ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 635/7317/19 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/1592/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 199, 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і їхнього представника ОСОБА_14 , з участю представника потерпілого ОСОБА_15 ОСОБА_16 , без участі самого потерпілого ОСОБА_15 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 15 01 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 відмовлено.
Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 задоволено повністю.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» продовжено на 60 днів до 14 березня 2020 року включно.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» продовжено на 60 днів до 14 березня 2020 року включно.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» продовжено на 60 днів до 14 березня 2020 року включно.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що приймаючи рішення про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотання щодо зміни запобіжного заходу, судом першої інстанції не було враховано того, що він має постійне місце мешкання, має інвалідність, у зв`язку з чим отримує пенсію, через наявність захворювання потребує постійного лікарського піклування. Вказує, що його перебування в умовах СІЗО провокує погіршення його здоров`я.
Крім того, вказує, що у разі зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт він зобов`язується виконувати усі передбачені законом обов`язки.

Апеляційну скаргу було подано також обвинуваченим ОСОБА_10 , який в свою чергу, просить про скасування ухвали та про постановлення нової, якою просить змінити відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Зазначив, що під час постановлення ухвали було порушено його право на захист, оскільки, прокурор не надав йому для ознайомлення копію клопотання про продовження запобіжного заходу щодо нього.
На підставі викладеного вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_10 з грубим порушення норм кримінального процесуального законодавства.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та їх захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підтримали доводи апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити апеляційні скарги обвинувачених без задоволення.
Потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та представники потерпілих вважали, що підстави для задоволення апеляційних скарги обвинувачених відсутні.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинувачених та їх захисників, думку прокурора, потерпілих та їх представників, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.
Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тому, беззаперечно, оскаржуване судове рішення має бути переглянуте судом апеляційної інстанції з дослідженням всіх доводів поданих апеляційних скарг.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
В апеляційних скаргах обидва обвинувачені, серед інших доводів, посилаються на можливість та необхідність на даний час зміни щодо них запобіжного заходу на більш м`який, не позбавлений з триманням під вартою.

Проте, з такими доводами погодитися неможливо, оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, вплинути на його хід чи спробувати продовжити свою злочинну діяльність, судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України, їх підвищену суспільну небезпеку, з урахуванням обставин інкримінованих їм злочинів, відсутність постійного місця роботи та джерела доходів, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих їм злочинах.

Отже, зазначені обставини підтверджують наявність ризиків, про які зазначає прокурор.

Крім того, колегія суддів вивчаючи матеріали справи та особи обвинувачених, не знаходить будь-яких обставини, які б могли слугувати беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, спростовують доводи обвинувачених, викладені у апеляційних скаргах, про можливість та необхідність застосування щодо них запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як на тому наполягають апелянти, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 на порушення його права на захист через ненадання йому письмової копії клопотанням прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо нього, не свідчить про необґрунтованість ухвали суду про продовження строку запобіжного заходу. Чинний КПК України не містить такої підстави для відмови у задоволенні судом клопотання як не вручення його копії обвинуваченому. Навпаки ж статтею 331 КПК України закріплено обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вимога ж про вручення копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час судового розгляду чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинувачених.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 15.01.2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4