Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3968/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваної: ОСОБА_7
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 27 квітня 2020 року про відмову в задоволенні скарги про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, до захисник ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із указаною скаргою, у якій послався на здійснення стороною обвинувачення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000003. За змістом скарги, 30.01.2020 року старшим слідчим з ОВС 1-го відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_10 , за погодженням з процесуальним прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.212 ч. З КК України. Суть повідомлення про підозру полягає в тому, що ОСОБА_7 , як директор та головний бухгалтер TOB «Домінант-Трейдер», по 49 епізодам вносила в митні декларації недостовірні дати першої реєстрації імпортних транспортних засобів, наслідком чого стало ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах. На думку захисника, зазначене повідомлення про підозру підлягає скасуванню, як завідомо незаконне, оскільки вказуючи у повідомленні про те, що ОСОБА_7 вносила в митні декларації неправдиві дати першої реєстрації транспортних засобів, сторона обвинувачення умисно уникла посилання на те, з яких саме первинних документів ОСОБА_7 бачила одну дату першої реєстрації, а в митних деклараціях вказувала зовсім іншу. За словами захисника, сторона обвинувачення тривалий час порушувала право підозрюваної ОСОБА_7 на захист, не допитувала її з приводу підозри, що змусило підозрювану за своєю ініціативою направити стороні обвинувачення свої письмові показання, в яких вона зазначила, що дати першої реєстрації в митні декларації вона вносила на підставі первинних документів - технічних паспортів. З урахуванням викладеного у скарзі захисник просить скасувати здійснене ОСОБА_7 повідомлення про підозру від 30 січня 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 27 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник підозрюваної просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою скасувати, як необгрунтоване, повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 30 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0000003. Вказує, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинами кримінального провадження. Зазначає, що як пояснила у цій частині Світельська, і суд поклав ці її показання в основу ухвали, вона вносила в митні декларації дату першої реєстрації з технічних паспортів, які їй надавалися менеджером ОСОБА_11 , а той їх отримував від водіїв, що доставляли транспорт для проходження митного контролю. Ці первинні документи в цілому, в тому числі і про дату першої реєстрації автомобілів, не викликали і не могли викликати у неї будь-якого сумніву, адже вони пройшли митну перевірку, про що свідчили на них «мокрі» штампи. Слідчий суддя, не піддавши жодному сумніву правдивість таких свідчень Світельської про необґрунтованість підозри у навмисному внесенні нею в митні декларації недостовірних дат першої реєстрації автомобілів, відмовляючи у задоволенні скарги помилково вказав, що питання наявності чи відсутності в діях Світельської складу злочину не є компетенцією слідчого судді, а це компетенція суду під час розгляду обвинувального акту по суті. Помилка слідчого судді з цього питання є очевидною, адже в противному випадку, в чому ж тоді взагалі полягає сенс внесених законодавцем в КПК норм про можливість оскарження повідомлення про підозру (ст.303 ч.1 п.10) та скасування слідчим суддею повідомлення про підозру (ст.307 ч.1 п.1-1). До того ж, слідчий суддя помиляється і в питанні визначення його компетенції, вказуючи, що питання наявності чи відсутності в діях особи складу злочину вирішується судом при розгляді справи по суті. Надавши можливість оскарження слідчому судді повідомлення про підозру, законодавець зовсім не ставить саме перед слідчим суддею вирішувати питання про наявність чи відсутність в діях особи складу злочину. Законодавець цією нормою лише наділяє слідчого суддю обов`язком вирішувати питання обґрунтованості такого процесуального документу, як повідомлення про підозру, тобто чи грунтується підозра на достатніх доказах. Отже, поняття «обґрунтованість» підозри та «наявність чи відсутність в діях особи складу злочину» не є тотожними. При встановленні необґрунтованості конкретної підозри, яка підлягає скасуванню, підозра надалі за появи достатніх доказів може бути змінена чи складена нова підозра. Відмовляючи у скарзі, слідчий суддя одночасно вказує, що нібито кримінальним процесуальним законодавством не визначено поняття «обґрунтованість» підозри та що нібито слідчий суддя взагалі не має повноважень торкатися питань обґрунтованості підозри. Помилковість і таких висновків очевидна, оскільки стверджує, що поняття «обґрунтованість» підозри є цілком зрозумілим і без спеціальних роз`яснень цього терміну - підозра є обґрунтованою, коли вона містить під собою докази про вчинення особою злочину.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрювана ОСОБА_7 та захисники підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити. Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 22 КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, а також вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Згідно ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 276 КПК України, передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема, за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч.1 ст.277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

З урахуванням наведеного, логічним є висновок, що чинний КПК України насамперед вирізняє повідомлення про підозру як окремий письмовий процесуальний документ. При цьому положеннями ст.278 КПК України окремо регулюється процедура вручення особі повідомлення про підозру.

Таким чином, системний аналіз указаних вище положень КПК України вказує на те, що поняття «повідомлення про підозру» розуміється у чинному КПК України саме як окремий процесуальний документ, а не як дія (процедура, процес), оскільки для цього у чинному КПК законодавцем вжито інший термін «вручення повідомлення про підозру».

При цьому, повідомлення про підозру це процесуальне рішення слідчого або прокурора, яке ґрунтується на наявності у органу досудового розслідування достатніх доказів щодо вчинення особою кримінального правопорушення, поєднаному із внутрішнім переконанням слідчого та/або прокурора в контексті їх процесуальної незалежності та наявності у них повноважень на прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою КК ця особа підлягає відповідальності.
Слідчий суддя повинен перевірити, чи не володіє орган досудового розслідування доказами, які спростовують уже отримані слідчим та прокурором відомості щодо можливої причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є принциповим питанням при розгляді скарги на повідомлення про підозру в частині вирішення питання щодо обґрунтованості самої підозри.

В разі ж того, що повідомлення про підозру було змінено або якщо особі було повідомлено про нову підозру у кримінальному провадженні, перевірці також підлягають правові підстави відповідних процесуальних рішень та докази, які стали приводом для їх прийняття.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді скарги слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000003 від 30.01.2020 року, зокрема за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Також встановлено, що 30 січня 2020 року старший слідчий з ОВС 1-го відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , повідомив директора та головного бухгалтера TOB «Домінант-Трейдер» ОСОБА_7 про те, що вона підозрюється в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненого службовою особою підприємства, незалежно від форми власності, за попередньою змовою групою осіб, матеріали щодо яких розслідуються в окремому провадженні, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Дане письмове повідомлення було вручено ОСОБА_7 , що підтверджується її підписом на процесуальному документі.

Зокрема, зі змісту повідомлення про підозру вбачається встановлення досудовим розслідуванням, що ОСОБА_7 будучи директором та головним бухгалтером TOB «Домінант-Трейдер», відповідно до Протоколу № 1 загальних зборів учасників цього товариства від 12.05.2017, основним видом економічної діяльності є «Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами», виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно- господарські обов`язки покладені статутом даного підприємства, у період з травня 2017 по жовтень 2018 року організувала та впровадила схему умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах. Так, у період з травня 2017 по жовтень 2018 року ОСОБА_7 , будучи директором та головним бухгалтером TOB «Домінант-Трейдер», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, приховуючи об`єкт оподаткування, при нарахуванні та сплаті митних платежів та, як наслідок відображення у бухгалтерському та податковому обліку завідомо неправдивих відомостей щодо проведених фінансово-господарських операцій з придбання товарів за митними деклараціями з відповідними номерами занижено податкове зобов`язання по сплаті акцизного податку на суму 5 382 885,46 грн. та занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 1 076 577,06 грн., а всього на загальну суму 6 459 462,52 грн., що є особливо великим розміром. TOB «Домінант- Трейдер» в особі його директора та головного бухгалтера ОСОБА_7 , є декларантом та відповідальною особою за фінансове врегулювання упродовж травня 2017 року по жовтень 2018 року ввозило на митну територію України товари вантажні автомобілі, що були у використанні, торгових марок: MAN, DAF, RENAULT, NISSAN, а в свою чергу ОСОБА_7 , будучи директором та головним бухгалтером TOB «Домінант-Трейдер», діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, декларувала, шляхом внесення у вищевказані митні декларації, неправдиві відомості щодо року виготовлення, дати першої реєстрації автомобілів та терміну їх використання, що призвело до невірного застосування ставок акцизного податку та податку з доданої вартості.

Кримінальна відповідальність за умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності або особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь- якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів передбачена статтею 212 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину вказаного злочину, і це прямо слідує із диспозиції статті 212 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом. Тобто особа, яка не сплачує обов`язковий платіж податкового характеру, що стягується з фізичної або юридичної особи, лише у тому разі усвідомлює суспільну небезпеку своєї поведінки, коли вона знає про покладений на неї податковим законодавством обов`язок і про те, як належним чином його слід виконувати.

Як вбачається зі змісту скарги та встановлених в судовому засіданні слідчим суддею обставин справи, захисники та ОСОБА_7 акцентують увагу саме на відсутність суб`єктивної сторони в діях підозрюваної, що виключає склад злочину, а тому не може бути підставою кримінальної відповідальності.

При цьому з посиланням на положення як ст. 19 Конституції України, так і на положення ст.ст.2, 3, 9 КПК України та положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та здійснюючи аналіз вказаних положень з огляду на обставини, які зазначаються в скарзі слідчий суддя робить висновок про те, що до компетенції слідчого судді суду першої інстанції належить розгляд заяв, скарг, клопотань, спрямованих на здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, переважно на стадії досудового провадження. Встановлення винуватості або відсутності вини певної особи у інкримінуємому їй правопорушенні виходить за межі компетенції слідчого судді, з огляду на його повноваження, передбачені КПК України. Тобто питання, що стосуються встановлення ознак складу злочину у певному діянні можуть бути лише предметом судового розгляду, який і встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти цієї особи кримінального обвинувачення.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційного суду, при цьому зауважуючи на тому, що на підставі аналізу змісту ст.368 КПК України та інших норм КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, чи винна особа в його в вчиненні, вирішуються судом при ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Зважаючи на те, що вирішення питання про наявність або відсутність в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 212 КПК України, належить до компетенції суду, який буде розглядати провадження у разі надходження до суду відповідного обвинувального акту, слідчий правильно прийшов до висновку про відмову захиснику ОСОБА_8 у задоволенні його скарги про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Письмове повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 30 січня 2020 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України на переконання колегії суддів апеляційного суду відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що підставами для скасування повідомлення про підозру можуть бути процесуальні порушення допущені під час її складання (формулювання) та вручення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника, про те, що слідчий суддя помиляється в питанні визначення його компетенції, вказуючи, що питання наявності чи відсутності в діях особи складу злочину вирішується судом при розгляді справи по суті, а законодавець цією нормою лише наділяє слідчого суддю обов`язком вирішувати питання обґрунтованості такого процесуального документу, як повідомлення про підозру, тобто чи грунтується підозра на достатніх доказах, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, оскільки не грунтуються на вимогах закону та є його суб`єктивним тлумаченням.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 27 квітня 2020 року про відмову в задоволенні скарги про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: