Ухвала
16 березня 2020 року

м. Київ

справа № 266/737/16-к
провадження № 51-1328ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

Приморський районний суд м. Маріуполя вироком від 24 жовтня 2017 року ОСОБА_5 визнав невинуватою та виправдав за недоведеністю наявності в її діях складу кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 191; ч. 1 ст. 366 КК України.

Донецький апеляційний суд ухвалою від 09 грудня 2019 року апеляційну скаргу прокурора в частині виправдання за ч. 2 ст. 191 КК України залишив без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Маріуполя від 24 жовтня 2017 року в цій частині залишено без зміни. Цього ж дня судом апеляційної інстанції ухвалено свій вирок, згідно якого вирок місцевого суду в частині виправдання за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано і постановлено новий вирок, за яким ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400 грн.

ОСОБА_5 звільнено від покарання на підставі ч.5 ст. 74, ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за ч.1 ст. 366 КК України закрито.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2019 року і вказує на те, що суд апеляційної інстанцій при ухваленні рішення допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, при цьому здійснює аналіз фактичних обставин справи та не погоджується висновками апеляційного суду.

Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги прокурора неможливо зрозуміти, які порушення допустив суд апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх слід відносити з огляду на положення ст. 412 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Водночас прокурор не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, які саме доводи його апеляційної скарги не враховано при перегляді вироку місцевого суду, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.

Таким чином, прокурору необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо істотності порушень кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, що є підставою для скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи.

Крім цього, у касаційній скарзі не висловлена позиція, чи потягли допущені порушення КПК, на які посилається прокурор, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з касаційної скарги, прокурор просить скасувати судове рішення у зв`язку з істотним порушення вимог КПК. Однак, вказуючи в мотивувальній частині касаційної скарги на незаконність виправдання ОСОБА_5 , не вказує чи вважає він, що не застосовано судом закон, який підлягає застосуванню, а саме ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу України, що є однією з підстав для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК.

Оскільки касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (прокурором має бути підтверджено, що ним не пропущено встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 09 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та надати для усунення виявлених недоліків сім днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3