ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/424/20 Справа № 192/1665/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, судимого:
-14.10.2003 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3, 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
-18.10.2006 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 2, 69 КК України до 2 років позбавлення волі;
-13.10.2008 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 307 ч. 2, 69 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 06.05.2011 умовно-достроково н невідбутий строк 1 рік 1 місяць 20 днів;
-24.10.2012 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 70 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 27.04.2016 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 10 місяців 12 днів;
-27.02.2017року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;
-04.05.2017року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, ст. 15 ч. 2 ст. 185, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;
-07.06.2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 характеризується задовільно, має 2 стягнення та 4 заохочення, працевлаштований, раніше двічі був звільнений умовно-достроково від відбування покарання, проте знову вчинив тяжкий злочин, що характеризує засудженого як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, суд прийшов до висновку, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Захисник не погодився з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.
Посилається на те, що той за період відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується добре, має зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, вину у скоєному злочині усвідомив та розкаявся. Зазначає, що засуджений має третю групу інвалідності.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та його захисник підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.
Так, ОСОБА_6 засуджено 07 червня 2017 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
Початок строку відбування покарання 10 листопада 2016 року.
Кінець строку відбування покарання 14 травня 2020 року.
За час перебування в СІЗО м. Кривого Рога ОСОБА_6 мав одне стягнення за порушення режиму відбування покарання, заохочень не мав.
До Солонянської ВК № 21 прибув 27 червня 2017 року, був працевлаштований, мав 2 стягнення у 2017 та 2019 роках, та 4 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці у 2018 та 2019 роках.
За час відбування покарання характеризується задовільно, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання.
Підтримує рівні відносини з іншими засудженими, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування, отримує посилки.
За висновком комісії установи від 11.05.2018 року, застосування до ОСОБА_6 вимог ст. ст. 100, 101 КВК відмовлено як особі, що не стає на шлях виправлення.
За висновком комісії установи від 18.01.2019 року, застосування ст. 82 КК України відмовлено.
10.05.2019 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, як особі, що не довела своє виправлення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Враховуючи викладене, враховуючи, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, двічі був звільнений умовно-дострокове та знову вчинив тяжкий злочин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені дані характеризують засудженого як особу, яка схильна до систематичної діяльності, та свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки та про необхідність відмовити задоволення клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 .
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами захисника, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_6 норм ст. 81 КК України, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 має третю групу інвалідності не підтверджені жодними доказами. Крім того, сам факт наявності у засудженого інвалідності не може слугувати беззаперечною підставою для застосування до нього вимог ст. 81 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4