Справа № 559/375/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Дубно матеріали кримінального провадження №0000119 по обвинуваченню

ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, тимчасово не працюючого, колишній військовослужбовець військової служби за контрактом, водій електрик-диспетчер диспетчерського пункту 2-ї дорожньо-комендантської роти військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, солдат запасу

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
Судовим слідством встановлено, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 15 січня 2018 року близько 08 години 00 хвилин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами військової частини за місцем свого проживання у місті Київ, де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував до 11 години 25 хвилин 19 лютого 2018 року.

19 лютого 2018 року близько 11 години 25 хвилин солдат ОСОБА_3 повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №35 від 20 лютого 2018 року солдат ОСОБА_3 звільнений із військової служби на підставі ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність), після чого виключений із списків особового складу військової частини.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_3 вину у вчиненому злочині визнав повністю та дав показання про те, що 15 січня 2018 року самовільно залишив розташування вказаної військової частини та перебував по місцю проживання у м. Київ. 19 лютого 2018 року добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_2 . Наміру у повній мірі ухилитися від проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України не мав.

Оскільки, викладені в обвинувальному акті обставини вчиненого злочину, обвинувачений не оспорює, повністю їх визнав тому, з урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора, які вважали за недоцільне досліджувати докази, які ніким не оспорюються і повністю визнані обвинуваченим, суд розглянув справу згідно ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснивши, що в подальшому вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи, в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.

Вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України повністю доведена.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого під час судового розгляду не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ч.4 ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного. За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_3 повинно бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.407 КК України.
З урахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, суд вважає за можливе застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов в кримінальному проваджені не заявлявся.
Речові докази відсутні. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням. Іспитовий термін випробування встановити строком у 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України під час відбуття іспитового строку, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Рівненського апеляційного суду протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1