печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ НП України ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В :

19.11.2019 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ НП України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції ОСОБА_6 , згідно вимог якого, слідчий просить накласти арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та/або користування грошовими коштами в сумі 439095 гривень, 1650 доларів США та 870 євро у вигляді заборони права на їх відчуження, розпорядження та/або користування.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.
Адвокат ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, оскільки строки на подачі клопотання про арешт майна був пропущений, з вказаним клопотанням сторона обвинувачення неодноразово зверталась до суду, але у задоволенні вимог було відмовлено.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, неприбуття яких осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Майнові права захищаються в Україні як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000034, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 209 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, що група осіб під керівництвом ОСОБА_7 , до складу якої у різний час увійшли ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 зорганізувалися в стійке злочинне об`єднання для вчинення низки злочинів, зокрема шахрайства, незаконного виготовлення пального та легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.
Дана організована група характеризувалася попередньою організованістю в спільне об`єднання для вчинення злочинів, згуртованістю та стійкістю свого складу, тривалістю злочинної діяльності з січня 2018 року по березень 2019 року, розробкою та узгодженням планів, способів вчинення кожного злочину, наявністю загальних правил поведінки, домовленістю та готовністю до вчинення кримінальних правопорушень кожним із учасників організованої групи з метою отримання матеріальних благ від такої діяльності на постійній основі.
ОСОБА_7 , відповідно до своєї ролі у складі організованої групи та інші її учасники, зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи реалізуючи свої злочинні наміри, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливу мету отримання прибутку в результаті введення в оману фізичних та юридичних осіб в період часу з січня 2018 року по лютий 2019 року під приводом реалізації дизельного пального та бензину стандарту ЄВРО 5 здійснювали реалізацію дизельного пального та бензину, якість якого не відповідає вимогам ДСТУ, а отримані від учинення цих дій кошти привласнювали, розпоряджаючись ними на власний розсуд.
05.03.2019 вказаним особам повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 209 КК України.
Санкції ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 209 КК України передбачають обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
05.03.2019 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.02.2019 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено кошти в сумі 439 095 гривень, 1650 доларів США та 870 євро.
Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно положенням ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Проте, як вбачається із клопотання обшук квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,був проведений 05.03.2019, що підтверджується протоколом обшуку (а.с. 7-13), а датою звернення органу досудового розслідування до суду із клопотанням про накладення арешту на майно є 19.11.2019, що підтверджується відміткою штампу вхідної кореспонденції за вх. № 162795 на першому аркуші клопотання, не порушуючи перед судом питання про поновлення строку для подачі клопотання та не вказуючи поважних причин його пропуску.

У клопотанні слідчого відсутні будь-які мотивування щодо порушення процесуального закону звернення до суду із клопотанням про накладення арешту на майно вилученого під час слідчої дії, як обшук.

Враховуючи, відсутність належного обґрунтування пропущеного строку на звернення із даним клопотанням, та відсутності у матеріалах клопотання постанови про визнання речовими доказами вилучених речей слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про арешт майна задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ НП України ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1