Справа № 161/6101/20 Провадження №11-сс/802/275/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2020 року місто Луцьк

Волинської апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

володільця майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0001455 від 15.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчому СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 в задоволенні клопотання про арешт майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був задовольнити клопотання, оскільки вилучене майно зберегло на собі сліди злочину, є доказом його вчинення та визнано речовим доказом. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання про арешт майна.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, володільця майна ОСОБА_7 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст.2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у накладенні арешту на майно, вилучене в ході обшуку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначене поняття речового доказу.

Як вбачається з клопотання, доданих до нього матеріалів та апеляційної скарги стороною обвинувачення не доведено відповідність вищевказаного майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає зазначеним критеріям та в чому полягає підроблення вказаного в клопотанні документа.

Враховуючи вищенаведене, як вірно зазначено слідчим суддею, сам по собі факт відсутності в відомчих пошукових системах МВС України ідентифікаційних номерів знаків кузова легкового універсалу марки «Крайслер Вояжер», державний номерний знак НОМЕР_2 не утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити, з тами висновком погоджується і апеляційний суд.

Доводи викладені прокурором в апеляційній скарзі про необхідність скасування ухвали слідчого судді та задоволення клопотання слідчого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про арешт майна без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: