ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи 766/7477/20 Головуючий у 1-й інст.: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/819/293/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: скарга на ухвалу слідчого судді
про обрання запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

підозрюваного: ОСОБА_8

розглянувши відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження

№ 0001035 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 11.05.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_8 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановила:
Зазначеною ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області, у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під ватрою відмовлено, застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду - цілодобово, прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду та не відлучатися з м. Херсона без дозволу зазначених вище уповноважених осіб, строком до 08 липня 2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_8 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, а тому ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказують на те, що обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу не є достатнім для забезпечення підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Також зазначає, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою за вчинення умисних, корисливих, тяжких злочинів, вчинив новий злочин у період іспитового строку, а отже на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив, що дає обґрунтовані підстави вважати про існування зазначених вище ризиків.

Також зазначає, що на розгляді Херсонського міського суду перебуває 7 обвинувальних актів відносно ОСОБА_8 за вчинення корисливих злочинів.

Враховуючи викладене, просив врахувати характер, обставини вчинення та суспільну небезпеку злочину, особу підозрюваного, а також те, що перебуваючи на свободі підозрюваний, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, просив ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду від 11.05.2020 року скасувати, постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, захисника та підозрюваного, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст.177,183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 08.05.2020 року близько 09.50 години, (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено), знаходячись на розі вулиць Комкова та вул.Стрітенська в м.Херсоні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне таємне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої, ОСОБА_9 , таємно, повторно, з жіночої сумки фіолетового кольору викрав гаманець червоного кольору з грошовими коштами, який сховав собі під куртку, та в подальшому намагався покинути місце вчинення злочину, проте його дії були викриті потерпілою, проте не реагуючи на зауваження та вимогу потерпілої повернути майно, усвідомлюючи що його дії викрито, з метою заволодіння майном продовжив свої злочинні дії, без застосування до потерпілого фізичного насильства, утримуючи раніше викрадене майно, намагався покинути місце вчинення злочину, виконавши при цьому усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілою ОСОБА_9 був затриманий при спробі втечі з місця вчинення злочину.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України: закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку, а саме: протоколом затримання особи у порядку ст. 208 КПК України від 08.05.2020 року; оголошення йому підозри цього ж дня; протоколом прийняття заяви від ОСОБА_9 та її допиту у якості потерпілої; протоколом впізнання підозрюваного, де потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_8 , протоколом ОМП та іншими матеріалами провадження.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що підозрюваний не є небезпечним для суспільства, у розумінні агресивності, проживає в сім`ї з бабусею та молодшим братом, є сиротою, у зв`язку із чим повинен мати шанс на зміну своєї поведінки без утримання в умовах слідчого ізолятору.

Крім того, послався на те, що окрім ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, який підтверджується низкою направлених до суду обвинувальних актів відносно ОСОБА_8 , існування інших ризиків прокурором під час судового розгляду не доведено, а існуючий ризик можливо запобігти, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Також зазначає, що підозрюваний хоч і притягувався до кримінальної відповідальності, але жодного разу до нього не застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і це не було перешкодою для досудового та судового слідства.

Щодо суворості покарання, то при застосуванні запобіжного заходу вказана обставина може враховуватися тільки в сукупності з наявністю ризиків, оскільки запобіжний захід у вигляді триманні під вартою не може бути авансом в рахунок відбування в майбутньому призначеного покарання.

Згідно практики ЄСПЛ : При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» (п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінова проти України».

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч.2 ст.177, ст.181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Як вбачається з клопотання слідчого, та апеляційної скарги прокурора, основними підставами обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 є тяжкість злочину та репутація підозрюваного, відносно якого у Херсонському міському суді Херсонської області перебуває 5 обвинувальних актів.

Водночас наведені ризики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому покидати місце проживання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, єдиним і можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Разом із цим, ні слідчим у клопотанні, ні прокурором в апеляційній скарзі не наведено відомостей щодо того, що підозрюваний перебуваючи під домашнім арештом, у визначений судом першої інстанції час, перешкоджатиме досудовому розслідуванню.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який не є небезпечним для суспільства, у розумінні агресивності, проживає в сім`ї з бабусею та молодшим братом, є сиротою, а тому, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , , строком до 08 липня 2020 року, включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, на думку колегії суддів відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 08 липня 2020 року, включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ч. 3 ст. 407, ст. 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення. Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 11.05.2020 року, залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3