Справа № 305/14/20
Провадження по справі 1-кп/305/237/20

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря с/з ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

н/л обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника н/л обвинувачених - адвоката ОСОБА_7
законних представників н/л обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
представника служби у справах дітей Рахівської РДА - ОСОБА_10
потерпілої - ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів кримінальне провадження, відомості про яке 09.12.2019 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001029, про обвинувачення неповнолітніх,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, учня 9-А класу Ясінянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, учня 11-Б класу Ясінянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, учня 9-А класу Ясінянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

усіх, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, 08 грудня 2019, близько 20 години, перебуваючи в АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, проникли через незачинені двері до гаражного приміщення, яке знаходиться на території дворогоподарства № 1 «а», звідки незаконно викрали автомобіль марки «ВАЗ», моделі «21099» сірого кольору з державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_11 , на праві керування та розпорядження.

Так, неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , попередньо домовившись між собою, будучи у вищевказаному гаражному приміщенні, з метою незаконного заволодіння зазначеним транспортним засобом, утрьох, виштовхали цей автомобіль на вулицю Першотравневу в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області, після чого, через незачинені двері проникли до салону автомобіля. У подальшому, ОСОБА_4 , будучи за кермом зазначеного транспортного засобу, за допомогою ключа запалювання, який знайшов у салоні автомобіля, завів його та, разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 поїхав по вказаній вулиці в напрямку с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області. Надалі, проїхавши близько 200 метрів, за кермо сів ОСОБА_5 , після чого, їдучи по вулиці Центральній в с. Чорна Тиса Рахівського району, ОСОБА_5 не впорався з керуванням, з`їхав до кювету, де допустив зіткнення з бетонним стовпом. Одразу після вказаної дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покинули автомобіль і втекли з місця події.

У судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини його вчинення, вказані в обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 08 грудня 2019 року, він разом зі своїми товаришами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виділи вдома у ОСОБА_14 , пили чай. Потім , у розмові, ОСОБА_15 подав ідею піти покататися на машині, яку вони одразу підхопили. Зібравшись пішли до дворогосподарства, належного потерпілій, де з незачиненого гаража втрьох виштовхали автомобіль марки ВАЗ на вулицю. Спершу він сів за кермо , завів автомобіль за допомогою ключа запалювання, який вони знайшли в салоні автомобіля, під козирком. Потім вони помінялися та за кермо сів ОСОБА_16 . Проїхавши деяку відстань в напрямку села Чорна Тиса, ОСОБА_14 не впорався з керуванням та автомобіль з`їхав у кювет. Розгубившись, вони покинули автомобіль та розійшлись по домівках. Зі страху ніхто з них не зізнався одразу дорослим про подію, лише на наступний день. У вчиненому щиро розкаявся, йому соромно за такий вчинок, просить його суворо не карати.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України визнав повністю та підтвердив обставини його вчинення, вказані в обвинувальному акті. Пояснив, що, дійсно, коли друзі ОСОБА_17 та ОСОБА_18 сиділи у нього вдома, ОСОБА_15 подав ідею, щоб вони пішли покататися на машині. Про те, що в потерпілої є машина і що вона стоїть у незачиненому гаражі їм було відомо, оскільки вони товаришують із молодшим братом потерпілої. До сказаного ОСОБА_19 додати більше нічого не може, оскільки все так і відбувалося. Також зазначив, що після ДТП він забув в салоні автомобіля свою шапку. Ствердив, що їх намір зводився до того, щоб покататися на автомобілі та потім повернути його власниці, однак через дорожньо-транспортну пригоду вони розгубилися та покинули автомобіль, не зізнавшись своїм батькам про пригоду. Просить суд врахувати те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, та не карати його суворо, у вчиненому розкаюється.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , в судовому засіданні ствердив, що дійсно все відбувалося як зазначено в обвинувальному акті і як розповіли в суді його друзі ОСОБА_17 та ОСОБА_20 . Ніхто їх не підбурював, це все якось вийшло спонтанно. Якби не трапилося ДТП, то вони б повернули автомобіль на місце звідки його взяли. Однак, після того як ОСОБА_14 не впорався з керуванням, вони дуже злякалися, розгубилися, не знали що їм діяти. Їм усім дійсно дуже соромно за такий вчинок і вони втрьох щиро попросили у потерпілої вибачення. Більше подібного не допустить. Просить його суворо не карати.

Окрім визнавальних показів самих обвинувачених факт вчинення ними інкримінованого злочину, за викладених вище обставин підтверджується наступними, дослідженими у судовому засіданні доказами, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість обвинувачених.

Так, потерпіла ОСОБА_11 будучи допитаною у судовому засіданні, пояснила суду. Близько 21 години, 08 грудня 2019, вона знаходилася вдома, коли хтось із знайомих зателефонував її братові та повідомив, що на дорозі, в напрямку села Чорна Тиса, у кюветі, стоїть, у розбитому стані, належна їхньому батькові машина, якою вона керує по дорученню. Спершу вона це сприйняла за жарт, але потім, щоб переконатися, пішла в гараж і виявила, що автомобіля дійсно немає. Поїхавши на місце ДТП, виявила там свій автомобіль. В салоні автомобіля на задньому сидінні виявили шапку, по якій вона одразу здогадалися, кому ця шапка належить, оскільки, дійсно обвинувачені перебувають у дружніх стосунках з її братом. Зазначила, що одразу на наступний день після події, обвинувачені та їх батьки щиро попросили вибачення за інцидент, який мав місце. Їй було добровільно відшкодовано завдані збитки, тому вона не заявляє цивільного позову та жодних претензій до обвинувачених не має. Переконливо просила суд обрати стосовно обвинувачених мінімальне покарання, яке можливе за даних обставин.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого, ОСОБА_4 - його батько ОСОБА_4 , в судовому засіданні повідомив, що у його сім`ї виховується троє неповнолітніх дітей. Максим середущий. Він розумний і працьовитий, проте дещо лінивий до навчання. У колі сім`ї поводить себе добре. Після вчинення злочину він як батько провів з сином виховну бесіду. Впевнений, що він усвідомив свою провину, щиро розкаявся у скоєному. У свою чергу, як батько, зобов`язується приділяти більше увагу щодо належного виховання сина. Також просив суворо його не карати.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого, ОСОБА_5 , його мати ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що її неповнолітній син ОСОБА_14 у сім`ї є її опорою. Так, нещодавно вона постраждала внаслідок дорожньо-транспортної події. Фактично, на ОСОБА_14 впали усі домашні турботи, оскільки чоловік змушений був виїхати на заробітки. Син у всьому їй допомагав, порався по господарству. Вона в свою чергу, щоб компенсувати дитині його старання, дозволяла вечорами гуляти з друзями, тим паче що друзі у нього хороші. Того вечора дійсно ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_14 сиділи у них вдома, пили чай. Потім діти сказали, що йдуть прогулятися. Вона дозволила, але попросила ОСОБА_14 надягнути шапку. Саме цю, шапку згодом було виявлено в автомобілі потерпілої. ОСОБА_14 щиро розкаявся у скоєному, усвідомив свою провину. Вона як матір, зобов`язується приділяти значну увагу щодо належного виховання сина. Також просила суворо його не карати.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого, ОСОБА_6 , його мати ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що вона самотужки виховує чотирьох неповнолітніх дітей, оскільки чоловік її помер. Син у колі сім`ї працьовитий, у всьому їй допомагає. Успіхи у навчанні у нього незначні, проте він чуйний, слухняний, товариський, хороший хлопець. Після вчинення злочину син усвідомив свою провину, щиро розкаявся у скоєному. Вона в свою чергу зобов`язується приділяти значну увагу належному вихованню сина. Просить врахувати його вік та суворо його не карати.

Представник служби у справах дітей Рахівської райдержадміністрації ОСОБА_10 , будучи допитаною під час судового слідства, пояснила, що неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 раніше на обліку служби не перебували, характеризуються позитивно, успіхи у школі у них усіх посередні. Виховуються усі у нормальних благополучних сім`ях. На даний час перебувають на обліку служби як особи, які скоїли злочин. Просить суд при обранні міри покарання врахувати те, що вони злочин вчинили будучи неповнолітніми, вперше притягаються до кримінальної відповідальності, у вчиненому розкаялися, дали послідовні покази, попросили вибачення у потерпілої, яка не має до них та їх законних представників жодних претензій.

Окрім наведеного, за ініціативою сторін кримінального провадження в судовому засіданні було досліджено надані докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.12.2019, Рапорт, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідування, № провадження 0001029, згідно якого, 09.12.2019, було внесено відомості про реєстрацію вчиненого злочину за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, належним гром. ОСОБА_11

- протокол огляду місця події від 09.12.2019 - ділянки дороги в с. Чорна Тиса, вул. Центральна, біля продуктового магазину «Престиж», який знаходиться праворуч , якщо рухатися із смт. Ясіня. На місця події виявлено автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» сірого кольору з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , належний ОСОБА_11 . Автомобіль містить на собі пошкодження, характерні для ДТП . Під час огляду з автомобіля вилучено вісім слідів пальців рук та шерстяну чоловічу шапку.

- ілюстровану таблицю до протоколу огляду місця події від 09.12.2019, на якій відображено автомобіль загальний вигляд місця події, загальний та детальний вигляд автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21099» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 ; загальний та детальний вигляд салону та багажного відсіку автомобіля, а також виявлену в автомобілі чоловічу шерстяну шапку.

- протокол огляду місця події від 11.12.2019 - дворогосподарства , розташованого по АДРЕСА_3 , звідки було викрадено автомобіль, належний ОСОБА_11

- ілюстровану таблицю до протоколу огляду місця події від. 11.12.2019, на якій відображено дворогосподарство та гаражне приміщення, у якому знаходився автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099 з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 до його викрадення.

- висновок про вартість колісного транспортного засобу, згідно якого ,ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21099» сірого кольору, 2006 року випуску, станом на 08.12.2019 складатиме 66016, 00 гривень.

- постанову про визнання речовим доказом від 09.12.2019, згідно якої, чоловічу зимову шапку, вилучену з місця події, визнано речовим доказом;

- постанову про визнання речовим доказом від 09.12.2019, згідно якої, автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» сірого кольору з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 визнано речовим доказом;

- збережу розписку, згідно якої потерпіла ОСОБА_11 прийняла на відповідальне зберігання автомобіль, належний її батькові.

З досудових доповідей, складених окремо стосовно кожного обвинуваченого, провідним інспектором Рахівського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Закарпатській області ОСОБА_22 , випливає, що, згідно зібраної інформації на кожного обвинуваченого, історію правопорушень, а також низьку оцінку ризику ймовірного вчинення повторного правопорушення, виправлення неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих громадян. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів у межах визначених законодавством. Для мінімізації ризиків вчинення повторного правопорушення, з урахуванням доступності відповідних програм і послуг, а також наявності інших умов у громаді, що найбільше відповідають цільовим потребам неповнолітніх, рекомендовано звернутися до районного центру сім`ї, дітей та молоді для отримання послуг.

Згідно наданої інформації на вимоги ВОІ УМВС України від 17.12.2019, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , до кримінальної відповідальності раніше не притягувалися.

Згідно довідок Рахівської районної лікарні №№1572, 1573, 1574 від 19.12.2019 неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на диспансерних обліках у психіатричному, фтизіатричному та наркологічному кабінетах не перебувають.

Судом також досліджено матеріали справи, які характеризують особи обвинувачених. Зокрема, судом досліджено документи що посвідчують особу (копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 , паспорт громадянина України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), характеристики на неповнолітніх, видані за місцем їх навчання, згідно яких успіхи у навчанні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посередні, проте характеризуються вони позитивно.

Згідно довідки про склад сім`ї №6632 від.18.12.2019, виданої Ясінянською селищною радою, ОСОБА_17 виховується у повноцінній багатодітній сім`ї ( має батька, матір та двох сестер).

Згідно довідки про склад сім`ї №6624 від.16.12.2019, виданої Ясінянською селищною радою, ОСОБА_20 виховується у повноцінній сім`ї ( має батька, матір та сестру).

Згідно довідки про склад сім`ї №6613 від 26.12.2019, виданої Ясінянською селищною радою, ОСОБА_18 виховується у неповній багатодітній сім`ї ( має матір та трьох сестер).

Вимогами ст. 85 КПК України регламентовано, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК України.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Оскільки, показання неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час судового слідства послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позицій, вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим у п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

З огляду на викладене, суд вважає, що вказані показання неповнолітніх обвинувачених є належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні. Окрім цього, суд визнає належними та допустимими доказами протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.12.2019, рапорт; витяг з ЄРДР; протокол огляду місця події від 09.12.2019 з ілюстрованою таблицею до протоколу огляду; протокол огляду від 11.12.2019 з ілюстрованою таблицею до протоколу огляду; висновок про вартість колісного транспортного засобу; постанови про визнання речовими доказами, оскільки вони повністю узгоджуються із показаннями обвинувачених та відповідають встановленим у ході судового слідства обставин справи. При цьому судом не встановлено яких-небудь порушень вимог КПК України щодо порядку їх отримання.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як вбачається з положень п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 26 КПК України, до загальних засад кримінального провадження відноситься також його диспозитивність, відповідно до якої суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження судом було задоволено всі клопотання сторони обвинувачення, спрямовані на наданням нею суду доказів щодо підтвердження її правової позиції.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами судом додатково було опитано сторін кримінального провадження відносно того, чи бажають вони доповнити судовий розгляд та чим саме. Будь-яких клопотань щодо доповнення судового розгляду від учасників судового провадження, не надійшло.

Таким чином, судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації як стороною захисту, так і стороною обвинувачення їх процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підстав наданих сторонами доказів.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «… при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06.12.1998 (пункт 253), "Козинець проти України" від 06.12.2007 (пункт 54), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011 (пункт 150), "Зякун проти України" від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини неповнолітніх обвинувачених за обставин, зазначених органом досудового розслідування, в обвинувальному акті.

Отже, дії неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, як, незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченим суд зазначає наступне.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх обставин справи визначити вид і розмір покарання, ухвалити рішення про можливість чи неможливість звільнення особи від покарання чи його відбування.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Окрім цього, відповідно до п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, суд всебічно дослідив матеріали справи щодо наявності таких обставин та наводить нижче у вироку мотиви прийнятого рішення.

Так, дослідивши матеріали справи, на підставі вимог ст. 66 КК України, суд, визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування законними представниками збитків, завданих злочином, те, що злочин вони вчинили вперше, будучи неповнолітніми.

Обставин, які у відповідності до вимог ст. 67 КК України, обтяжували б покарання обвинуваченим, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні виду, міри покарання та можливості застосування до усіх неповнолітніх обвинувачених положень ст. ст.75, 104 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, з урахуванням положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії тяжких злочинів, відомості про особу, вік та стан здоров`я обвинувачених, їх характеристики.

Також, суд взяв до уваги досудові доповіді складені уповноваженим представником органу пробації стосовно неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до яких ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ними оцінюється як низький, а ризик небезпеки для суспільства та окремих громадян не становить високої небезпеки.

При цьому суд враховує правову позицію, викладену у п. 17. постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» відповідно до якої «звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих (статті 75-78 КК), з урахуванням особливостей, визначених у ст. 104 КК. Таке звільнення допускається лише в разі засудження неповнолітнього до позбавлення волі (ч. 2 ст. 104 КК). Тривалість іспитового строку щодо неповнолітніх встановлюється в межах від одного до двох років (ч. 3 ст. 104 КК) з урахуванням визначеного судом строку позбавлення волі, а також даних про особу засудженого й інших обставин справи.

Відтак суд прийшов до переконання , що виправлення обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства. Застосування до обвинувачених покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України, з подальшим звільненням їх від відбування покарання з іспитовим строком буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не становитиме «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжні заходи стосовно неповнолітніх обвинувачених у ході досудового слідства не застосовувалися. Під час клопотань про застосування таких не надходило. На день ухвалення судового рішення у формі вироку підстав для застосування таких немає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до приписів ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» сірого кольору із державним реєстраційним номерним знаком « НОМЕР_1 », який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_11 , по вступу вироку в закону силу, залишити їй як законному володільцю;

Шапку сірого кольору яка знаходиться в камері зберігання речових доказів Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області по вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_5 , як законному власнику.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченим, їх законним представникам та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча суддя: ОСОБА_1