Справа № 930/549/20
Провадження №11-сс/801/218/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
слідчого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Голодьки Хмільницького району, громадянина України, працюючого на посаді лісоруба АТ «Українська залізниця» ЖДЗЛ, одруженого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.2 ст.342 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Немирівського районного суду звернувся з клопотанням слідчий СВ Немирівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , на підставі матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000090 від 29.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 246, ч. 2 ст. 342 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .
Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в період з листопада 2019 року по 29.02.2020 ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не маючи відповідних дозвільних документів, без лісорубного квитка або ордера на здійснення лісорубних робіт, в порушення вимог п.п.2, 3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів» за №761 від 23 травня 2007 року, яким передбачено, що використання лісових ресурсів проводиться за спеціальним дозволом - лісорубним квитком, ордером, перебуваючи у полезахисній лісовій смузі, яка відноситься до лісового фонду та розташована на ділянці між населеними пунктами с. Байраківка Немирівського району Вінницької області та с. Кордишівка Вінницького району Вінницької області, за допомогою бензопили здійснили незаконну порубку 211 дерев породи «дуб-звичайний», та 29.02.2020 біля 10.00 годин були викриті на місці вчинення злочину працівниками Державної екологічної інспекції у Вінницькій області.
Внаслідок своїх умисних протиправних дій, які виразились у незаконній порубці дерев, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , спричинили шкоду державі в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на суму 3 037 537,49 грн., тобто заподіяли тяжких наслідків, які більше ніж у шістдесят разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.
Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України незаконна порубка лісу, тобто незаконна порубка дерев в захисних лісових насадженнях, що спричинило тяжкі наслідки, вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Окрім цього, 29.02.2020 близько 10:00 год. ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , під час вчинення ними незаконної порубки дерев у полезахисній лісовій смузі, яка розташована на ділянці між населеними пунктами с. Байраківка, Немирівського району, Вінницької області та с. Кордишівка, Вінницького району, Вінницької області, були викриті працівниками Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які на підставі наказу начальника Держекоінспекції у Вінницькій області№ 9-ВД від 24.02.2020, будучи у форменому одязі здійснювали проведення рейдової перевірки на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства під час використання природних ресурсів на території Немирівського району.
Перебуваючи на місці вказаної події, зазначені працівники Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, яка згідно Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» відноситься до правоохоронних органів, представилися вищевказаним особам та поставили перед ними вимогу залишатись на місці до приїзду працівників поліції для фіксації протиправних дії правопорушників.
Після цього, ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 усвідомлюючи, що їх незаконні дії викриті, з метою уникнення від відповідальності, не реагуючи на законні вимоги працівників Державної екологічної інспекції, вчинили з ними суперечку, у ході якої виражались у сторону останніх нецензурною лайкою, чинили їм активну фізичну протидію та відштовхнувши від себе працівників екоінспекції ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , сіли до салону невстановленого автомобіля та з місця вчинення злочину втекли.
Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.
У зв`язку з чим, ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.2 ст.342 КК України.

Вина ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:
- протоколом огляду місця події від 29.02.2020;
-протоколами допитів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 ;
- протоколами огляду мобільних телефонів, під час яких виявлено фото-відеоматеріали з зображеннями осіб які здійснювали незаконну рубку дерев;
- іншими документами та довідками, зібраними під час досудового розслідування даного кримінального провадження.
Підозрюваний ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за які відповідно до ч.4 ст.246 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років. На даний час є підстави вважати, що оскільки підозрюваний ОСОБА_9 перебуваючи на волі, та усвідомлюючи наслідки вчиненого ним злочину, та строк покарання який йому у подальшому буде призначено, буде переховуватися від органів досудового розслідування з метою уникнення покарання за вчинення ним тяжкого злочину.
Окрім того, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_9 може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а саме незаконно впливати на свідків та потерпілих, що свідчить про неможливість запобігання ризикам.
У зв`язку з чим, слідчий ОСОБА_10 просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_9 .
Ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року клопотання слідчого СВ Немирівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на підставі матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000090 від 29.02.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 246, ч. 2 ст. 342 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 - задоволено.
Обрано відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голодьки Хмільницького району Вінницької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.
Одночасно визначено ОСОБА_9 розмір застави у межах 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1051000 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області - код отримувача за , Банк Отримувача ДКСУ м. Київ ГУДКСУ у Вінницькій області, МФО 820172, рахунок отримувача UA0000401. Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_9 , у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до слідчого Немирівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_10 ; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає: с. Кордишівка Вінницького району Вінницької області, зареєстрований АДРЕСА_1 , здати на зберігання слідчому Немирівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_10 свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі в слідчому ізоляторі ГУНП у Вінницькій області.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_9 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року скасувати, відмовити в задоволенні клопотання слідчого, обрати ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, так як не може служити підставою для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу тримання під вартою лише посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, на що також звернув увагу Європейський суд у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006 року. Слідчим суддею жодним чином не мотивовано, а прокурором не доведено, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, визначених ст.177 цього Кодексу не можуть бути застосовані до підозрюваного. Також слідчим суддею не було враховано вимоги ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_9 одружений та має на утриманні неповнолітніх дітей, що свідчить про міцність у нього соціальних зв`язків та має постійне місце роботи. Крім того, судом не було досліджено характерезуючі дані на підозрюваного ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого суді без змін.

Підозрюваний ОСОБА_9 повідомлений про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у розгляді даної скарги, його захисник та прокурор не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у його відсутність, а тому судовий розгляд відбувся у його відсутність, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, заслухавши доводи захисника та заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею першої інстанції перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246 та ч.2 ст.342 КК України. Дана підозра ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах, а саме: - протоколом огляду місця події від 29.02.2020; -протоколами допитів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 ; - протоколами огляду мобільних телефонів, під час яких виявлено фото-відеоматеріали з зображеннями осіб які здійснювали незаконну рубку дерев; - іншими документами та довідками, зібраними під час досудового розслідування даного кримінального провадження.
Під час розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий, існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Такими ризиками суд визнав те, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що, на переконання слідчого судді, унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя також взяв до уваги дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема його матеріальне становище, те що ОСОБА_9 раніше судимий, тяжкість кримінальних правопорушень, розмір збитків нанесених державі, а також доведені прокурором обставини, що передбачені п.1, п.2 та п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.2 ст.342 КК України, які відповідно ст.12 КК України, віднесено до тяжких та невеликої тяжкості.
Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами захисника щодо можливості застосування відносно підозрюваного менш суворого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованих підозрюваному ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, умисного тяжкого злочину та злочину невеликої тяжкості свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки № неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів невеликої тяжкості та особливо тяжких злочинів проти власності, а також таємних викрадень чужого майна, за які його суд неодноразово на підставі ст.75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві вказують на обґрунтованість застосування слідчим суддею суду першої інстанції саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування даного підозрюваного під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання підозрюваного, постійного місця роботи, наявність на його утриманні малолітньої дитини, про що зазначає його захисник в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного, встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що, на переконання колегії суддів апеляційного суду, в повній мірі відповідає вимогам закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Таким чином, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, збитки нанесені державі, які становлять понад 3 000 000 гривень, на законних підставах застосував альтернативний запобіжний захід у виді застави та правильно визначив розмір застави, врахувавши обставини кримінального провадження та вимоги ст.ст.177, 178 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а наведені доводи в апеляційній скарзі викладених в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави відносно підозрюваного ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.2 ст.342 КК України- залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4