Справа № 345/347/20
Провадження № 11-сс/4808/29/20
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2020 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63060 грн., -

за участю: прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Апелянт стверджує, що під час пошуку викрадених речей в квартирі потерпілого, слідчі дії проводились із порушенням норм кримінального законодавства, несанкціоновано проведено й обшук в квартирі підозрюваного. Вказує на те, що ані слідчий, ані прокурор не звертався до слідчого судді з клопотаннями про проведення обшуку, що є порушенням ч. 3 ст. 233 КПК України, - без визначення приналежності вилучених речей та відсутності будь-яких доказів причетності підозрюваного до крадіжки. Стверджує, що підозра ґрунтується на факті вилучення речей із житла підозрюваного при незаконному обшуку, що, на думку апелянта, є неприпустимим, оскільки використані доказі були здобуті незаконним шляхом. Вважає, що у слідчого судді не було законних підстав, за відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2020 рокузадоволено клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63060 грн. Свої висновки слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого неправомірного діяння, вагомістю наявних доказів, тяжкістю злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а також достатністю підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор.

Під час апеляційного провадження:

- підозрюваний та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого;

- прокурор просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін, виходячи з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 пред`явлено підозру у тому, що він 23.01.2020 року при невстановлених слідством обставинах, знайшов ключі від квартири, що належали потерпілій ОСОБА_9 , звідки таємно викрав майно, чим заподіяв останній матеріальну шкоду на 18990 грн., тобто підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.п. 1).

24.01.2020 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.п. 12).

25.01.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.п. 16-17).

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, так й права осіб гарантованих ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, за вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно частини першої ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України

Як вбачається з наданих матеріалів, 24.01.2020 року за №0000095 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне правопорушення за фактом таємного викрадення майна у потерпілій ОСОБА_9 , поєднаного із проникненням у житло, з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України (а.п. 2).

З цього приводу було розпочате досудове розслідування, та у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_7 .

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були досліджені слідчим суддею та перевірені судом апеляційної інстанції.

Так, підозра у вчиненні цього діяння саме ОСОБА_7 обґрунтовується, зокрема, витягом з ЄРДР, з якого вбачається, що 24.01.2020 року в чергову частину надійшло повідомлення про те, що невідома особа незаконно проникла у квартиру потерпілої ОСОБА_9 та таємно викрала майно (а.п. 2); протоколами допиту потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо обставин події (а.п. 3, 6-7); протоколами огляду місця події від 24.01.2020 (а.п. 4-5, 10); заявою ОСОБА_7 про те, що він 23.01.2020 року проник в квартиру АДРЕСА_1 , звідки викрав речі, які сховав у підвальному приміщенні, а деякі приніс у своє місце проживання (а.п. 8); інформацією від 24.01.2020 року складеною працівником поліції про обставини, які повідомив ОСОБА_7 (а.п. 9); протоколом затримання ОСОБА_7 (а.п. 12-13); протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 24.01.2020 року (а.п. 15).

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні старшого слідчого СВ Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_12 відомості, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Залишаючи ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів також приймає до уваги, окрім іншого, й дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності (а.п. 18-20), офіційно не працює, не одружений.

Перевіряючи доводи клопотання органу досудового розслідування на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а також з огляду як на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненому злочині, який відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, так й на те, що підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а тому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Відсутність постійного джерела заробітку, у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 не працює, дає підстави вважати про наявність ризику можливого вчинення ним й іншого кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, слідчим належним чином обґрунтоване питання щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зокрема тим, що поведінка підозрюваного свідчить про сталу злочинну спрямованість, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово був судимий та на шлях виправлення не став.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині того, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що заявлені у клопотанні органу досудового розслідування ризики є реальними, а тому слідчий суддя обґрунтовано обрав щодо ОСОБА_7 запобіжний захід саме у виді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів виходила з того, що статтею 5 Конвенції про захистправ людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Оцінюючи наведені вище відомості, а також суворість можливого покарання ОСОБА_7 , колегія суддів визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що незважаючи на заперечення апелянта в апеляційній скарзі про наявність обґрунтованої підозри та заявлених органом досудового розслідування ризиків, останній просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 інший більш м`який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту.

Проте, підстав вважати, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема й запропонований апелянтом запобіжний захід у виді домашнього арешту, можуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи ухвалу слідчого судді в частині визначеного підозрюваному ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів вважає висновки слідчого судді в цій частині обґрунтованими

При визначенні підозрюваному розміру застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63060 грн., слідчий суддя врахував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Визначений в оскаржуваній ухвалі розмір застави, узгоджується з вимогами і положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України, та саме такий розмір, за переконанням колегії суддів, є достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків та є помірний для нього.

Посилання сторони захисту на порушення органами досудового розслідування приписів ч. 3 ст. 233 КПК України в частині того, що органи досудового розслідування не звертались до слідчого судді із клопотання про проведення обшуку не є слушним, оскільки наступного за оглядом дня, слідчий звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням, у відповідності до норм КПК України.

Доводи апелянта в частині того, що під час пошуку викрадених речей в квартирі потерпілого, слідчі дії проводились із порушенням норм кримінального законодавства, несанкціоновано проведено й обшук в квартирі підозрюваного, та твердження захисника про те, що підозра ґрунтується на факті вилучення речей із житла підозрюваного при незаконному обшуку, спростовуються сукупністю даних, що долучені до клопотання слідчого.

Так, ухвалою слідчого судді від 25.01.2020 року було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою проживання підозрюваного ОСОБА_7 . Крім того, ухвалою слідчого судді від 25.01.2020 року також було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на тимчасово вилучене майно.

Доводи апелянта про відсутності будь-яких доказів причетності підозрюваного до крадіжки, не є слушними, оскільки спростовуються сукупністю вищевикладених фактів.

Слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177 ,178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2020 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 63060 грн., залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4