 4785/02) Український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм, оскільки згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для дотримання п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечив суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув на те, що застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти які можуть бути підставою, для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. Як вказав Європейський суд з прав людини у справі Демкур проти Бельгії від 17 січня 1970 р. ЄСПЛ заявив, зокрема, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд, займає таке значне місце, що обмежувальне тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції не відповідає меті даного положення. Крім того, у справі Романова проти України ЄСПЛ визнав порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки справа переглядалася суддею, який і першого разу розглядав її. Оскільки суддя ОСОБА_5 в ухвалі Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2020 року вже висловив думку щодо непідсудності його клопотання, у зв`язку з цим не задовольнив клопотання то він не може брати участь із зазаначених вище причин. Засуджений ОСОБА_4 звертає увагу на те, що за ухвалою Білопільського районного суду він був переведений до установи попереднього ув`язнення СІЗО-25 з установи виконання покарань Замкова виправна колонія № 58 м. Ізяслав Хмельницької обл. для розгляду його заяви за нововиявленими обставинами по котрій відкрито кримінальне провадження, а також в інших судових процесах. Таким чином СІЗО-25 м. Суми знаходиться за територіальною підсудністю до Ковпаківського суду м. Суми. А тому розгляд його клопотання належить саме до компетенції Ковпаківського суду м. Суми. І тому з огляду на процесуальні норми зміна підсудності процесуальним законодавством не передбачена. Також засуджений ОСОБА_4 звертає увагу на те, що Білопільським районним судом у справі № 573/2018/19 від 05 грудня 2019 р. був задоволений самовідвід судді, також з питань щодо непідсудності. Крім того, засудженим ОСОБА_4 була направлена скарга на суддю ОСОБА_5 щодо дисциплінарного проступку судді, до Вищої Ради Правосуддя. З викладеного засуджений ОСОБА_4 вважає, що суддя ОСОБА_5 не може брати участь в розгляді його клопотання з об`єктивних і суб`єктивних причин. На підставі наведеного керуючись: ст. ст. 7, 8, 9, 10, 11, 75, 80 КПК України; ст. 6 Європейської Конвенції, засуджений ОСОБА_4 просив: 1. Задовільнити його клопотання. 2. Надати йому доступ до правосуддя (вхідний № 20752/20 від 18.05.2020 року) (а. п. 3, 4) .

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

В судовому засідання захисник засудженого ОСОБА_4 адвокатка ОСОБА_3 просила задовольнити клопотання його підзахисного.

В судове засіданні суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 не прибув. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання про його відвід.

Оскільки надання пояснень особою, якій був заявлений відвід, а також висловлення думки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, є їхнім правом, а не обов`язком, нез`явлення таких осіб, повідомлених про час і місце судового засідання, не є перешкодою для вирішення клопотання про відвід.

Вислухавши пояснення та думку засудженого ОСОБА_4 , пояснення та думку його захисниці адвокатки ОСОБА_3 , дослідивши документи та копії документів, які містяться в матеріалах справи, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Із змісту ухвали Білопільського районного суду Сумської області від 15.11.2019 року по справі № 573/2018/19, провадження № 1-в/573/82/19 вбачається, що вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 123, ст. 94, п. з ст. 93 ч. 1 ст. 123 КК України (в редакції 1960 року) , ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК України, та йому було призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. З листа державної установи Сумський слідчий ізолятор вбачається, що ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі Замкова виправна колонія (№ 58) , а в СІЗО знаходиться у зв`язку з розглядом його заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами. У жовтні 2019 року ОСОБА_4 , перебуваючи в державній установі Сумський слідчий ізолятор , звернувся до Білопільського районного суду Сумської області суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 2 4 ч. 1 ст. 537 КПК України. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що питання, з яким засуджений звернувся до суду, має вирішувати судом за місцем відбування покарання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності. Ухвала набрала законної сили 15.11.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85649272) (а. п. 29, 30) .

Із змісту ухвали Сумського апеляційного суду від 25.11.2019 року по справі № 573/2018/19, провадження № 11-п/816/1005/19 вбачається, що ухвала Білопільського районного суду Сумської області від 15.11.2019 року обґрунтована тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання, призначене за вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року, в державній установі Замкова випрана колонія № 58 , яка розташована в Хмельницькій обл. , Ізяславський р-н, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2, а в державній установі Сумський слідчий ізолятор ОСОБА_4 перебуває тимчасово, на час розгляду його клопотання про перегляд вказаного вироку суду за нововиявленими обставинами, а тому, відповідно до вимог ст. ст. 537; 539 КПК України, судовий розгляд клопотання ОСОБА_4 повинен здійснюватись судом під юрисдикцією якого знаходиться державна установа Замкова випрана колонія (№ 58) . Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 засуджений вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року за ч. 1 ст. 123, ст. 94, п. з ст. 93 ч. 1 ст. 123 КК України (в редакції 1960 року) , ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 201, ч. 1 ст. 263 КК України до довічного позбавлення волі. Як вбачається із повідомлення державної установи Сумський слідчий ізолятор засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі Замкова випрана колонія (№ 58) , яка розташована у Хмельницькій області, Ізяславський район, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2, а в державній установі Сумський слідчий ізолятор засуджений ОСОБА_4 знаходиться у зв`язку з тим, що він бере участь у розгляді його клопотання про перегляд вказаного вироку суду за нововиявленими обставинами. Оскільки, відповідно до ст. ст. 537; 539 КПК України, на цей час Білопільський районний суд Сумської області є судом першої інстанції щодо ухваленого відносно ОСОБА_4 вироку апеляційного суду Сумської області від 28.12.2014 року, то вказаний суд правомочний здійснити судовий розгляд за клопотанням засудженого ОСОБА_4 . Ухвала набрала законної сили 25.1.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85874036) (а. п. 31 33) .

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 31.01.2020 року по справі № 573/2018/19, провадження № 1-кс/573/38/20 у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про відвід судді Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_9 від розгляду його заяви про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутого покарання більш м`яким було відмовлено. Ухвала набрала законної сили 31.01.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87279756) (а. п. 34 38) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2020 року по справі № 592/1401/20, провадження № 1-в/592/110/20 у задоволенні клопотання засудженого за вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року у виді довічного позбавлення волі, про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року у виді довічного позбавлення волі, було відмовлено. Ухвала не набрала законної сили (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87980974, http://reyestr.court.gov.ua/Review/87979256) (а. п. 13 18) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.03.2020 року по справі № 592/3692/20, провадження № 1-кс/592/1788/20 у задоволенні заяви судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 про самовідвід у розгляді клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк (більш м`яким покаранням) було відмовлено. Ухвала набрала законної сили 23.03.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88371855) (а. п. 19, 20) .

Ухвалою судді колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду від 27.03.2020 року по справі № 592/1401/20, провадження № 11-кп/816/524/20 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2020 року, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року у виді довічного позбавлення волі, про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року у виді довічного позбавлення волі, було відмовлено. В порядку ст. 401 КПК України було ухвалено провести наступні підготовчі дії до апеляційного розгляду: надіслати копії даної ухвали разом з копіями апеляційних скарг учасникам судового провадження, інформацією про їхні права та обов`язки. Було ухвалено встановити строк до 03.04.2020 року, протягом якого учасники судового провадження, згідно з положеннями ст. ст. 402, 403 КПК України можуть подати нові докази, матеріали, клопотання, доповнення чи заперечення на апеляційну скаргу, зазначивши у запереченні, чи бажають вони брати участь в апеляційному розгляді, а особа, яка подала апеляційну скаргу, має право до початку апеляційного розгляду змінити та/або доповнити її, а до закінчення апеляційного розгляду мають право відмовитися від неї. Ухвала набрала законної сили 27.03.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88468152) (а. п. 21, 22) .

Ухвалою судді колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду від 03.04.2020 року по справі № 592/1401/20, провадження № 11-кп/816/524/20 було закінчено підготовку до апеляційного розгляду. Було ухвалено апеляційний розгляд за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2020 року, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року у виді довічного позбавлення волі, про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року у виді довічного позбавлення волі, було відмовлено, призначити на 11.08.2020 року на 16 годину 00 хвилин у приміщенні Сумського апеляційного суду (м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 28) , у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, засудженого, захисника. Було ухвалено повідомити учасників судового провадження про час та місце апеляційного розгляду, шляхом направлення повідомлень. Ухвала набрала законної сили 03.04.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88589920) (а. п. 23 25) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.04.2020 року по справі № 592/3692/20, провадження № 1-кс/592/2089/20 у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про відвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 від розгляду клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким було відмовлено. Ухвала набрала законної сили (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88808919) (а. п. 26 28) .

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених КВК України, законами України і встановлених вироком суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми законів, які регулюють вказані спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Крім того, суд вважає за необхідне взяти до уваги те, що подання засудженим ОСОБА_4 заяв (клопотань) про відвід суддям Білопільського районного суду Сумської області, Ковпаківського районного суду м. Суми носить системний характер, заявлені відводи мають ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду його клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подане ним клопотання про відвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 не містить порівняно із раніше поданим ніяких нових підстав для відводу, зазначені підстави носять явно надуманий і бездоказовий характер, тому відмовляючи у задоволенні заяви про відвід, суд, тим самим, протидіє процесуальним зловживанням засудженого, припиняючи відповідні зловживання.

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Із змісту п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України вбачається, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: 1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 2 4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні) , 13-1, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України; 2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК України) , 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 КПК України; 3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 5, 8, 9, 13-3 ч. 1 ст. 537 КПК України; 4) до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до ч. 5 ст. 53 КК України) , 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює) , 14 ч. 1 ст. 537, ст. 538 КПК України.

У відповідності до ч. ч. 6, 7 ст. 539 КПК України за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання. У разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через шість місяців.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, до компетенції суду, який ухвалив вирок, віднесено вирішення клопотань, пов`язаних з виконанням вироку тільки щодо відстрочки виконання вироку, заміни покарання відповідно до ч. 5 ст. 53 КК України, тимчасового залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону до колонії, слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду) та вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Вирішення усіх інших питань, які виникають під час виконання вироків, віднесено до компетенції судів, в межах територіальної юрисдикції яких виконується вирок, або в межах територіальної юрисдикції яких засуджений відбуває покарання.

Враховуючи те, що Європейський суд з прав людини в рішеннях Лавентс проти Латвії , Верітас проти України та Сокуренко та Стригун проти України прийшов до правової позиції, що у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін суд встановлений законом поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, беручи до уваги положення ч. 6 ст. 9 КПК України, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, враховуючи ст. ст. 537, 539 КПК України, можна дійти висновку про те, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має здійснюватися місцевими судами за місцем відбування засудженими покарання.

До того ж, суд вважає за можливе взяти до уваги таке.

Із змісту ухвали Вінницького апеляційного суду від 26.12.2018 року по справі № 127/24314/18, провадження № 11-кп/801/383/18 вбачається, що чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Ухвала набрала законної сили 29.12.2018 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78973728) .

Із змісту ухвали Вінницького апеляційного суду від 23.01.2019 року по справі № 127/27054/18, провадження № 11-кп/801/193/19 вбачається, що ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Відповідно до вказівок постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26.04.2002 року суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені. При розгляді справи Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства 09.07.2013 року в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм. В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20 25 років. Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України. Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років. У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства в Європейському суді було зазначено, що ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами. Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення. Судом першої інстанції вірно роз`яснено засудженому порядок здійснення помилування Президентом України відповідно до до вимог ст. 87 КК України. Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Виходячи з позицій Європейського Суду з прав людини, викладених у справі Ласло Магьяр проти Угорщини від 20.05.2014 року на виконання рішень Європейського суду, держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Згідно ч. 5 ст. 80 КК України питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. Посилання засудженого на те, що відносно нього мають застосовуватися норми, викладені в 1-му реченні ч. 5 ст. 80 КК України є помилковими. Ухвала набрала законної сили 23.01.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/79487396) .

Із змісту ухвали Вінницького апеляційного суду від 19.02.2019 року по справі № 127/25669/18, провадження № 11-кп/801/405/19 вбачається, що чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Ухвала набрала законної сили 22.02.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80060762) .

Із змісту ухвали Вінницького апеляційного суду від 28.08.2019 року по справі № 127/28995/18, провадження № 11-кп/801/808/19 вбачається, що, у відповідності до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин. Згідно ч. 5 ст. 80 КК України питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом; якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років. Детальний механізм помилування визначений Положенням Про порядок здійснення помилування , затвердженим Указом Президента України № 223/2015 від 21.04.2015 року. Таким чином, нормами КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися засуджений. Ухвала набрала законної сили 28.08.2019 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/83972825) .

Із змісту ухвали Львівського апеляційного суду від 13.02.2020 року по справі № 442/8290/19, провадження № 11-кп/811/47/20 вбачається, що ч. 1 ст. 80 КК України передбачає, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в певні строки, які залежать від тяжкості, виду і розміру призначеного судом покарання. Відповідно до ч. 5 ст. 80 КК України питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. Виконання вироку це кінцевий етап правозастосовної кримінальної процесуальної діяльності, що підводить своєрідний підсумок усього механізму функціонування кримінальної юстиції держави. Порядок та строки звернення судового рішення до виконання регламентовано ст. 535 КПК України, в якій зазначено про те, що судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення. Таким чином, системний аналіз кримінального та кримінального процесуального законодавства України, дає підстави для висновку, що звільнення від відбування покарання на підставі ст. 80 КК України може мати місце тільки тоді, якщо у встановлені зазначеної статтею строки, вирок не було звернуто до виконання, та як наслідок, вирок не був виконаний. Крім цього, згідно правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12.09.2011 року (справа № 5-16кс11) , яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії. Ухвала набрала законної сили 13.02.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87660446) .

Із змісту постанови Верховного Суду України від 12.09.2011 року по справі № 5-16кс11 вбачається, що згідно з санкцією ч. 2 ст. 115 КК України найбільш суворим видом покарання за вчинення злочинів, зазначених у диспозиції цієї статті, є покарання у виді довічного позбавлення волі. Оскільки найбільш суворим видом покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 115 КК України, є довічне позбавлення волі, яке не має строкового виміру, суд, призначаючи покарання за ч. 2 ст. 115 КК України, обґрунтовано не застосував положення ч. 3 ст. 68 КК України. Ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Згідно з санкцією ч. 2 ст. 115 КК України найбільш суворим видом покарання за вчинення злочинів, передбачених у диспозиції цієї статті, є покарання у виді довічного позбавлення волі. Враховуючи те, що покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини, суд при призначенні покарання за ч. 2 ст. 115 КК України, не повинен керуватися положення ч. 3 ст. 68 КК України. Постанова набрала законної сили 12.09.2011 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/21355245) .

Таким чином, оскільки під час розгляду клопотання про відвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 жодних інших обставин, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, на які посилався засуджений ОСОБА_4 , які б могли викликали сумнів в об`єктивності, безсторонності та неупередженості судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 встановлено не було, відтак доводи засудженого ОСОБА_4 про упередженість судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про відвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 369 372, 375, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про відвід судді Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_5 відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1