Справа № 344/1012/20
Провадження № 1-в/344/29/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника УВП №12 ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду клопотання ОСОБА_6 , що з урахуванням ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02.07.2014 про приведення вироку Московського обласного суду РФ від 13.06.2001 у відповідність законодавством України засуджений за п.п. «г, ж, е» ст. 93, ч.4 ст. 117, ч.2 ст. 118, ч.2 ст. 17-145 КК України (в редакції 1960 року), до довічного позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді довічного позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся до Івано-Франківського міського суду із клопотанням, у якому просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Клопотання мотивовано тим, що прогрес у напрямку виправлення, який зробив засуджений, а також зміни, яких він зазнав призводять до невиправданості його подальшого позбавлення волі, адже для цього відсутні виправданні обгрунтовані пенологічні підстави. Вважає, що подальше його тримання в установі виконання покарань суперечить ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України.

У судовому засіданні підтримав подане клопотання, додатково зазначивши, що його засуджено до довічного позбавлення волі вироком суду присяжних Московського обласного суду РФ від 13.06.2001 незаконно, а також незаконно засуджено вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2004 за ст.94 КК України (у редакції 1960 року), оскільки будь-яких злочинів не вчиняв. Характеризується позитивно, а 18 стягнень, накладених за час утримування в місцях позбавлення волі є безпідставними. Просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки не є суспільно-небезпечним, а подальша ізоляція від суспільства є порушенням його прав.

Захисник підтримав позицію свого підзахисного, просив долучити копію диплома, виданого ОСОБА_6 як учаснику Міжнародного конкурсу «Без кордонів!», вважає, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, оскільки востаннє стягнення накладено ще у 2015 році, а тому просив клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення задовольнити.

Представник Івано-Франківської УВП №12 ОСОБА_4 у судовому засіданні на вимогу суду надав довідку про строк відбування покарання та для дослідження у судовому засіданні особову справу засудженого ОСОБА_6 . Також щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 поклався на розсуд суду.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання, вказавши, що національним законодавством України не передбачено можливості умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, а рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України» (№2) передбачає обов`язок України внести зміни до відповідного національного законодавства.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Пунктом 2 частини 1 статті 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У клопотанні засудженого ОСОБА_6 не наведено будь-яких даних, що свідчили б про те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (як підстави для умовно-дострокового звільнення).

Більше того, як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_6 , довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_6 (а.с. 4-5) та підтверджено вивченням особової справи, ОСОБА_6 засуджений 13.06.2001 Московським обласним судом РФ за п.п. а, в,д, к ч.2 ст. 105, п.в ч. 3 ст. 131, п.в ч. 3 ст. 132, ч.3 ст.30, ч.2 ст. 167, ч.3 ст.69 КК РФ до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду РФ від 09.10.2001 вирок залишено без змін. 18.03.2004 Галицьким районним судом Івано-Франківської області засуджений за ст. 94 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.07.2004 вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2004 залишено без змін. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02.07.2014 про приведення вироку Московського обласного суду РФ від 13.06.2001 у відповідність законодавством України, ОСОБА_6 засуджений за п.п. «г, ж, е» ст. 93, ч.4 ст. 117, ч.2 ст. 118, ч.2 ст. 17-145 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.10.2000 до 09.10.2001 відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України в розрахунок один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 1 рік 3 дні.

З поданої у судовому засіданні представником УВП №12 довідки вбачається, що станом на 17.03.2020 ОСОБА_6 відбув покарання 20 років 5 місяців 14 днів.

Засуджений ОСОБА_6 у місцях позбавлення волі утримується з 07.10.2000, зокрема: з 27.10.2000 за час утримання під вартою в слідчому ізоляторі м. Кашира Московської області РФ характеризувався посередньо, стягнень не накладалось, заохочення не оголошувалося; з 13.11.2001 в Федеральній ДУ тюрмі-2 м. Володимира Володимирської області РФ характеризувався негативно, допускав порушення установленого порядку відбування покарання 11 разів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та на даний час всі стягнення погашено, заохочення не оголошувалося; з 22.01.2004 в Івано-Франківському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, стягнень не накладалось, заохочення не оголошувалося та 03.11.2004 повернений в Федеральну ДУ тюрму-2 м.Володимира Володимирської області РФ; з 22.12.2011 в ВК №6 м. Соль-Ілєцк Оренбурзької області РФ характеризувався посередньо, допускав порушення установленого порядку відбування покарання 7 разів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та на даний час всі стягнення погашено, за добросовісне ставлення до праці 3 рази заохочувався; з 17.10.2017 - в Івано-Франківській УВП №12, характеризується позитивно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. За активну участь в творчих конкурсах один раз ОСОБА_6 оголошувалось заохочення.

Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи до праці за весь період відбування покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати тобто засновувати свої висновки на всебічному врахуванні даних про поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Як вбачається з характеристики на засудженого ОСОБА_6 (а.с.4) та довідки про заохочення та стягнення (а.с.5), за час перебування у місцях позбавлення волі з 2001 року порушував установлений порядок відбування покарання, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. Накладені стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Наведені у характеристиці та довідці про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_6 дані про отримання останнім заохочень, посилання про те, що за час відбування покарання у ДУ «Івано-Франківська УВП (№12)», тобто з 17.10.2017 (час прибуття) ОСОБА_6 характеризується позитивно, не можуть бути достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки для такого звільнення згідно ст.81 КК України особа повинна не лише сумлінною поведінкою, а й ставленням до праці довести своє виправлення.

З вказаних документів вбачається, що за час перебування у місцях позбавлення волі з 2000 до 2015 року ОСОБА_6 заохочень не оголошувалося, тільки у 2016 - 2017 роках начальником ІК №6 (м. Соль-Ілєцк Оренбурзької області РФ) заохочувався за добросовісне ставлення до праці, та один раз у 2019 році начальником УВП №12 за участь у конкурсі та добросовісне ставлення до праці.

Будь-яких інших даних про ставлення до праці засудженого ОСОБА_6 надані суду документи не містять.

Крім того, при розгляді даного клопотання суд також зауважує, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачено.

Однак, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно із ч. 2 ст. 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 звертався у встановленому порядку до Президента України з заявою про помилування та (у разі звернення) про результати розгляду такої заяви, подане засудженим суду клопотання не містить.

Засуджений ОСОБА_6 у своєму клопотанні зазначає, що його прохання повинне бути задоволене на підставі ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

У своєму рішенні «Пєтухов проти України» (№2) (Petukhov v. Ukraine, № 41216/13, 12.03.2019) Європейський суд з прав людини постановив одноголосно, що було порушено статтю 3 Конвенції у зв`язку із неможливістю скорочення довічного вироку заявника.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що дана справа, в тому, що стосується неможливості скоротити довічний вирок, розкриває системну проблему, яка закликає до впровадження заходів загального характеру. Характер визнаних порушень у відповідності до ст. 3 Конвенції передбачає, що для належного виконання даного рішення від держави-відповідача може знадобитися створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду повинен гарантувати розгляд в кожній конкретній справі того, чи виправдане тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах і має дозволити довічно ув`язненим передбачати, з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення і за яких обставин, відповідно до стандартів, розроблених в прецедентному праві Суду (п. 194, Petukhov v. Ukraine, № 41216/13, 12.03.2019).

Таким чином, Європейський Суд з прав людини констатував порушення ст. 3 Конвенції у вищезазначеній справі, та встановив системну проблему, яка закликає до необхідності вжиття державою загальних заходів у виді реформи системи перегляду довічних вироків.

Вказане рішення Суду в частині заходів загального характеру повинно виконуватись в порядку, визначеному статтями 13-15 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. а ч. 2 ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема, внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування.

Таким чином, виконання вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини повинно відбуватися шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Суд не вправі підміняти собою законодавчий орган та створювати норми права. Задоволення такого клопотання означало би, що суд своїм рішенням усунув прогалини в чинному законодавстві щодо систем перегляду вироків, якими осіб довічно позбавлено волі, та на власний розсуд визначив умови та підстави умовно-дострокового звільнення.

Вказане є неприпустимим і таким, що суперечить принципу верховенства права.

Прохання засудженого ОСОБА_6 щодо задоволення його клопотання на підставі ст. 3 Конвенції задоволенню не підлягає, оскільки на момент розгляду даного клопотання заходи загального характеру, зазначені у вищевказаному рішенні Європейського суду з прав людини Урядом України не виконані. Зміни у Закони, які регулюють систему перегляду вироків, якими осіб довічно позбавлено волі, не внесено.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, помилування особи є заходами індивідуальної дії, здійснюються стосовно індивідуально визначеної особи з урахуванням даних, що цю особу характеризують та свідчать про виправлення такої особи.

В той же час, клопотання засудженого ОСОБА_6 звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі є шаблонним та не містить жодних даних, що характеризують його особу, свідчать про його виправлення та можливість застосування умовно-дострокового звільнення. Надані суду характеризуючі ОСОБА_6 документи свідчать про протилежне.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 87 КК України, статтями 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_7