Справа № 139/244/20
УХВАЛА
19 травня 2020 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої юридичної особи СТ «Лідер» - ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання обвинуваченої про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні внесеному в єдиний державний реєстр досудових розслідувань №0000103, обвинувальний акт по якому надійшов з Могилів-Подільської місцевої прокуратури Вінницької області по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2020 року від заступника керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури Вінницької області надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини повністю відтворюють ті, що були викладені слідчим у підозрі врученої їй 11.03.2020, що зашкодило її праву на захист. Також викладені в обвинувальному акті обставини є неповними, незрозумілими, алогічними, необґрунтованими належними доказами, і не узгоджуються з формулюванням обвинувачення, зокрема в частині інкримінування їй розтрати чужого майна, яке перебувало у її віддані. Крім того, в обвинувальному акті не зазначено, способу, мотиву та мети вчиненого злочину, неправильно зазначені її анкетні дані.

Прокурор, потерпілі та їх представник заперечили щодо задоволення клопотання, вважаючи, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Щодо зазначеного в обвинувальному акті прізвища обвинуваченої пояснили, що дошлюбне прізвище останньої вказане для більш чіткої її ідентифікації, що не заборонено законом.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступних висновків.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона згідно розпорядження №56 від 08.11.2012 видане споживчим товариством «Лідер» яке займається господарською діяльністю (КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами» та 47.19 «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах») на підставі свідоцтва платника єдиного податку, виданого Державною Податковою Службою України № НБ 113883 та витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 30.05.2002 №0 була прийнята на роботу продавцем 3-ї категорії в магазин СТ «Лідер», що розташований в смт. Муровані Курилівці по вул. Комарова 49 а Вінницької області.

Під час здійснення трудової діяльності, між СТ «Лідер» та ОСОБА_4 08.11.2012 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким остання несе повну матеріальну індивідуальну відповідальність за всі товарно-матеріальні цінності передані їй під звіт в установленому порядку, грошові кошти отримані від реалізації товару.

Працюючи продавцем продовольчих товарів та виконуючі обов`язки по прийому та реалізації товарів, в ОСОБА_4 перебували у віданні товарно-матеріальні цінності та грошові кошти за реалізований товар, які повинна була здавати до СТ «Лідер».

Під час роботи продавцем в магазині СТ «Лідер» у ОСОБА_4 виник умисел на розтрату ввіреного їй майна та грошових коштів.

Реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на розтрату чужого майна, яке перебувало в її віданні, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисних спонукань ОСОБА_4 знаходячись на своєму робочому місці в магазині «СТ Лідер» та виконуючи покладені обов`язки в період з 01.03.2014 по 14.06.2015, здійснила розтрату грошових коштів, які вилучала з каси магазину та товарно-матеріальних цінностей, які використала для власних потреб.

Згідно акту перевірки окремих питань діяльності СТ «Лідер» від 16.05.2017 встановлено суму недостачу товарів на загальну суму 24 769, 92 грн.

Висновком судової економічної експертизи за № 12 від 11.04.2019 документально акт перевірки окремих питань діяльності споживчого товариства «Лідер» від 16.05.2017, з урахуванням акту наслідків перевірки цінностей СТ «Лідер» в магазині № 2 від 16.06.2015 нестача товарно-матеріальних цінностей в сумі 24 769, 92 грн. підтверджено частково на суму 24 326 (двадцять чотири тисячі триста двадцять шість) гривень 52 копійки.

Крім цього, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на розтрату грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_4 01.02.2013 уклала з ФОП ОСОБА_5 , яка займається господарською діяльністю (КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами» та 47.19 «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах») на підставі свідоцтва платника єдиного податку, виданого Державною Податковою Службою України серія 639886 та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 24.06.2003 №0000640, трудовий договір на роботу на посаду продавця в магазин, що розташований в АДРЕСА_1 .

Під час здійснення трудової діяльності 01.02.2013 між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким остання несе повну матеріальну індивідуальну відповідальність за всі передані їй під звіт товарно-матеріальні цінності, грошові кошти отримані від реалізації товару.

Працюючи продавцем продовольчих товарів та виконуючі обов`язки по прийому та реалізації товарів, у ОСОБА_4 перебували у віданні товарно-матеріальні цінності та грошові кошти за реалізований товар, які повинна була здавати ФОП ОСОБА_5 .

Під час роботи продавцем в магазині ФОП ОСОБА_5 у ОСОБА_4 виник умисел на розтрату ввіреного їй майна та грошових коштів.

Реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на розтрату чужого майна, яке перебувало в її віданні, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисних спонукань ОСОБА_4 знаходячись на своєму робочому місці в магазині ФОП ОСОБА_5 та виконуючи покладені обов`язки в період з 01.03.2014 по 14.06.2015, здійснила розтрату грошових коштів, які вилучала з каси магазину та товарно-матеріальних цінностей, які використовувала для власних потреб.

Згідно акту перевірки окремих питань діяльності ФОП ОСОБА_5 від 16.05.2017 встановлено суму недостачі товарів 150 985, 48 гри.

Висновком судової економічної експертизи за № 12 від 11.04.2019 документально акт перевірки окремих питань діяльності ФОП ОСОБА_5 від 16.05.2017, з урахуванням акту наслідків перевірки цінностей ФОП ОСОБА_5 в магазині № 2 від 16.06.2015, нестача товарно-матеріальних цінностей в сумі 150 985, 48 грн. підтверджено частково на суму 150 417 (сто п`ятдесят тисяч чотириста сімнадцять) гривень 35 копійок.

Отже, згадами вище умисними діями ОСОБА_4 щодо розтрати чужого майна, яке перебувало у її віданні, заподіяно матеріальної шкоди СТ «Лідер» в сумі 24 326 гривень 52 копійки та ФОП ОСОБА_5 в сумі 150 417 гривень 35 копійок, а всього на загальну суму - 174 743 грн. 87 коп.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, а саме: розтрата чужого майна, яке перебувало у віданні особи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В даному випадку, суд не бере до уваги посилання обвинуваченої на відсутність у обвинувальному акті способу, мотиву та мети вчинення злочину, оскільки у ньому зазначено, про умисні корисні спонукання останньої, що охоплюються ознаками суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України.
Також суд вважає надуманим твердження ОСОБА_8 про ефемерність зазначених у обвинувальному акті її анкетних даних, оскільки повністю погоджується із стороною обвинувачення про можливість уточнення у такій спосіб прізвища особи, як на час імовірного вчинення злочину так і на сьогоднішній день.
При цьому, суд вважає клопотання обвинуваченої підставним та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Верховний Суд у постанові № 51-2013км18 від 19.06.2018 висловив правову позицію згідно якої закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1. фактичних обставин кримінального правопорушення;

2. правової кваліфікації (в теорії кримінального процессу використовується назва «формула обвинувачення»);

3. формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Як звернуто увагу в постанові Верховного Суду України (справа № 5-328кс16), важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

В даному випадку стороною обвинувачення зазначених вимог не дотримано.

Так, з об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст.191 КК України, може бути вчинений у формі:

1) привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні;

2) розтрати такого майна зазначеною особою.

Згідно постанови Верховного Суду України, від 23.01.2014, № 5-48кс13, за нормативним визначенням розтратою чужого майна визнається умисне, протиправне, безоплатне, безповоротне (назавжди) обернення (витрачання) на користь інших осіб шляхом споживання, безоплатної передачі, дарування, передачі в рахунок погашення боргу тощо винною особою чужого майна, яке їй ввірено, тобто на законних підставах надано для забезпечення зберігання, використання та розпорядження ним, чи майна, яке перебуває в її віданні, тобто щодо якого вона наділена повноваженнями тільки по розпорядженню ним і його використанню.

Разом з тим, в обвинувальному акті надісланому суду, сторона обвинувачення, зазначаючи про те, що ОСОБА_8 вчинила розтрату чужого майна, яке перебувало в її відданні, при викладенні фактичних обставин злочину не навела такої визначальної ознаки об`єктивної сторони інкримінованої обвинуваченій розтрати, як вчинення її на користь інших осіб, яка підлягає доведенню відповідно до ст.91 КПК України, натомість вказавши про те, що ОСОБА_8 , грошові кошти та товарно-матеріальні цінності, які вона вилучала з каси магазину використовувала для власних потреб, що є ознакою привласнення, як форми злочину передбаченого ч.1 ст. 191 КК України.

Таким чином, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінально правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це, формулювання фактичних обставин кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_8 у даному провадженні є неконкретним, що, в тому числі, безпосередньо впливає на право на захист останньої і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому суд, в даному випадку, застосовуючи право передбачене ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України, вважає за необхідне прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 317 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000103 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, - повернути прокурору для конкретизації та зіставлення фактичної складової обвинувачення з його юридичною формулою.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційних скарг, якщо їх не було подано.

Суддя :