Справа № 184/1060/19
Провадження № 1-кп/0182/356/2020
19.02.2020 м. Нікополь
Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України
за участю сторін судового провадження
обвинувачених ОСОБА_5
(в режимі відеоконференцзв`язку з ДУВП №4),
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
законного представника ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 19.02.2020, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 домашній арешт, строк дії якого наразі скінчився.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна; продовження злочинної діяльності, що, при відсутності законних джерел доходів, може спонукати його вчинити нові корисливі злочини, ризик тиску на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих, свідків; репутацію обвинуваченого, який вчинив особливо тяжкий злочин в період відбування покарання з випробуванням; ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, законних джерел доходів, а наявність у нього неповнолітніх дітей не запобігла вчиненню злочину. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти продовження строків тримання під вартою та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він мешкає разом з батьками, посилаючись на те, що він зобов`язується не вчиняти нових злочинів, з`являтися на виклики суду, будь-якого наміру вчиняти тиск на учасників провадження у нього немає. Його батьки надали згоду на проживання за цією адресою, а також про надання йому матеріального забезпечення.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 підтримала клопотання свого підзахисного.
Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник та законний представник покладались на розсуд суду.
Потерпілий підтримав клопотання прокурора.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд враховує наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ „Феррарі-Браво проти Італії.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).
Крім того, у справі "Москаленко проти України", ЄСПЛ зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; продовжувати злочинну діяльність, оскільки він не має постійного місця роботи та законних джерел доходів; впливати на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих, свідків. Також судом врахована тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, наслідком якого стало застосування насилля відносно жінки похилого віку; репутація обвинуваченого, який не має законного джерела доходу та роботи. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в період відбування покарання з випробуванням, що, з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою. Тому суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_5 міри запобіжного заходу.
Враховуючи, що наявні наведені ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на більш м`який на даній стадії судового розгляду.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому закінчується 19.02.2020, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
Оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , поєднаний із застосуванням насильства, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави йому не визначається.
Керуючись ч.3 ст. 331 КПК України, колегія суддів -
п о с т а н о в и л а:
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, а в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Продовжити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на два місяці, тобто до 18 квітня 2020 р.
Ухвала відповідно до Рішення Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3