ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1659/20 Справа № 203/1938/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря:
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000127 від 13.01.2018 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 19.08.2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком терміном 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання у вигляді чотирьох років та шести місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2015 року, остаточно визначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання вирішено рахувати з 18.04.2018 року.
Доля речових доказів вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 22.12.2017 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_7 знаходився біля будинку № 2-а по пр-ту О. Поля в м. Дніпро, де побачив потерпілого ОСОБА_9 , який в цей час розмовляв по своєму мобільному телефону марки «S-tell С 450» та визначив вказаний мобільний телефон предметом свого злочинного посягання. Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, він розпочав рух у бік потерпілого ОСОБА_9 , та зрівнявшись з останнім, штовхнув його в область правого плеча, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав на землю, при цьому випустивши свій мобільний телефон марки «S-tell С 450» на поверхню асфальтного покриття, після чого ОСОБА_7 діючи умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, з застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, схопив з асфальту та відкрито заволодів мобільним телефоном марки «S-tell С 450», вартістю 995, 00 гривень, що на законних підставах належить потерпілому ОСОБА_9 , та, незважаючи на вимогу потерпілого повернути викрадене майно, з місця кримінального правопорушення втік, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати повністю, через неповноту судового розгляду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.
В обґрунтування апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції ретельно не перевірені покази свідка ОСОБА_10 , яка допитувалась в судовому засіданні, яка пояснила, що дійсно 23 грудня 2017 року обвинувачений повернувся додому. На безліч питань поставлених стороною захисту, стороною обвинувачення та головуючим суддею, свідок відповіла, що можливо точно не пам`ятає дату, оскільки вже минуло декілька років, і у зв`язку з проміжком часу може чітко не пам`ятати дату та час. Свідок також вказала, що можливо не всі дні коли в неї був син в гостях, обвинувачений був вдома, можливо кудись відлучався в інше місто.
Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що ОСОБА_7 приїхав до неї в м.Кам`янське (м. Дніпродзержинськ) для проведення будівельних робіт, а поїхав вже 23 грудня 2017 року. Весь цей час обвинувачений нікуди не відлучався з будинку, та робив ремонт, це вона чітко пам`ятає.
Судом не проаналізовано те, що свідок ОСОБА_10 , у зв`язку з спливом проміжку часу може не пам`ятати саме якого дня поїхав обвинувачений, про що вона прямо вказувала в судовому засіданні, та навіть по цим показам, ОСОБА_7 не міг вчинити злочин відносно потерпілого, оскільки не був присутній в тому місці в той день.
Судом також не проаналізовано пояснення свідка ОСОБА_11 , яка чітко вказала, що з 21 грудня по 23 грудня 2017 року обвинувачений був у неї, а потім повернувся до своєї сім`ї, а оскільки злочин відносно потерпілого був вчинений 22 грудня 2017 року, вина у вчиненні злочину нічим не підтверджується та спростовується його алібі.
Також, сторона захисту неодноразово звертала увагу суду на те, що потерпілий ОСОБА_9 , звернувся до органів поліції з відповідною заявою лише 13 січня 2018 року, проте події сталися 22 грудня 2017 року, що саме чекав 2 тижні потерпілий невідомо.
В порушення вимог КПК України, суд та сторона обвинувачення позбавила сторону захисту, права оглянути речовий доказ, а саме мобільний телефон марки «S-tell С 450», який був переданий на зберігання потерпілому, а отже неможливо було провести в судовому засіданні впізнання цієї речі свідком ОСОБА_12 (який під час допиту не міг згадати, чи впізнав цей телефон), згідно ч. 3 ст. 357 КПК України поставити з цього приводу питання експертам, спеціалістам, свідкам, які його оглядали, а отже судом першої інстанції неповно проведено судовий розгляд в цій частині.
Захисник звертає увагу на те, що згідно а.с. 3 (протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення) самим заявником вказано інша модель мобільного пристрою, а саме «Stell S 420».
Судом першої інстанції також не проаналізована позиція сторони захисту про те, яким саме чином потерпілий міг бачити обличчя обвинуваченого, оскільки останній по словам потерпілого був у капюшоні, наздогнав нібито його ззаді, штовхнув, потерпілий впав та з рук у останнього випав його мобільний телефон приблизно в 1 метрі перед ним, а особа, яка вчинила грабіж підняла з землі телефон та пішла в невідомому напрямку, тобто знаходився спиною до потерпілого в капюшоні.
Потерпілим ОСОБА_9 , під час досудового розслідування та в суді першої інстанції не надано жодного документа, який би підтверджував, що мобільний телефон йому дійсно належав на праві власності, та злочинними діями останньому дійсно спричинена матеріальна шкода на суму 995 грн. 00 коп.
Суддею також не проаналізовано особу потерпілого, який раніше судимий, судимий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, кримінальне провадження відносно нього розслідувалось Дніпровським ВП, про що він не заперечував в судовому засіданні під фіксацію, а отже є залежним від органів поліції.
А також суд першої інстанції не взято до уваги також той факт, що свідок ОСОБА_12 повідомив про те, що дійсно купив цей телефон, проте не пам`ятає у кого саме, не вказав в судовому засіданні на обвинуваченого як на особу, яка продала йому телефон, та повідомив, що він сам продав його через день, тобто 24 грудня 2017 року, та яким саме чином вищезазначений свідок повернув цей мобільний телефон згідно заяви про добровільну видачу (а.с. 25 том 2), та яким саме чином потерпілий його отримав на відповідальне зберігання (том 2 а.с.31) невідомо.
Покази свідка ОСОБА_12 , протирічать матеріалам кримінального провадження, оскільки свідок вказує, що через тиждень до нього приїхати співробітники поліції та він віддав мобільний телефон, проте, згідно протоколу огляду мобільного телефону (том 2 а.с. 26, 27), оглядався цей мобільний телефон через 3 місяці після вчинення відносно потерпілого злочину, а саме 25 березня 2018 року. Також його покази не співпадають з протоколом допиту ОСОБА_12 (а.с. 20-21).
Органи досудового розслідування всупереч вимогам кримінального процесуального закону, ретельно не дослідили обставини, а також не було проведено одночасного допиту між підозрюваним та потерпілим, та в подальшому в суді першої інстанції для перевірки позиції ОСОБА_7 , а суд не звернув увагу на неузгодженість цих обставин з іншими матеріалами провадження та показами свідків.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими.

В суді першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_7 вину не визнав і пояснив, що злочину 22 грудня 2020 року не вчиняв, потерпілого ОСОБА_9 не знає та взагалі в той день перебував у м. Дніпродзержинську, але апеляційний суд вважає дані пояснення безпідставними, які перевірялися судом І інстанції під час судового розгляду та спростовуються наступним.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в суді І інстанції пояснив, що коли він розмовляв по телефону відчув поштовх в ліве плече, від чого впав, відкинув телефон притримавши рукою, після чого обвинувачений підбіг схватив телефон та залишив місце злочину. До органів поліції одразу не звертався, так як хотів самостійно знайти телефон, однак не вийшло. Під час проведення процесуальних дій від органів досудового розслідування примусу не було, добровільно надавав пояснення. Під час впізнання впізнав саме ту особу, яка вчинила злочин.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 18.04.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , останній відтворив події, котрі відбулися 22.12.2017 року, вказавши місце скоєння злочину, час, механізм вчиненого відносно нього злочину (том 2 а.к.п 50-52), а відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18 квітня 2018 року, ОСОБА_9 впізнав за фотознімками особу ОСОБА_7 , яка знаходиться під номером 4, а саме перший з правого боку, як особу, яка 22.12.2017 року близько 15 год. 00 хв. по проспекту О. Поля у м. Дніпро відкрито заволоділа його мобільним телефоном (том 2, а.к.п.53-55)

Крім того, підтвердженням пояснень потерпілого ОСОБА_9 є пояснення свідків: ОСОБА_12 , який пояснив, що купив телефон за 800 грн. у чоловіка, якого потім впізнав за рисами обличчя під час проведення слідчих дій; ОСОБА_13 , який пояснив, що бачив подію вчинення злочину, як чоловік штовхнув потерпілого ОСОБА_9 схватив телефон та втік, особу яка вчинили злочин впізнав під час пред`явлення особи для впізнання.

Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.03.2018 року свідок ОСОБА_12 з чотирьох осіб зображених на фотознімках впізнав за сукупністю зовнішніх ознак: продовжена форма обличчя, впалі щоки, великий ніс, тонкі вуста, особу ОСОБА_7 під №2 (другий з лівого боку), як особу, яка 22.12.2017 року у вечірню пору доби продала йому мобільний телефон марки «S-tell С 450» (том 2 а.к.п 22), а з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18 квітня 2018 року свідкаок ОСОБА_13 , під №2 (другий з лівого боку) впізнав особу ОСОБА_7 , як особу яка 22.12.2017 року приблизно о 15 год. 00 хв. на пр. О. Поля м. Дніпро відкрито заволоділа мобільним телефоном потерпілого(том 2, а.к.п.56-58).

При цьому, відповідно до відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 24.05.2018 року, потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених телефонів впізнав мобільний телефон марки «S-tell С 450», який йому належить та яким невідома особа заволоділа 22.12.2017 року на пр. О.Поля м. Дніпро (том 2 а.к.п 29-30).

Окрім цього, як пояснила в суді І інстанції свідок ОСОБА_10 , що ОСОБА_7 в період з 20 по 25 грудня 2017 року був весь час з нею, в магазин ходили разом, останній нікуди не відлучався, що спростовує версію обвинуваченого про перебування в м. Дніпродзержинську.

Отже, доводи захисника захисника в апеляційній скарзі та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність до крадіжки телефону потерпілого ОСОБА_9 є безпідставними.

Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , співставивши її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також зі свідченнями свідків та з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вони є логічними, послідовними та об`єктивними. Зазначені докази винуватості ОСОБА_7 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать нормам КПК України.

Тобто, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 186 КК України, які виразилися, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання в апеляційній скарзі не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би безумовними підставами для скасування оскаржуваного вироку при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4