ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/207/20

Провадження № 1-кп/486/90/2020

27 лютого 2020 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області кримінальне провадження, внесене 19 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000911, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 січня 1996 року вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 296 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 01 жовтня 1997 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч. 3 ст. 101, ч. 2 ст. 118 КК України (в редакції 1960 року), до восьми років позбавлення волі;

- 05 лютого 2009 року вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі;

- 15 травня 2012 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 162 КК України до восьми років позбавлення волі 29 вересня 2015 року вирок скасовано та засуджено за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 22 січня 2019 року вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до шести місяців арешту;

- 12 червня 2019 року вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 125 КК України до двухсот годин громадських робіт

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи засудженим 12 червня 2019 року вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді двохсот годин громадських робіт, певних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний злочин.

ОСОБА_3 07 серпня 2019 року був ознайомлений в Арбузинському міськрайонному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області з порядком та умовами відбуття покарання, вимогами ч. 2 ст. 389 КК України, ст. 37 КВК України, а також отримав направлення до комунального підприємства Служба комунального господарства (далі - КП СКГ), для відбування покарання призначеного вироком суду.

В подальшому, 07 серпня 2019 року директором КП СКГ видано наказ про зарахування ОСОБА_3 на безоплатні громадські роботи з прибирання території міста по 4 години на день у вільний від основної роботи чи навчання час, але ОСОБА_3 не з`явився до КП СКГ без поважних на те причин, жодного дня не вийшов до визначеного місця виконання громадських робіт. 07 серпня 2019 року директором КП СКГ ОСОБА_6 видано наказ №388 про зарахування ОСОБА_3 на безоплатні громадські роботи з прибирання території міста, а також складено графік виходу ОСОБА_3 на роботу по чотири години на день у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатно, протягом серпня 2019 року в період з 08 серпня 2019 року по 30 серпня 2019 року включно (64 години) з 08:00 год. до 12:00 год. В подальшому ОСОБА_3 без поважних причин, не надавши органу з питань пробації жодних документів та аргументованих пояснень про причини невиходу, ігноруючи дану ним підписку та проведену з ним профілактичну бесіду, став умисно ухилятись від відбування покарання у виді громадських робіт, не пропрацювавши жодної години у серпні - вересні 2019 року.

27 вересня 2019 року ОСОБА_3 винесено застереження у вигляді письмового попередження про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

На початку жовтня 2019 року КП СКГ було знов складено графік виходу ОСОБА_3 на роботу в період з 02 жовтня 2019 року по 16 грудня 2019 року включно (200 годин), після чого ОСОБА_3 виходив на роботу 02, 03 та 04 жовтня 2019 року, пропрацював 12 годин, але починаючи з 07 жовтня 2019 року по 16 грудня 2019 року (згідно складеного графіку), без поважних на те причин, по 29 листопада 2019 року включно, тобто до спливу строку виходу на громадські роботи в кількості 188 годин, більше не вийшов жодного дня, хоча неодноразово був попереджений про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України.

Всього ОСОБА_3 пропрацював 12 годин громадських робіт, невідбутий строк громадських робіт становить 188 годин.

Тобто, без будь-якої поважної причини ОСОБА_3 протягом 188 годин не здійснив обов`язку, визначеного адміністрацією КП СКГ, в порушення вимог ч. 1 ст. 37 та ч. 3 ст. 40 КВК України ОСОБА_3 не виходив на громадські роботи більше двох разів протягом місяця без поважних причин.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

30 січня 2020 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 , на підставі ст.ст. 463, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000911 від 19 грудня 2019 року.
Відповідно до умов угоди, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України. Сторони узгодили покарання за ч. 2 ст. 389 КК України - у виді двох років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 червня 2019 року та на підставі ст. 72 КК України, шляхом переведення менш суворого покарання - 188 годин громадських робіт, в більш суворе - обмеження волі, остаточно визначили ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 років 23 днів обмеження волі. Згідно вимог ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та у відповідності до вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, покладенням на ОСОБА_3 обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та обвинувачений, якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, надав згоду на призначення запропонованої міри покарання.

В судовому засіданні прокурор зауважив, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК України, просив затвердити дану угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 також просив затвердити угоду, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 337 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_5 також просила затвердити угоду.

Статтею 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 обвинувачується, згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що ОСОБА_3 усвідомлює свої права, зміст, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також те, що укладення угоди є добровільним.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, заслухавши доводи обвинуваченого, враховуючи думку прокурора та захисника, суд вважає, що угода про визнання винуватості укладена між обвинуваченим і прокурором відповідає вимогам КПК України та КК України. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 389 КК України кваліфіковані правильно, шкода завдана лише державному інтересу, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений беззастережно визнав вину, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65, ч. 2 ст. 389 КК України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 підлягає затвердженню.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 30 січня 2020, укладену між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , узгоджену керівником Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному 19 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000911, затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 червня 2019 року та на підставі ст. 72 КК України, шляхом переведення менш суворого покарання - 188 годин громадських робіт, в більш суворе - обмеження волі, остаточно визначили ОСОБА_3 покарання у вигляді 2 (двох) років 23 (двадцяти трьох) днів обмеження волі.

Згідно вимог ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до вимог п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з особливостями, встановленими ст. 394 КПК України.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1