Провадження № 11-кп/824/105/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
30 січня2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8
захисників - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що в обвинувальному акті в порушення ст.291 КПК України формулювання обвинувачення, а також виклад фактичних обставин інкримінованого правопорушення не узгоджуються із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст.109 КПК, а саме не містить реквізитів всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Зокрема, суддя зазначає про те, що відповідно до правової кваліфікації всім обвинуваченим інкримінується виготовлення та розповсюдження предметів порнографічного характеру. Натомість, у формулюванні обвинувачення та у викладі фактичних обставин інкримінованого правопорушення зазначено про вчинення обвинуваченими виготовлення та розповсюдження предметів відеопродукції порнографічного характеру, тобто фактично ототожнено поняття предмета та відеопродукції порнографічного характеру. Проте в класифікації злочину за ст.301 КК України виготовлення та розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру відноситься до самостійної кваліфікуючої ознаки злочину, яка визначена в ч.2 ст.301 КК України, та така кваліфікуюча ознака відповідно до правової кваліфікації злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України, обвинуваченим не інкримінована. Також, в обвинувальному акті має місце неконкретність обвинувачення в частині вчинення злочинних дій за попередньою змовою групою осіб. Крім того, в обвинувальному акті чітко не вказано та не конкретизовано дії, які вчинялися організатором злочину ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як пособниками злочину. Натомість, вказано лише те, які дії вчиняли виконавці злочину, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження. Не вказано коли, за яких обставин та умов було залучено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і безпосередніх виконавців злочинів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, хоча всім обвинуваченим інкримінована така кваліфікуюча ознака. В обвинувальному акті також відсутні обставини, при яких був залучений ОСОБА_12 до вчинення кримінального правопорушення як виконавець, та які саме дії повинні були виконувати ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
Також місцевий суд вказав на факт порушення презумпції невинуватості при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення: при викладенні обставин обвинувачення прокурором як співучасники зазначені інші конкретні встановлені особи виконавці злочину ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не є обвинуваченими в даному кримінальному провадженні, що свідчить про порушення права цих осіб на захист. Крім того, це суперечить практиці ЄСПЛ, яка забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведене відповідно до закону. Позиція про неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення також висловлена Верховним Судом у постанові від 30.05.2019 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Зазначає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Зокрема, мотивуючи судове рішення, суд І-ї інстанції зазначає, що формулювання обвинувачення, а також виклад фактичних обставин інкримінованого правопорушення не узгоджуються із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення. Однак, судом не враховано, що відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті викладаються ті обставини кримінального правопорушення, які саме прокурор вважає встановленими. При цьому положення ч.2 ст.337 КПК України надають право прокурору під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення чи відмовитись від підтримання державного обвинувачення.
Вважає, що вже у підготовчому судовому засіданні суд фактично перейшов до розгляду кримінального провадження по суті, надаючи оцінку злочинних дій обвинувачених, чим порушив засади змагальності сторін.
Крім того, вказує, що виконавці злочину ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не є обвинуваченими в цьому кримінальному провадженні, не позбавлені права на особисту присутність при розгляді цього кримінального провадження та можуть використати право на захист. Такі особи не перебувають під вартою, про що прокурором зазначалось у підготовчому судовому засіданні. Ці обставини вказують на відсутність факту порушення презумпції невинуватості при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення всупереч викладеним в ухвалі суду мотивам.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги,обвинувачених та їх захисників, які заперечують проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено обвинувачення як твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування є обвинувальний акт, яким має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема: містити анкетні відомості обвинуваченого (в тому числі місце його проживання); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір шкоди, завданої злочином.
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
На думку колегії, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_6 за ч.3 ст.27, ч.3 ст.301 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.5 ст.27, ч.3 ст.301 КК України відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального законодавства.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки в ньому в порушення ст.291 КПК України формулювання обвинувачення, а також виклад фактичних обставин інкримінованого правопорушення не узгоджуються із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст.109 КПК, а саме не містить реквізитів всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, вважаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору передчасним та необґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, обвинувачення сформульовано відповідно вимогам п. 5 ст. 291 КК України та містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію та чітке формулювання обвинувачення, в якому зазначено про всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Надумку колегії, мотиви суду І-ї інстанції не можуть розглядатись як підстава для повернення обвинувального акту, оскільки всі дані зазначені безпосередньо в формулюванні обвинувачення, в якому детально розкрито склад злочину, без посередньо суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна сторона та об`єктивна сторона інкримінованого кримінального правопорушення. Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину.
Приписами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Посилання в обвинувальному акті на конкретних встановлених осіб виконавців злочину ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не мають статусу обвинувачених, дійсно має місце, однак не може бути підставою для повернення обвинувального акту в розумінні ст.291 КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, вийшов за межі повноважень, наданих йому кримінальним процесуальним законом на стадії підготовчого судового засідання, оскільки фактично вдався до оцінки обвинувачення, що є предметом судового розгляду.
Зокрема,на стадії підготовчого судового засідання суд перевіряє обвинувальний акт на відповідність вимогам ст.291 КПК України. Вказана стаття містить конкретний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та не підлягає розширеному тлумаченню. Тому посилання суду на невідповідність формулювання висунутого обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 правовій кваліфікації їх дій та не конкретність такого обвинувачення не може бути безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки цим самим суд на стадії підготовчого судового засідання фактично вдався до оцінки висунутого обвинувачення, що має здійснюватися під час судового розгляду кримінального провадження.
Водночас, звертаючи увагу на правила кваліфікації дій обвинувачених в умовах, викладених в обвинувальному акті, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання правильності кваліфікації не доречно розглядати на стадії підготовчого судового засідання, оскільки ст. 291 КПК України такі вимоги не ставляться до обвинувального акту.
Також, належить зазначити, що повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд І-ї інстанції не врахував положення ч.2 ст.337 КПК України, які наділяють прокурора правом під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення чи відмовитись від підтримання державного обвинувачення.
Крім того, колегія суддів вважає, що недоліки, допущені при складанні реєстру матеріалів є малозначними та не перешкоджають подальшому судовому розгляду.
З огляду на вищевикладені обставини, висновок суду першої інстанції, на думку колегії, суперечить матеріалам провадження, оскільки обвинувальний акт відповідає положенню ст. 291 КПК України і підстав для застосування п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу прокуроразадовольнити.
Головуючий:
Судді:

Провадження № 11-кп/824/105/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
30 січня2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8
захисників - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Оскільки складання повного тексту ухвали вимагає значного часу, колегія суддів, відповідно до ст. 376 КПК України, вважає за можливе обмежитись складанням і оголошенням її резолютивної частини.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу прокуроразадовольнити.
Повний текст ухвали суду буде оголошено о 16 годині 00 хвилин 04 лютого 2020 року.

Головуючий:
Судді: