Дата документу 23.06.2020 Справа № 320/7383/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/288/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/7383/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 (з доповненнями) на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2019 року, якою
задоволено частково подання начальника Мелітопольського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області підполковника внутрішньої служби ОСОБА_9 від 09 серпня 2019 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 26 вересня 2018 року вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та направити його для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 4 роки.
В задоволенні іншої частини подання відмовлено.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання.

Згідно зі змістом ухвали, вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 26 вересня 2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України, був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, та на нього були покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим з питань пробації.
07 серпня 2019 року начальник Мелітопольського міськрайонного відділу з питань пробації підполковник внутрішньої служби ОСОБА_9 звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_7 та направити його для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 4 роки.
В обґрунтування подання зазначено, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання з випробуванням не виконував обов`язки, визначені законом та покладені на нього судом, систематично пропускав дні реєстрації у відділі пробації без поважних причин. Така поведінка ОСОБА_7 свідчить про те, що засуджений не має бажання стати на шлях виправлення, залишаючись при цьому у суспільстві, чим зовсім не виправдовує надану йому судом можливість виправитись без застосування реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.

Задовольняючи подання суддя вказав, що зазначені у поданні факти свідчать про небажання засудженого ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та систематичне ухилення від виконання обов`язків, призначених йому вироком суду. Документальних підтверджень поважності причин пропуску явки до органу пробації засуджений не надав. Враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 під час іспитового строку систематично вчиняв порушення порядку виконання обов`язків, призначених йому вироком суду, висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, що свідчить про свідоме ухилення засудженого від відбування призначеного йому покарання та про його небажання ставати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, зазначає, що він перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, однак суд розглянув справу без адвоката (захисника). Порушення, які йому пред`явили стосовно неявки до органу пробації, вважає необґрунтованим, оскільки у нього є докази, що він знаходився в лікарні у травматолога.

В доповненні до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджені всі обставини справи.

Просить скасувати ухвалу суду від 25.09.2019, а справу направити на новий розгляд до місцевого суду.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 26 вересня 2018 року за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України, був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, та на нього були покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим з питань пробації.

На підставі вказаного вироку ОСОБА_7 було постановлено на облік Мелітопольського МРВ ФДУ «Центр пробації» 02.11.2018. ОСОБА_7 був ознайомлений з порядком та умовами звільнення від відбування покарання з випробуванням, обов`язками, покладеними на нього судом, попереджений про правові наслідки ухилення від виконання. З матеріалів справи випливало, що ОСОБА_7 7 разів без поважних причин не з`явився на реєстрацію, за що стосовно нього застосовано 4 застереження у виді письмового попередження про можливість скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного судом покарання.

Окрім вказаних неявок засудженого на реєстрацію до органу пробації також встановлено, що під час перебування на обліку Мелітопольського міськрайонного відділу ФДУ «Центр пробації», із засудженим ОСОБА_7 , систематично проводилися індивідуально-профілактичні бесіди щодо забезпечення виконання покладених судом обов`язків, належної поведінки в громадських місцях та за місцем проживання, недопущення скоєння нового кримінального правопорушення, індивідуально-профілактичні, мотиваційні заходи спрямовані на зменшення ризику впливу криміногенних потреб правопорушника на його поведінку, що підтверджується матеріалами особової справи.

Однак засуджений ОСОБА_7 не докладав жодних зусиль для поновлення паспорта громадянина України, без якого не має можливості офіційно працевлаштуватися щоб забезпечувати у повній мірі свої матеріальні потреби, схильний до вживання спиртних напоїв,та скоєння адміністративних правопорушень, порушень норм поведінки у громадських місцях (а.с.47, 58, 68, 77, 82).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 , на шлях виправлення та перевиховання не став і належних висновків для себе не зробив, натомість під час іспитового строку підозрювався у вчиненні повторного злочину, у зв`язку з чим йому було оголошено підозру, а кримінальне провадження направлено до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області для розгляду (а.с.70-72). Вказане свідчить про свідоме ігнорування покарання за вчинений злочин, відсутність критики до своєї поведінки у суспільстві.

Доводи апелянта про неможливість його явки на реєстрацію до органу пробації, через хворобу, не підтверджені жодним доказом і є необґрунтованими. Засуджений після першої неявки на реєстрацію попереджався, що причина неявки через наявність начебто хвороби, при відсутності документального підтвердження її (хвороби) наявності (медична довідка, лікарняний лист) не може визнаватися поважною. Однак незважаючи на це засуджений, ще шість разів не з`явився на реєстрацію. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Засуджений і захисник не надали жодної інформації, яка давала суду підстави визнати такі доводи переконливими. Відсутні свідки того, що ОСОБА_7 хворів. Відсутні і відомості про те, що останній повідомляв інспектора, дільничного, суд, голову сільської ради, іншу посадову чи службову особу, або будь-кого взагалі про те, що він хворів, не постфактум, а саме в той момент коли він мусив з`явитися на реєстрацію.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Відповідно до ч.2 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Як зазначено в ч.3 ст.166 КВК України, невиконанням обов`язків вважається, коли засуджений не виконав хоча б один з обов`язків, які було покладено на нього судом. Згідно ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Зі змісту вказаної постанови випливає, що суд вправі скасувати звільнення від відбування покарання не тільки в разі систематичного вчинення засудження правопорушень (про що зазначав захисник), а також і в разі невиконання покладених на нього обов`язків, що стало підставою для прийняття рішення про скасування звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції додержався вимог закону і мотивовано задовольнив подання, відтак підстав для скасування прийнятого судом рішення не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2019 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4