ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/246/20 Справа № 191/2439/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, судимого, у даній справі відбуваючого покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 310 КК України до покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений на даний час хоча і стає на шлях виправлення, проте не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Засуджений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
Посилається на те, що працевлаштований, до роботи ставиться відповідально, має чотири заохочення і жодного стягнення.
Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.
Так, ОСОБА_6 засуджено 20 серпня 2015 року до 4 років 8 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 20 серпня 2015 року.
Кінець строку відбування покарання 20 квітня 2020 року.
За час перебування в СІЗО м. Дніпропетровська ОСОБА_6 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
До Синельниківської ВК № 94 прибув 07 жовтня 2015 року, був працевлаштований, ставлення до праці задовільне.
На теперішній час працевлаштований днювальним відділення, ставлення до праці добре.
Має три заохочення, які отримав у 2016 та 2018 роках за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку. Стягнень не має.
За час відбування покарання характеризується добре, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання.
Підтримує рівні відносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого вихованого впливу.
Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування, отримує посилки.
За висновком комісії установи від 31.03.2017 року, застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 101 КВК відмовлено.
За висновком комісії установи від 29.12.2017 року, застосування ст. 82 КК України відмовлено.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.11.2018 року в задоволенні подання адміністрації установи про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 відмовлено.
Враховуючи викладене, враховуючи, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, за період після постановлення ухвали апеляційним судом від 01.02.2019 року ніяких позитивних змін, які б свідчили про виправлення, як то отримання заохочення чи працевлаштування на виробництві установи, не відбулося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм ст. 81 КК України, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4