Справа № 636/2329/20

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю слідчого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві клопотання старшого слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000764, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Чугуївського міського суду Харківської області звернувся старший слідчий СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про арешт майна, а саме: транспортного засобу МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, власником якого згідно даних інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (ІШС «Армор) є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію автомобілю НОМЕР_2 , в кузові якого знаходиться сипуча речовина зовні схожа на пісок.
Виходячи із змісту клопотання встановлено, що 25.06.2020 о 04:21 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25.06.2020 о 04:21 за адресою : Харківська область, Чугуївський район, смт. Кочеток, вул. Центральна, зупинили авто МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який перевозив пісок. Належних документів на пісок водій не надав, та місце зупинки транспортного засобу покинув, не надав жодного документу на автомобіль.
Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено слідчим Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2020 за № 00764.
25.06.2020 у період часу з 04:10 до 04:50, в ході огляду місця події ділянки місцевості, яка розташована по напрямку с. Кицівка в напрямок смт. Кочеток, Чугуївського району, Харківської області було виявлено та вилучено автомобіль моделі МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , кузов якого був заповнений сипучою речовиною, зовні схожою на пісок. Зазначений транспортний засіб вилучений та поміщений на територію майданчика тимчасового тримання Чугуївського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області, розташованого за адресою:, Харківська область, місто Чугуїв, вулиця Гвардійська, 31. '
Згідно даних інтегрованої інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (ІІПС «Армор) власником автомобілю МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 являється ОСОБА_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію автомобілю НОМЕР_2 .
Враховуючи викладене, а також те, що 25.06.2020 під час огляду місця події, слідчим був виявлений та вилучений автомобіль моделі МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові якого була сипуча речовина, схожа на пісок, без належних документів та водій якого втік від співробітників поліції, він відповідає критеріям та вимогам, зазначеним у ч. 1 ст. 170 КПК України.
Крім цього згідно ч.2 ст. 170 КПК України зазначений автомобіль являється речовим доказом, а саме машиною, з участю якої трапилось порушення встановлених правил охорони надр, що створило небезпеку для довкілля, у зв`язку з чим, необхідно накласти арешт на зазначені транспортні засоби з метою збереження.
У судовому засіданні прокурор Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримала з наведених у ньому підстав та просить його задовольнити.
Від представника особи, яка є власником вищевказаного транспортного засобу до суду надійшло заперечення на клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, а також суть клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Чинним КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Відповідно до вимог статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з тим, клопотання та долучені до нього матеріали не місять належного обґрунтування підстав визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України, а також матеріали провадження не містять відомостей про визнання в ході досудового розслідування речовими доказами майна, на яке слідчий в своєму клопотанні просить накласти арешт.
Крім того, клопотання не містить обґрунтування ризиків, передбачених абзацом другим частини 1 ст. 170 КПК України. Разом з тим, клопотання слідчого містить безпідставне твердження про те, що автомобіль моделі МАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові якого була сипуча речовина, схожа на пісок, що вилучені в ході огляду місця події 25.06.2020, відповідає критеріям та вимогам, зазначеним у ч.1 ст. 170 КПК України. Проте вказана норма законодавства визначає поняття та завдання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження. Незрозумілим в даному випадку є посилання слідчого на відповідність конкретного майна, що вилучено в ході огляду місця події, законодавчому визначенню поняття арешт майна та його завданням.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
В порушення вказаної норми закону в своєму клопотанні слідчий лише посилається на норми кримінального процесуального закону, які передбачають арешт майна, при цьому слідчим не зазначено з якою метою необхідно застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявна лише вказівка на те, що арешт майна необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів.
Однак аналізуючи клопотання слідчого, не вбачається підстав вважати, що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки доводи, наведені в клопотанні слідчого, не відповідають критеріям розумності та співмірності застосування арешту майна.
Крім того, в клопотанні йдеться про накладення арешту на автомобіль, в кузові якого знаходиться сипуча речовина зовні схожа на пісок, а також свідоцтво про реєстрацію автомобіля НОМЕР_2 , проте не конкретизовано що орган досудового розслідування вважає речовим доказом: автомобіль, свідоцтво чи сипучу речовину, схожу на пісок, ознаки якої в клопотанні не зазначені. Оскільки мотивувальна частина клопотання містить посилання лише на автомобіль.
За встановлених в ході розгляду обставин, в розумінні змісту ст. 98, ч. 3 ст. 170 КПК України, не вбачається правових підстав для арешту майна, зазначеного у клопотанні слідчого та можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст.240 КК України. В матеріалах провадження відсутні належні докази, які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про наявність необхідності в накладенні арешту на вказане майно.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено.
Таким чином, слідчим при зверненні до суду з клопотанням про арешт майна третьої особи порушено вимоги ст. 64-2 КПК України щодо суб`єкта звернення до суду з таким клопотанням. Тобто в даному випадку клопотання подано особою, що не наділена правом звернення до суду.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
У відповідності до вимог п.2 ч. 3 ст.132 КПК України передбачає, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні.
Стаття 173 ч. 1 КПК України зазначає, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якшо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього кодексу.
Отже, слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а тому клопотання є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.
Фіксування процесу технічними засобами відповідно до положення ст. 107 КПК України не здійснювалось.

На підставі зазначеного вище та керуючись ст.132, 170, 171, 172 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000764, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України, відмовити.
Відповідно до вимог ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі у якої воно було вилучено.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчій суддя: ОСОБА_1