Провадження № 1-кс/643/3265/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2020 рокуслідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000137 від 22.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000137 від 22.11.2019 за заявою ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи заволоділи квартирою АДРЕСА_1 шляхом підписання договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором з фізичною особою всупереч положенням ст.ст.512, 1054 ЦК України, якими визначено вичерпний перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах, а в подальшому надано вказаний договір для державної реєстрації, яку проведено 27.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення та доданих документів вбачається, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 здійснено посвідчення Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором №444/06-КВ/Z (реєстровий номер 527), відповідно до якого іпотекодавцем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 . На підставі вимоги, виданої ОСОБА_6 від 23.07.2019 державним реєстратором КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області ОСОБА_7 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 .

Однак, відповідно до ст.1054 ЦК України кредитодавцем за кредитним договором, а також іпотекодержателем за іпотечним договором може бути виключно банк або інша фінансова установа. Тобто ОСОБА_6 не має права надавити фінансова послуги. А також не може бути кредитодавцем за кредитним договором та іпотекодержателем.

Зазначене свідчить про те, що реєстрація права власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 проведена всупереч нормам законодавства та є незаконною.

За таких обставин є підстави для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею, оскільки наявні ризики, що майно може бути відчужене та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а також для виключення подальшої можливості протиправно розпоряджатися вказаним об`єктом нерухомості.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може передбачати позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду, зокрема, права на відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його, зокрема, відчуження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.

На даний час існують підстави для накладення арешту на житлове приміщення квартири, шляхом заборони будь-яким особам здійснювати його відчуження, оскільки існує висока ймовірність подальшого відчуження квартири третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено можливість належному власнику здійснити захист порушеного права власності.
З огляду на наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза приховування, або відчуження майна, що у подальшому позбавить можливості захисту порушеного права власності.

Прокурор на судове засідання не з`явився до його початку подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні клопотання наполягав.

Суд, розглянувши клопотання, дійшов висновку про можливість його задоволення.

Згідно абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, а метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст.170 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, крім іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Частина 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які набуті кримінально-правовим шляхом.
Вказана квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на нього може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.
Таким чином, накладення арешту на нерухоме майно, про яке йдеться в клопотанні прокурора, дозволить виключити можливість протиправного розпорядження вказаним об`єктом нерухомості та забезпечити можливість захисту порушених прав та інтересів потерпілого.
Проаналізувавши викладені норми закону, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення та обставини його вчинення, слідчий суддя дійшов висновку, що накладення арешту на належне ОСОБА_6 майно переслідує мету забезпечення захисту порушеного права власності, отже необхідність в накладенні арешту на нього є очевидною.

Ризики приховування, відчуження вказаного в клопотанні майна існують та доведені прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_6 шляхом заборони власнику відчужувати, а органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно - вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаного вище житлового приміщення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1