Справа № 751/3898/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/136/20
Категорія - ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в залі суду в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00009379, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2019 року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, одруженого, має на утриманні сина, 2012 року народження, працюючого авто електриком в ПП « ОСОБА_11 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 5 місяців арешту.

На підставі ст. 49 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди задоволено повністю, стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2016 року, близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 63, що розташований по вул. Верені в м. Чернігові, діючи умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, заподіяв неповнолітньому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар кулаком правої руки в ділянку потилиці, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, набряком та забиттям м`яких тканин потиличної ділянки голови, які згідно висновку експерта № 81 від 27.01.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Своїми діями, які виразились в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Не заперечуючи проти фактично встановлених судом обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, якій ставить питання про скасування оскаржуваного вироку та постановлення ухвали, якою, на її думку, слід закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності та звільнити його від кримінальної відповідальності. Цивільний позов просить залишити без розгляду.

Автор скарги переконана, що засудження ОСОБА_7 є незаконним та таким, що відбулося з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, при наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито. Апелянт посилаючись на положення п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст. 285, ч.4 ст. 286, ч.3 ст. 288 КПК України, вважає, що суд має право звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, згідно ст. 49 КК України, у разі відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Однак в супереч цьому суд дані обставини не встановлював, а відтак постановлене судом рішення в порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому адвокат, посилаючись на ст. 129 КПК України, вважає, що цивільний позов суд мав залишити без розгляду. А суму стягнуту з обвинуваченого вироком суду захисник називає не вмотивованою.

В запереченнях, поданих на апеляційну скаргу, прокурор у кримінальному провадженні зазначає про безпідставність та необґрунтованість тверджень захисника в поданій апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив задовольнити вимоги,

твердження обвинуваченого на підтримку вимог адвоката, позицію прокурора, який наполягав на безпідставності вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому згідно ч.2,3 ст. 373 даного Кодексу, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції під час розгляду даного провадження, на думку колегії суддів, зазначених вимог закону дотримався та з достатньою повнотою здійснивши судовий розгляд, повно та об`єктивно встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження, дослідив та оцінив у відповідності до вимог КПК України надані сторонами кримінального провадження докази та на підставі цього здійснив обґрунтований та вмотивований висновок про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, правильного кваліфікувавши його дії та застосувавши закон про кримінальну відповідальність в тому числі і що стосується призначення покарання та звільнення від його відбування.

При цьому апеляційні доводи захисника обвинуваченого про наявність підстав для скасування вироку та постановлення ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду, та не відповідають вимогам ст.ст.409- 413 КПК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Посилання захисника на те, що суд безпідставно засудив обвинуваченого та звільнив лише від призначеного покарання у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків давності, тоді як мав закрити провадження та звільнити від відповідальності не ґрунтуються на вимогах закону.

З даного приводу слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Статтею 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: пункт 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 КК України, злочин, передбачений частиною другою статті 125 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 125 КК України, який вчинено 01 жовтня 2016 року, тобто на момент ухвалення вироку з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення пройшло більш як три роки, обвинувачений, раніше не судимий, від слідства та суду не ухилявся, до кримінальної відповідальності не притягувався, тобто перебіг давності не зупинявся та не вчинив нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Також, згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за статтею 49 Кримінального кодексу України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину невеликої, середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

З аналізу проведеного Верховним Судом України судової практики застосування норм закону про звільнення від кримінальної відповідальності (покарання) у зв`язку із закінченням строків давності, у випадку заперечення обвинуваченого проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною, а також вимоги закриття справи за відсутністю в діях особи складу злочину, або виправдання, суд повинен провести судовий розгляд справи в повному обсязі, за наявності відповідних підстав, визнати обвинуваченого винним у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, постановивши обвинувальний вирок та призначивши винній особі покарання, і тільки після цього на підставі статті 49, частини п`ятої статті 74 КК України, звільнити її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

З показань обвинуваченого ОСОБА_7 слідує, що він свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, за таких обставин вимагати звільнення від кримінальної відповідальності є необґрунтованою позицією сторони захисту з урахуванням вказаних вище положень нормативних актів.

Колегія суддів вважає некоректним посилання сторони захисту на ст. 285-288 КПК в даній справі, оскільки, як вбачається з текстів вказаних норм закону, закриття кримінального провадження судом на стадії судового його розгляду допускається у випадку, коли про це надійшло клопотання сторони кримінального провадження. Такого клопотання, як встановлено в засіданні апеляційного суду, ніким заявлено не було. За умови, коли обвинувачений не визнав себе винним і наполягав на своєму виправданні, суд не мав права самостійно ініціювати питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів не бере до уваги посилання сторони захисту, зроблені в судовому засіданні апеляційного суду на судову практику Верховного Суду (постанови колегій Касаційного кримінального суду в справах 566/554/16-к від 12.11.2019 р. та 345/2618/16-к від 19.11.2019 р.), оскільки висновки, зроблені в цих постановах, не тільки не спростовують, а навпаки - свідчать про правильність постановлення оскаржуваного вироку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, призначив йому покарання та звільнив його від відбування даного покарання.

Враховуючи відсутність підстав для скасування оскаржуваного вироку, не підлягає задоволенню і вимога захисника про залишення позову без розгляду. При цьому апеляційний суд вважає висновки суду щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди цілком обґрунтованими та такими що відповідають у сукупності всім доказам у справі, характеризуючим даним особу обвинуваченого і в межах заявленого потерпілим позову.

Колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, усі надані сторонами кримінального провадження докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст. 94 КПК України та зроблено законний та обґрунтований висновок про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України, призначення покарання та звільнення від його відбування.

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу негайно після її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4