Провадження №1-кп/447/37/20
Справа №447/251/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2020 Миколаївський районний суд Львівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаїв Львівської області кримінальне провадження №0000544 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерне, Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, який працює неофіційно консультантом в магазині, раніше 26.03.2013 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області був засуджений за ч.3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений у зв`язку із закінченням терміну відбування покарання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (контактні тел.: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 )

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , відбуваючи покарання в Державній установі Миколаївська виправна колонія № 50», яка знаходиться в с. Заклад, Миколаївського району Львівської області, будучи упродовж року неодноразово підданий стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), востаннє 03.09.2018 терміном на 1 місяць, 23.10.2018 р. о 08:30 год. вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації Державної установи «Миколаївська виправна колонія № 50», яка виразилась у тому, що ОСОБА_3 , згідно графіку чергування та розпорядку дня для засуджених, які поміщені в дисциплінарний ізолятор, на жовтень місяць 2018 року, який було затверджено 18.10.2018 начальником Державної установи «Миколаївська виправна колонія № 50» ОСОБА_6 та відповідно до ст. 107 КВК України, 23.10.2018 року повинен був чергувати та прибрати у камері ДІЗО № 4 і будучи забезпеченим необхідним інвентарем для здійснення прибирання, відмовився виконувати законну вимогу начальника установи ОСОБА_6 , щодо здійснення вологого прибирання камери ДІЗО №4, пояснивши це тим, що прибирати він не буде, так як погано себе почуває. У зв`язку з цим, черговим фельдшером медичної частини ОСОБА_7 , було оглянуто засудженого та складено довідку, згідно якої у ОСОБА_3 протипоказань по стану здоров`я для виконання прибирання приміщення не виявлено, після чого, одразу начальник установи ОСОБА_6 повторно надав законну вимогу засудженому ОСОБА_3 провести вологе прибирання, але останній в демонстративній і зухвалій формі відмовився виконати законну вимогу начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія №50» щодо прибирання у камері ДІЗО № 4.

Окрім того, продовжуючи свої зухвалі, умисні дії, засуджений ОСОБА_3 на неодноразові вимоги начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія №50» ОСОБА_6 , взяти руки за спину при спілкуванні з представником адміністрації, проігнорував надані вимоги та категорично відмовився їх виконувати.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної установи, будучи особою яка відбуває покарання у виді позбавлення волі і, яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у вигляді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України.

Обвинувачений у судовому засіданні вину у вчиненому повністю визнав, у вчиненому щиро розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: копію паспорта; копію вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.03.2013; копію ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 26.02.2016; вимогу про наявність судимостей;характеристику психолога МВК-50; довідку про перебування на лікуванні у хірурга.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині повністю та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст. 391КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, його вік, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та визнання вини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначити йому покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього основні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1