Номер провадження: 11-кп/813/258/20
Номер справи місцевого суду: 497/1566/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , на вирок Болградського районного суду Одеської області від 12.10.2018 р., яким відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Владикавказ, Республіки Північної Осетії, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, працюючого приватним підприємцем, пенсіонера, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 02.08.2017 року, приблизно о 12 год. 30 хв. він, перебуваючи на території ринку Болградського РПС, що розташований по вул. Варненська в м. Болград Одеської області, з підстав особистих неприязних відносин, в результаті сварки з ОСОБА_11 , що також є приватним підприємцем і працює на ринку, реалізуючи свій намір, що виник раптово і був направлений на спричинення фізичного болю ОСОБА_11 , правим кулаком наніс один удар в область голови ОСОБА_11 , через що потерпілий, не встоявши на ногах, впав на асфальтовану поверхню, таким чином, в результаті дій ОСОБА_9 потерпілому було спричинено фізичного болю, без тілесних ушкоджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду та досудового розслідування з таких підстав:

1) суд першої інстанції безпідставно зазначив, що він частково визнав свою вину, оскільки як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_9 не визнав свою вину, оскільки він оборонявся від посягання зі сторони ОСОБА_11 , а в його діях був присутній факт необхідної оборони;

2) допитані свідки ОСОБА_13 , який є другом ОСОБА_11 , а ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є його родичами, обмовили його, оскільки були зацікавленими особами, а також вони в ході допиту постійно плутали свої покази;

3) суд першої інстанції не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які бачили події конфлікту між ним та потерпілим та підтверджували, що він дійсно оборонявся від дій потерпілого.

Посилаючись на такі доводи, обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 зазначив, що вирок суду першої інстанції є обґрунтованим в частині встановлення фактичних обставин кримінального провадження, визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і призначення покарання, однак, при постановленні вироку суд не мотивував та припустився порушення, що виразилось в визнанні «позитивної характеристики» обвинуваченого обставиною, що відповідно до ч. 1 ст.66 КК України пом`якшує покарання.

У зв`язку з чим, прокурор ОСОБА_12 просить вирок Болградського районного суду від 12.10.2018 року відносно ОСОБА_9 змінити, виключивши пом`якшуючу обставину його «позитивну характеристику».

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_9 подано письмове клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 підтримав заявлене ним клопотання та просив скасувати вирок суду першої інстанції, а провадження відносно нього закрити у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_7 підтримав клопотання обвинуваченого та з огляду на обов`язок суду прийняти рішення про закриття кримінального провадження у такому випадку, відмовився під підтримання вимог апеляційної скарги прокурора ОСОБА_12 .

Потерпілий ОСОБА_11 заперечував проти вимог клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Після роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_9 судом наслідків звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, обвинувачений заявив, що вони йому зрозумілі і він наполягає на закритті провадження за таких підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_11 , дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Зазначені мотиви апеляційного суду повність співпадають з правовою позицією викладених у постановах Верховного суду від 11.02.2020 року у справі №385/1159/16, від 26.03.2020 року у справі 3730/69/16-к.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за яке не передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі та останній відноситься до злочину невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 12 КК України).

Згідно з матеріалами кримінального провадження з дня вчинення ОСОБА_9 злочину (02.08.2017 року) і до дня розгляду апеляційної скарги (вирок не набрав законної сили) минуло більше ніж два роки.

Обставини, наведені у ч.ч. 2-5 ст. 49 КК України, у даному кримінальному провадженні відсутні, тому обвинувачений підпадає під дію зазначеної норми закону.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду скарг, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав, проте не заперечує проти закриття провадження на підставі ст. 49 КК України.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 р. (справа №566/554/16-к), зазначено, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК, у зв`язку з чим незалежно від визнання вини, особа звільняється від кримінальної відповідальності, а провадження відносно неї підлягає закриттю.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Отже, апеляційним судом встановлено, що на день апеляційного розгляду закінчився строк притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності і він не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження за такої підстави, тому вирок суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Враховуючи той факт, що обвинуваченим подане клопотання про закриття провадження по справі, колегія суддів не розглядає інші доводи викладені в його апеляційній скарзі, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Болградського районного суду Одеської області від 12.10.2018 р. відносно ОСОБА_9 скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України і закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4