ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1124/20 Справа № 180/1824/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рига, Латвія, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-17.11.2017 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000402,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 25.07.2019 року в період часу з 14:00 години по 18:00 годину, більш точного часу встановити не вдалось, знаходився з дозволу власника в кв. АДРЕСА_2 . У цей час у останнього раптово виник умисел на таємне викрадення електричного масляного обігрівача, що належав ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення електричного масляного обігрівача ОСОБА_6 , у зазначений вище час та дату, знаходячись в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, так як в даній квартирі знаходився один, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу викрав електричний масляний обігрівач вартістю 663,33 грн., що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 року, остаточно призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 7 місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Захисник не погодилась з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі та змінах до неї просить вирок змінити з підстав суворості призначеного покарання, та призначити ОСОБА_6 покарання не більш ніж 2 роки 2 місяці позбавлення волі.
Посилається на те, що обвинувачений повністю визнав себе винним, відшкодував шкоду шляхом добровільного повернення майна. Також просить врахувати наявність у обвинуваченого тяжкої хвороби.
Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник про дату час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Остання подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд її апеляційної скарги за її відсутності та відсутності обвинуваченого, клопотань про відкладення розгляду від останніх не надходило. Враховуючи думку прокурора, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності не з`явившихся осіб, відповідно до вимог вказаної норми процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.
В судових дебатах прокурор підтримала таку ж позицію.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не може підлягати задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій, доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворого покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має тяжке захворювання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Колегія суддів також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про призначення ОСОБА_6 занадто суворого покарання та необхідності призначення йому більш м`якого покарання, є необґрунтованими. Дані, на які посилається захисник, були оцінені судом в сукупності з іншими обставинами по справі.

Таким чином, сукупність досліджених даних привели колегію суддів до висновку про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, тому підстав для зміни вироку і призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.

Порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4