печерський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року cуддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах Головного управління з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України молодшого радника юстиції ОСОБА_4 від 19.07.2012 про перекваліфікацію злочину та порушення кримінальної справи,

В С Т А Н О В И В:
21.12.2015 ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 236-7 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960 №1001-05, в якій просив скасувати постанову слідчого в особливо важливих справах Головного управління з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України молодшого радника юстиції ОСОБА_4 від 19.07.2012 про перекваліфікацію злочину та порушення кримінальної справи в частині порушення кримінальної справи щодо невстановлених слідством осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. ч. 2, 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2015 відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 19.07.2012.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2016 відмовлено у прийнятті до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2015.

Ухвалою Верховного суду від 11.09.2018 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2016 скасовано, а матеріали за скаргою ОСОБА_3 направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.02.2019 постанову Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2015 скасовано, а справу за скаргою ОСОБА_3 направлено на новий судовий розгляд.

Згідно протоколу автоматичного визначення судді справу за зазначеною скаргою було розподілено для розгляду судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

На обґрунтування поданої скарги ОСОБА_3 посилається на те, що кримінальну справу порушено всупереч положенням ст. ст. 94, 98 КПК України від 28.12.1960 № 1001-05, за відсутності достатніх даних, які б вказували на наявність в діях невстановлених слідством осіб ознак злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України. Крім того, скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова ґрунтується лише на припущеннях слідчого та винесена за відсутності об`єктів злочинів, стосовно скоєння яких її було винесено, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому, вказана постанова, в частині порушення кримінальної справи щодо невстановлених слідством осіб, підлягає скасуванню.

Будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду скарги, представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суду не повідомлено.

На вимогу суду про надання матеріалів, що були підставою для порушення кримінальної справи, прокуратурою м. Києва були надані 38 томів кримінальної справи № 11400008 за ч. 4 ст. 190; ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України. При цьому, як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 11400008, останній процесуальний документ слідчого - постанова про направлення кримінальної справи № 11400008 для подальшого розслідування до військової прокуратури Центрального регіону України від 29.10.2012. Інші відомості щодо розслідування вищевказаної кримінальної справи, починаючи з цієї дати, в матеріалах кримінальної справи № 11400008 відсутні та судом не встановлені.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій підтримав подану скаргу, просив її задовольнити.

Враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих суду доказів.

Відповідно до п. 3 наказу Генерального прокурора України від 17.08.2012 № 69 «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань» Генеральній прокуратурі України спільно з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Державною податковою службою України забезпечити впровадження Єдиного реєстру досудових розслідувань з дня набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України, тобто з 19.11.2012.

Згідно з пунктом 6.2 розділу 6 Положення «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 № 69, рішення за кримінальними правопорушеннями, кримінальні провадження про які станом на 18.11.2012 перебували в провадженні, вносяться слідчими до Реєстру після попереднього обліку кримінальних правопорушень та раніше прийнятих у них рішень. При внесенні цих відомостей до Реєстру використовується реквізит «кримінальні правопорушення, які на день набрання чинності КПК України перебувають у провадженні». Пунктом 2.17 підрозділу 2 розділу 2 вказаного Положення передбачено, що при внесенні до Реєстру (ЄРДР) фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.

Судовим розглядом встановлено, що постановою від 13.02.2012 слідчий порушив кримінальну справу щодо ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, постановою від 14.02.2012 про притягнення як обвинуваченого притягнув ОСОБА_3 в якості обвинуваченого в даній кримінальній справі й пред`явив обвинувачення у скоєнні цього злочину.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2015 у справі № 757/3688/15-к встановлено, що кримінальну справу, яка була порушена 13.02.2012 постановою слідчого щодо ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, станом на 19.11.2012 не була закрита за ст. 213 КПК України від 28.12.1960 №1001-05 й не була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, та зобов`язано Генеральну прокуратуру України внести відомості стосовно цієї кримінальної справи до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На момент розгляду скарги відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000579, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.06.2019.

Таким чином, на момент розгляду скарги, кримінальна справа, що була порушена постановою слідчого від 13.02.2012 відносно ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України не закрита, а розслідується як кримінальне провадження за № 0000579.

Судовим розглядом встановлено, що постановою від 19.07.2012 слідчий порушив кримінальну справу щодо невстановлених слідством осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, а відносно скаржника кримінальні справи за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України і постановою від 19.07.2012 про притягнення як обвинуваченого притягнув його в якості обвинуваченого в цих кримінальних справах і пред`явив обвинувачення в скоєнні цих злочинів.

Зазначені вище обставини, встановлені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 03.04.2016 у справі № 5- 690км16).

Матеріали кримінальної справи № 11400008 не містять належних доказів, що кримінальна справа, яка була порушена оскаржуваною постановою стосовно невстановлених слідством осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, передана до суду, або відомості стосовно неї були внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань з наведеною у цій постанові фабулою обвинувачення, а саме: «Порушити кримінальну справу щодо невстановлених слідством осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України про заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах; підроблення документа, який видається підприємством, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем так і іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; використання завідомо підробленого документа».

Судовим розглядом встановлено, що об`єктом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, згідно з оскаржуваною постановою слідчого та постановою слідчого від 13.02.2012 є одне й те саме - майнові права на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 1140008, слідчим порушено кримінальні справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, із ідентичним об`єктом злочину та з посиланням та ті ж самі приводи та підстави - 13.02.2012 відносно особи ОСОБА_3 , а 19.07.2012 за фактом вчинення цього ж злочину невстановленими слідством особами.

Разом з тим, притягнення двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення є неприпустимим та суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Оскільки скаржник оскаржує дії слідчого, які той вчинив в порядку КПК України від 28.12.1960 №1001-05, то відповідно зазначену скаргу суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій розглядають в порядку КПК України 1960 року, хоча до суду скарга надійшла після набрання чинності КПК України від 13.04.2012 № 4651-VI.

Інститут оскарження постанови про порушення кримінальної справи є одним з елементів судового контролю за стадією досудового слідства.

Вичерпний перелік приводів до порушення кримінальної справи зазначено в ч. 1 ст. 94 КПК України від 28.12.1960 №1001-05.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 6 «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи» підставою для порушення кримінальної справи згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України є достатні дані, за умови законності джерел їх отримання, що вказують на наявність ознак злочину та свідчать про реальність конкретної події злочину, на основі яких після порушення справи встановлюються об`єктивні ознаки скоєного або підготовленого злочину.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюється, не є злочином.

Згідно із змістом оскаржуваної постанови, підставами для порушення кримінальної справи слугували фактичні дані, які містяться в матеріалах кримінальної справи № 11400008.

Об`єктивними ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, виходячи з кваліфікуючих його ознак, є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене в особливо великому розмірі або організованою групою.

Разом з тим, ані сама постанова, що оскаржується, ані матеріали кримінальної справи № 11400008, не містять сукупності достатніх даних, які б вказували на ознаки злочину, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Кваліфікація злочину передбаченого ст. 190 КК України за ч. 4 цієї статті в тексті постанови, що оскаржується, здійснена тільки на підставі припущень слідчого, оскільки текст постанови, що оскаржується, не містить посилання ні на дані бухгалтерського обліку щодо вартості нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, буд. 24, корпус 3, ні на висновок експерта, яким визначена вартість цього нерухомого майна. Не містять таких відомостей і матеріали кримінальної справи № 11400008.

Однак, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2015 у справі № 761/8939/15-ц, встановлено факт, що має юридичне значення, що у м. Києві відсутня адреса: «вулиця Мельникова, будинок 24, корпус 3», а це спростовує викладене в постанові, що оскаржується, щодо реальності конкретної події злочину за ч. 4 ст. 190 КК України.

Так як, суд встановив відсутність визначеного постановою, що оскаржується, об`єкту злочину за ч. 4 ст. 190 КК України то, відповідно, і кримінальна справу було порушена слідчим без належних підстав.

Так, слідство стверджує, що внаслідок реєстрації комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» Київської міської державної адміністрації права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, буд. 24, корпус 3, за ТОВ «Продекспорт» невстановлені слідством особи заволоділи чужим майном в особливо великих розмірах, чим вчинили злочин передбачений ч. 4 ст. 190 КК України. При цьому, слідчий в тексті постанови, що оскаржується, зазначив, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2009 Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за ТОВ «Продекспорт».

Проаналізувавши матеріали кримінальної справи № 11400008, суд приходить до висновку, що в розпорядженні слідчого на момент винесення постанови, що оскаржується, були відсутні належні та допустимі докази здійснення державним реєстратором КП «КМБТІ» державної реєстрації за ТОВ «Продекспорт» права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, буд. 24, корпус 3 з огляду на наступне.

Так, постановою слідчого в ОВС ОСОБА_5 від 28.09.2011 інвентаризаційну справу № 107087 КП «КМБТІ» на об`єкти нерухомого майна за адресою м. Київ, вул. Мельникова, буд. 24, корпус 3, визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінальної справи № 11400008.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, чинного на момент винесення постанови, що оскаржується, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

При цьому, в силу пункту 7.1 Положення про державну реєстрацію інформація з Реєстру прав надається у формі витягу та інформаційної довідки. Пункт 7.1.2 вищевказаного Положення встановлює, що інформаційну довідку з Реєстру прав на бланку відповідного БТІ мають право отримувати суди, органи місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, органи прокуратури, органи державної податкової служби, державні виконавці, нотаріуси, органи Служби безпеки України та інші органи державної влади (посадові особи), якщо запит зроблено у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом.

Згідно з пунктом 7.10 Положення про державну реєстрацію інформаційна довідка з Реєстру прав містить: дату формування та номер інформаційної довідки з Реєстру прав; реєстраційний номер об`єкта; тип (призначення) об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації (житловий будинок, квартира, приміщення, об`єкт незавершеного будівництва тощо); адресу (місцезнаходження) об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; відомості про власника (власників); підстави виникнення, переходу чи припинення права власності; форму власності; вид спільної власності та розмір часток, якщо майно належить на праві спільної часткової власності; відомості про правонабувача (правонабувачів); підстави виникнення, переходу чи припинення речового права; зміст і характеристику речового права; час дії речового права; прізвище, ім`я, по батькові та підпис реєстратора БТІ; прізвище, ім`я, по батькові та підпис керівника БТІ або уповноваженої ним особи. Зазначена довідка скріплюється печаткою БТІ.

Згідно з пунктом 1.12. Положення про державну реєстрацію рішення про реєстрацію чи відмову в реєстрації прав приймає реєстратор прав власності на нерухоме майно, що є працівником БТІ, який безпосередньо здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Разом з тим, наявні у матеріалах кримінальної справи № 11400008 листи КП «КМБТІ» від 08.06.2011 № 27436 (И-2011) та від 16.06.2011 № 29369 (И-2011) не відповідають вимогам п. 7.10 Положення про державну реєстрацію, оскільки, не містять відомостей щодо особи реєстратора, який здійснив державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, буд. 24, корпус 3, за ТОВ «Продекспорт».

Судовим розглядом встановлено, що матеріалами кримінальної справи № 11400008 спростовується висновок слідчого, викладений в оскаржуваній постанові, щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, невстановленими слідством особами, оскільки, органом досудового слідства в ході розслідування кримінальної справи 20.07.2011 у Голосіївській районній у м. Києві державній адміністрації було проведено виїмку реєстраційної справи ТОВ «Продекспорт», згідно даних якої, починаючи з 17.12.2008 одноособовим власником вказаного товариства є громадянин ОСОБА_6 особа якого встановлена досудовим слідством та в матеріалах кримінальної справи № 11400008 міститься протокол його допиту в якості свідка.

Також з матеріалів кримінальної справи № 11400008 вбачається, що органом досудового слідства перед Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва було ініційовано питання про звернення до суду з позовом про скасування в судовому порядку державної реєстрації ТОВ «Продекспорт» як юридичної особи, в зв`язку з наявністю, на думку слідчого, ознак фіктивності у діяльності цього товариства (лист Військової прокуратури Центрального регіону України від 11.10.2011 № 8/2-4908), яке Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі м. Києва не підтримано (лист від 14.11.2011 № 5392/9/ю-009) в зв`язку з безпідставністю такого звернення.

Отже, матеріали кримінальної справи № 11400008 не містять доказів фіктивності в юридичному статусі вищевказаного товариства, а тому, і належність цього товариства невстановленим слідством особами слідчим не доведена.

Текст оскаржуваної постанови, не містить жодного посилання чи обґрунтування, яким чином невстановлені слідством особи заволоділи нерухомим майном, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, буд 24, корпус 3, якщо, за версією слідчого, право власності на нього було зареєстровано за ТОВ «Продекспорт».

Отже, відповідно до матеріалів кримінальної справи № 11400008, 19.07.2012 слідчий, постановою, що оскаржується, безпідставно порушив кримінальну справу щодо невстановлених слідством осіб за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Об`єктивними ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, виходячи з кваліфікуючих його ознак, є підроблення документа, який видається підприємством, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем так і іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; використання завідомо підробленого документа.

Разом з тим, ні постанова, що оскаржується, ні матеріали кримінальної справи № 11400008 не містять сукупності достатніх даних, які б вказували на ознаки злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 358 КК України.

Як вбачається з тексту постанови, що оскаржується, слідчий встановив, що договори від 27.03.2006 № 11/007/03074/оцс і № 11/007/03075/оцс та акти до них були підроблені невстановленими слідством особами. При цьому, слідчий належним чином не обґрунтував з об`єктивної сторони скоєного, у чому полягало це підроблення.

За змістом постанови, що оскаржується, об`єктом злочину, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України - є підробка та наступне використання невстановленими слідством особами договорів від 27.03.2006 № 11/007/03074/оцс і № 11/007/03075/оцс та актів до них.

Однак, рішенням Господарського суду м. Києва від 15.02.2012 у справі № 31/376 за позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України ОСОБА_7 в інтересах Держави, уповноваженим органом управління якого є Міністерство оборони України, до ТОВ «Продекспорт», встановлено факт укладання договорів від 27.03.2006 № 11/007/03074/оцс і № 11/007/03075/оцс та актів до них, та їх визнано недійсними з моменту укладання.

На момент винесення постанови, що оскаржується, про наявність вказаного рішення Господарського суду м. Києва слідчому було відомо, про що свідчать матеріали кримінальної справи № 11400008, в яких міститься його копія.

Таким чином, рішення Господарського суду м. Києва від 15.02.2012 р. у справі № 31/376 спростовує доводи слідчого щодо реальності конкретної події злочинів за ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України.

Таким чином, враховуючи відсутність визначеного постановою, що оскаржується, об`єкту злочину за ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, то відповідно і кримінальну справу було порушено слідчим без належних на те підстав.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2015 у справі № 761/8939/15-ц і рішення Господарського суду м. Києва від 15.02.2012 у справі № 31/376 набули законної сили, що робить їх обов`язковими до виконання, згідно з положеннями ст. 129 1 Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 236-7 КПК України від 28.12.1960 № 1001-05 скарга на постанову органу дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину може бути подана до суду особою, інтересів якої стосується порушена кримінальна справа, її захисником чи законним представником з достатнім обґрунтуванням порушення прав та законних інтересів відповідної особи.

Відповідно до ч. 2 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6, вирішуючи питання про те, чи стосується інтересів особи порушена за фактом вчинення злочину кримінальна справа, суддя в кожному конкретному випадку має з`ясовувати, в чому саме таке порушення інтересів полягало і які саме законні права та охоронювані інтереси особи було порушено.

Судовим розглядом встановлено, що оскаржуваною постановою порушено кримінальні справи щодо ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, про пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, та передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, про пособництво у підроблені документа, який видається підприємством, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем так і іншою особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; про пособництво в використанні завідомо підробленого документа.

За диспозицією ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 29 КК України в діях пособника не має самостійного складу злочину, оскільки пособництво полягає тільки у сприянню вчинення злочину іншими особами, а кримінальна відповідальність пособника настає за тією статтею (частиною статті) особливої частини КК України, яка передбачає злочин, вчинений виконавцем.

З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що кримінальна справа, яка була порушена на підставі постанови, що оскаржується, стосується інтересів скаржника.

Враховуючи викладене вище, оскільки, кримінально-процесуальним законом не передбачено можливості кримінального переслідування осіб за вчинення злочину, що передбачений кримінальним законом, при відсутності достатніх даних, які б свідчили про реальність конкретної події злочину, скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого, в частині, що оскаржується, скасуванню.

Керуючись ст. ст. 94, 97, 98, 236-7, 236-8 КПК України від 28.12.1960 № 1001-05, пунктом 11,15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII суд,

П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах Головного управління з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України молодшого радника юстиції ОСОБА_4 від 19.07.2012 про перекваліфікацію злочину та порушення кримінальної справи - задовольнити.

Постанову слідчого в особливо важливих справах Головного управління з розслідування особливо важливих справ Генеральної прокуратури України молодшого радника юстиції ОСОБА_4 від 19.07.2012 про перекваліфікацію злочину та порушення кримінальної справи, в частині порушення кримінальної справи щодо невстановлених слідством осіб за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України, а саме пункт 1 зазначеної постанови - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом семи діб з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1