ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5431/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1148/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 27.07.2020 року.
Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що тримання під вартою є виключним заходом та може бути застосований лише коли жоден з інших запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Вважає, що жодного разу суд не забезпечив виконання прокурором своїх обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 321 КПК України, не встановлював обставин та наявність ризиків. Зазначає, що йому не було вручено клопотання про продовження строку тримання під вартою за три години до початку розгляду, що вказує про порушення законності.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч. 3 ст. 186 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку тримання особи під вартою, колегія суддів зважає на те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів та вчинене у групі з іншою особою, який також є обвинуваченим у даному кримінальному провадженню. Апеляційний суд приймає до уваги, що обидва кримінальних правопорушення є корисливими, ОСОБА_6 відповідно до змісту обвинувального акту раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та має непогашені і не зняті у встановленому порядку судимості. Даних про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 місця роботи, законних джерел заробітку, родини, утриманців суду не надано, докази на підтвердження міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, які б мінімізували ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не встановлені. Таким чином, підстав для скасування ухвали суду, зміни запобіжного заходу на інший більш м`який не вбачається. Клопотання про застосування запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 отримали. Посилання обвинуваченого на недотримання строків вручення такого клопотання не є безумовною підставою для скасування судового рішення, за наявності обгрунтованого обвинувачення та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді