Справа № 738/1462/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/822/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого до засудження по АДРЕСА_1 , засудженого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення останнього від подальшого відбування покарання.

Мотивуючи рішення суд вказав, що засуджений за час відбування покарання мав десять стягнень, останнє з яких хоч і погашене, але було застосовано після розгляду його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Беручи до уваги особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці, суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою за весь період строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу місцевого суду та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію ухвали місцевого суду він отримав 17 вересня 2019 року та був обізнаний про подачу захисником апеляційної скарги, повністю з нею погоджувався і не скористався своїм правом на апеляційне оскарження. Але апеляційна скарга захисника, була повернута останньому апеляційним судом. Вважає, що суд формально підійшов до розгляду клопотання, не врахував його сумлінне ставлення до праці, відсутність діючих дисциплінарних стягнень. Стягнення, на які послався суд, були отримані внаслідок непорозуміння, через його хворобу та бажання як найкраще виконувати свої обов`язки, без умислу на порушення режиму.

Як встановив доведеним суд 1 інстанції, вироком судової колегії апеляційного суду Донецької області від 30 січня 2008 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого основного покарання за вироком Калінінського районного суду м. Горлівка Донецької області від 09 липня 2007 року у виді 1 року позбавлення волі, і приєднання додаткового покарання у виді позбавлення волі права керування транспортними засобами строком на 2 роки, остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна і з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_6 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 16 серпня 2007 року по 02 липня 2008 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислюється з 16 серпня 2007 року.

Кінець строку 30 вересня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що засуджений своєчасно оскаржити ухвалу місцевого суду не міг з об`єктивних підстав, строк на подачу апеляційної скарги йому слід поновити.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув відповідну частину призначеного судом строку покарання.

З характеристики засудженого вбачається, що він перебуваючи в Артемівському СІЗО порушень вимог встановленого режиму тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до праці не залучався, не заохочувався. З 13 жовтня 2008 року відбуває покарання в Менській виправній колонії № 91, де за час перебування був 10 разів притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Наказом №20/ЗС-18 від 07.03.2018 року поставлений на профілактичний облік, як особа, схильна до вчинення самогубства, наказом № 23/ЗС-19 від 01.04.2019 року знятий з даного обліку. Наказом №20/ЗС-18 від 07.03.2018 року поставлений на профілактичний облік, як особа, схильна до вчинення злісних порушень режиму утримання, наказом №7/ЗС-19 від 01.02.2019 року знятий з даного обліку. Засуджений був працевлаштований з 10.02.2009 року по 01.09.2009 року робітником їдальні установи, до роботи відносився посередньо. З 16.11.2009 року по 08.06.2011 року був працевлаштований робітником швейної дільниці, до поставлених завдань відносився сумлінно та старанно. З 08.06.2011 року по 26.11.2013 року був працевлаштований робітником столярної дільниці, до роботи відносився сумлінно та старанно. З 10.09.2012 року по 10.09.2016 року був залучений виконувати обов`язки нічного днювального відділення СВПР, до виконання обов`язків відносився сумлінно та старанно. Згідно наказу №76 від 09.09.2016 року був працевлаштований на посаді дезінфектора медичної частини установи, до поставлених завдань ставився сумлінно та старанно. Приймав участь у проведенні ремонтних робіт в медичній частині установи. З 07.12.2017 року переведений на відділення СПС №7 та був працевлаштований робітником будівельної бригади установи, до поставлених завдань ставився посередньо, потребував контролю за виконанням доручень. З 06.08.2018 року працевлаштований робітником швейної дільниці, до роботи відноситься сумлінно та старанно.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що засуджений ОСОБА_6 сумлінно ставиться до праці, оскільки постійно працює та всі заохочення отримав саме за сумлінне ставлення до праці. Однак, для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення потрібно встановити не тільки його сумлінне ставлення до праці, а також сумлінну поведінку. ОСОБА_6 за час відбування покарання мав десять стягнень, останнє з яких хоч і погашене, але було застосовано вже після розгляду його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Беручи до уваги особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що він не довів своє виправлення сумлінною поведінкою за весь період строку відбування покарання.

Оскільки поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним покарання, а не тільки за час, який безпосередньо передував настанню права на умовно-дострокове звільнення, одне лише відбуття встановленої законом частини строку покарання не може бути достатньою підставою для звільнення від відбування покарання і викладене, на думку колегії суддів, у своїй сукупності не дає підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційному оскарженню ухвала не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4