Провадження № 1-кп/127/1105/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2020 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2019 р. за № 0001296 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринки Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, студента, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 19.06.2019 року близько 00 год. 03 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВМW 535LI» державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Пирогова в м. Вінниці, в напрямку вулиці Гніванське шосе, в районі опори лінії електропередач № 28, не надавши переваги у русі, перед початком розвороту ліворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з технічно-справним мотоциклом «Suzuki DRZ-400», держаний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по належній смузі у зустрічному напрямку. Після вчинення ДТП водій ОСОБА_3 самовільно перемістив транспортний засіб, однак в подальшому повернувся на місце події. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 809 від 02.09.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла, забій м`яких тканин шийно-грудного відділу хребта, закрита травма грудної клітини - переломи 4, 5, 6, 7, 8-го ребер зліва, закритий перелом акромінального кінця лівої ключиці із незначним зміщенням, закрита травма живота без пошкодження внутрішніх органів, садно 5-го пальця лівої кисті, садно в ділянці лівого гомілково-ступневого суглоба», які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя, але за своїм характером такі, що тягнули за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 676 від 15.11.2019 року, у дорожній ситуації водій мотоцикла ОСОБА_6 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 шляхом термінового гальмування з зупинкою до смуги руху даного автомобіля, при цьому в діях ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди;
В даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «ВМW 535LI» державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.9 (а), п. 10.1, ч. 2 п. 10.4, п. 2.10 (а, б, в, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, де зазначено: п. 2.9 (а) - «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»; п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; ч. 2 п. 10.4 - «Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам». Порушення вимог п. 10.1, ч. 2 п. 10.4 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 знаходяться у причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та показав, що дійсно вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. Перед вчиненням ДТП вживав алкогольні напої, після вчинення ДТП на деякий час покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, але через короткий проміжок часу повернувся. Відшкодував потерпілому завдану шкоду. У вчиненому щиро кається, зробив для себе відповідні висновки, спиртних напоїв не вживає, просить суворо його не карати.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що злочин було вчинено обвинуваченим за вказаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив, що після вчинення ДТП обвинувачений дійсно відшкодовував завдану шкоду і претензій до обвинуваченого він не має, в подальшому вони мають намір звернутися до страхової компанії. Просить обвинуваченого суворо не карати, оскільки злочин він вчинив вперше, однак обвинувачений повинен зробити для себе належні висновки.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочину, допитавши потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого та потерпілого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності їх позицій.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексуУкраїни є злочином невеликої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, є студентом денної форми навчання.
Суд також враховує молодий вік обвинуваченого, те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що у вчиненому він щиро кається, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду.
При цьому суд враховує думку потерпілого, який в судовому засіданні пояснив, що завдану шкоду обвинувачений відшкодував і майнових претензій до обвинуваченого на даний час немає, просить його суворо не карати.
Обставинами, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, яка, згідно ст. 67 Кримінального кодексуУкраїни, обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Згідно із статтею 75 Кримінального кодексу України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, є злочином невеликої тяжкості, особу винного, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.
Під час судового провадження встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, є студентом, у вчиненому щиро кається, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду.
Зазначені обставини, на думку суду, є такими, що свідчать про усвідомлення обвинуваченим вчиненого ним злочину, намір усунути його наслідки та щире розкаяння.
Суд, враховуючи вище викладені обставини та пом`якшуючі покарання обставини, вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Крім того, суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування.
При вирішенні питання про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує обставини злочину, який є злочином невеликої тяжкості, та який вчинено з порушенням Правил дорожнього руху, що призвело до спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, також суд враховує наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з урахуванням особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину визнав та щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду, а тому суд дійшов висновку, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік буде відповідати вимогам кримінального закону та буде необхідним і достатнім для досягнення його мети.
Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України із звільненням ОСОБА_3 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ч. ч. 1, 2 ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Суд не вбачає підстав для застосування більш суворого покарання.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексуУкраїни.
Крім того, на підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів: висновок біологічної експертизи № 171 від 09.08.2019 року в розмірі 2 399 грн. 97 коп., висновок судової автотехнічної експертизи № 676 від 15.11.2019 року в розмірі 1 099 грн. 07 коп., висновок судової автотоварознавчої експертизи № 125 від 09.08.2019 року в розмірі 1 099 грн. 07 коп., в загальному розмірі 4 598 грн. 11 коп.
Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни, ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 4 598 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 11 коп.
Речовий доказ у кримінальному провадженні - автомобіль марки «ВМW 535LI» державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно Акту приймання - передачі транспортного засобу від 04.12.2019 року переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 - залишити власнику ОСОБА_3 .
Речовий доказ у кримінальному провадженні - мотоцикл марки «Suzuki DRZ-400», держаний номерний знак НОМЕР_3 , який згідно Акту приймання - передачі транспортного засобу від 06.09.2019 року переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 - залишити власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя