ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №610/2448/16-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1337/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України

08 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 12.12.2018 відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гаражівка Близнюківського району Харківської області, громадянин України, одружений, не працюючий, з професійно-технічною освітою, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
виправданий за ч.2 ст.121 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно вироку, органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що 03.05.2016, близько 13год. 00хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме при вході в будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та протиправно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, які виникли стосовно неповернення боргу зі сторони ОСОБА_9 , в ході сварки з останнім наніс йому кулаком правої руки один удар в область носу. Після чого, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 став наносити стоячи напроти ОСОБА_9 чисельні удари кулаками обох рук почергово по лівій та правій частині тулубу ОСОБА_9 та одночасно зближуючись з ОСОБА_9 , який відійшовши до кімнати, присів до крісла. Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, наніс кулаком правої руки два удари в область грудної клітки ОСОБА_9 , який сидів в кріслі, тим самим спричинив ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: забиту рану на спинці носу, закриту травму грудної клітки у вигляді прямих переломів 2 ребер справа та 5 ребер зліва по підключичній лінії без розривів пристінкової плеври; закритий перелом тіла грудини на рівні між 3 та 4 ребрами без зміщення; закриту травму живота у вигляді 3 розривів печінки та з крововиливом в брючну порожнину; синець на грудній клітці зліва, які за ступенем тяжкості в сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Після чого, ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, а через короткий проміжок часу в результаті отриманих тілесних ушкоджень на місці події настала смерть ОСОБА_9 , причиною якої став травматичний шок, що розвинувся в наслідок вищевказаної закритої травми тулубу.
Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Виправдовуючи ОСОБА_8 за вищевикладеним обвинуваченням, суд першої інстанції дослідивши всі представлені стороною обвинувачення докази та оцінивши їх у сукупності прийшов до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинив саме ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор, з урахуванням змінених доводів просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Поряд з цим, апелянт просить дослідити ряд доказів, не вказуючи при цьому підстави для цього, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначити покарання 8 років позбавлення волі.
У письмових запереченнях захисник спростовує апеляційні доводи прокурора і просить вирок суду залишити без змін, а в задоволені апеляції прокурору відмовити. Так, захисник зазначає, що прокурор просить повторно дослідити процесуальні документи та обставини, встановлені в рамках кримінального провадження, зокрема покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , судово-медичного експерта ОСОБА_16 , які не були безпосередніми очевидцями події злочину, та звертає увагу, що апелянт не зазначає про необхідність допиту в судовому засіданні, безпосереднього очевидця події злочину ОСОБА_17 ..
Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на наведені в ній обставини; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляції та вважали вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження лише за клопотанням учасників судового провадження та за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями або дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Обговоривши з учасниками судового провадження заявлене прокурором клопотання про допит судово-медичного експерта та вказаних в апеляційній скарзі свідків, колегія суддів, враховуючи вищенаведену процесуальну норму прийшла до висновку, що воно не підлягає задоволенню оскільки прокурор не довів, що обставини, встановлені під час кримінального провадження досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
Так, апелянт у поданій скарзі не вказав у чому на його думку полягає неповнота й не послався на те, що судом першої інстанції були відхилені його клопотання про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Разом з цим, не зазначив прокурор і про необхідність дослідження тієї чи іншої підстави яка випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з вироку (т.2 а.с.159-160) на обґрунтування обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, сторона обвинувачення посилалась на покази ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , судово-медичного експерта ОСОБА_16 , та на письмові докази, зібрані на досудовому розслідуванні, які безпосередньо були досліджені судом першої інстанції у судовому засіданні в установленому порядку.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні доводи апелянта про неповноту судового розгляду у суді першої інстанції є надуманими та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження оскільки жодних підстав передбачених ст.410 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.
Разом з цим, з метою перевірки правильності відображення фактичних даних у вироку, колегія суддів задовольнила вищевказане клопотання прокурора частково і повторно дослідила відеозаписи слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_17 від 10.05.2016 та підозрюваного ОСОБА_8 від 07.05.2016 оскільки суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок саме цими доказами.

З зазначених документів вбачається, що свідок вказує на ОСОБА_8 як особу, яка завдала тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наносячи останньому декілька ударів рукою в область грудної клітки та обличчя. На уточнюючи питання експерта про локалізацію цих ударів та численність, свідок не зміг надати однозначної відповіді посилаючись на те, що не пам`ятає. Хоча, як вбачається з вироку (т.2 а.с.160) при проведенні слідчого експерименту за його ж участю 04.05.2016, в приміщенні відділу поліції, свідок пояснював куди саме ОСОБА_8 наносив удари руками та ногами (т.1 а.с.103-106).

На розбіжності в показах цього свідка була звернута увага суду першої інстанції у перевіряємому вироку (т.2 а.с.160-161) але із-за того, що це свідок виїхав за межі України допитати його в судовому засіданні та усунити суперечності не представилось можливим.

В той час, як з показань підозрюваного ОСОБА_8 , які останній надав безпосередньо суду і які узгоджуються з даними на відеозапису слідчого експерименту за його участі випливає, що знаходячись в будинку за місцем проживання ОСОБА_9 , він попросив повернути борг, але ОСОБА_9 взяв в руки ніж та став вигонять його і зятя з дому. ОСОБА_8 відібрав ніж у ОСОБА_9 та закинув його у кут кімнати. ОСОБА_17 став наносити побої ОСОБА_9 руками в область голови та обличчя, а після того як збив ОСОБА_9 на підлогу, став наносити багаточисельні удари ногами, взутими в кросівки, в область тулуба.

Вищенаведені обставини суд першої інстанції оцінив наступним чином - оскільки обвинувачення ОСОБА_8 ґрунтується виключно на показах свідка ОСОБА_17 , які були дані ним під час проведення слідчих експериментів і ці покази протирічать один одному, а свідок під час досудового слідства не був допитаний слідчим суддею; крім того не спростована версія обвинуваченого ОСОБА_8 про винуватість саме ОСОБА_17 , а досліджені судмедекспертизи не дозволяють спростувати жодну з наведених версій, з допиту судмедексперта вбачається, що на трупі близько 20 тілесних ушкоджень які могли спричинити дві особи то оскільки слідством причетність ОСОБА_17 до скоєння вказаного злочину не перевірялось то слідство проведено не професійна.

Так, судово-медичний експерт ОСОБА_16 , яка брала участь при огляді місця події по даному кримінальному провадженню, і брала участь при проведенні слідчих дій, а саме слідчих експериментів та була допитана в суді першої інстанції підтвердила вищезазначені обставини (т.1 а.с. 103-106, 125-126, 159).
Звідси, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду наведені у вироку підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Разом з цим, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні повинно бути зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України відповідно до ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З положень ст.370 КПК України випливає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, тлумачаться на її користь.
Враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що неможливо постановити обвинувальний вирок, якщо не спростована версія, оправдуюча обвинуваченого ОСОБА_8 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду, наведені у вироку, повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а тому судове рішення слід визнати таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не доведено що обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, а тому суд першої інстанції законно та обґрунтовано, на підставі досліджених доказів, визнав невинуватим і виправдав обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Отже апеляційною інстанцією не встановлені жодні порушення на які вказував апелянт, а тому апеляційні доводи слід визнати безпідставними, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 12.12.2018 відносно ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді