УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 60,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ФР ОВПП ДФС у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 60, у якому 22.08.2018 та 23.08.2019 під час обшуку у ОСОБА_3 вилучене майно, а саме роли тканин, які на момент звернення зі скаргою до слідчого судді не повернуті заявнику.

Вважаючи вказане майно тимчасово вилученим, враховуючи, що на теперішній час арешт на тканини не накладений, заявник просив слідчого суддю зобов`язати слідчого повернути вилучене.

У судові засідання, призначені на 16.10.2019, 08.11.2019 та 05.12.2019, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду скарги, заявник не прибув, про поважність причини неявки не повідомив.

Представник СУ ФР ОВПП ДФС до суду також не з`явився, що згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

У силу ст. 168 КПК тимчасово вилученим є майно, вилучене з-поміж іншого під час обшуку чи огляду, якщо таке майно не входять до переліку, щодо якого прямо наданий дозвіл на його відшукання в ухвалі про обшук чи огляд

Крім того, у силу ч. 3 ст. 168 КПК слідчий або прокурор під час обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення, зобов`язаний скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучене майно, або її представнику.

З викладеного витікає, що майно може вважатись тимчасово вилученим за умови його вилучення під час обшуку чи огляду, якщо воно не включене до переліку майна, визначеного слідчим суддею у відповідному рішенні про дозвіл на здійснення вказаної слідчої дії.

Таким чином, процесуальними документи, що підтверджують статус такого майна, як тимчасово вилученого, є ухвала слідчого судді про проведення обшуку за відповідною адресою та протокол, складений за наслідками проведення обшуку чи огляду, що підтверджує факт вилучення майна поза переліком майна, на вилучення якого наданий дозвіл.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги щодо повернення вилученого майна, на заявника покладений обов`язок довести, що майно, дійсно у нього вилучене та є тимчасово вилученим, тобто не відноситься до переліку майна, на вилучення якого наданий дозвіл слідчим суддею.

Водночас, до суду гр. ОСОБА_3 спрямована лише скарга на дії СУ ФР ОВПП ДФС без документів, які б підтверджували наведені у скарзі обставини та були б підставою для обґрунтованого висновку про порушення права заявника щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Крім того, у судові засідання 16.10.2019, 08.11.2019 та 05.12.2019 заявник з невідомих слідчому судді підстав не прибув, доказів, що обґрунтовують його вимоги, не надав, тому слідчий суддя позбавлений можливості дійти висновку про те, що ОСОБА_3 дійсно позбавлений права власності на належне йому майно.

Відповідно до ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, зокрема, віднесені законність (ст. 9 КПК), змагальність (ст. 22 КПК) та диспозитивність ( ст. 26 КПК).

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України та КПК.

Диспозитивність визначена у ст. 26 КПК, передбачає, що сторони кримінальному провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

Відповідно до ст. 22 КПК зміст змагальності у кримінальному провадженні полягає у самостійному обстоюванні сторонами їх правових позицій, доведення обставин, які вони вважають порушенням відповідних прав, передбаченими КПК засобами.

Слідчий суддя, у свою чергу, відповідно до ч.6 ст. 22 КПК зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя під час вирішення ініційованого заявником питання зобов`язаний дослідити надані йому матеріали та забезпечити особі право на безпосереднє відстоювання своєї позиції під час розгляду скарги.

Ненадання заявником матеріалів, що обґрунтовують його вимоги та неприбуття заявника до суду унеможливило встановлення обставин, які є необхідними для вирішення скарги по суті заявлених вимог.

З огляду на викладені вище обставини, що унеможливили об`єктивне встановлення підстав для задоволення вимог заявника, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність у відмові у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7,9, 22, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СУ ФР ОВПП ДФС у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 60, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1