Справа № 127/7542/17
Провадження №11-кп/801/337/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2019 року у кримінальному провадженні № 0003777 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої, з вищою освітою, заміжньої, громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_7

обвинуваченої: ОСОБА_6

потерпілої: ОСОБА_8

В с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу та просила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2019 року у кримінальному провадженні № 0003777 скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області 24.12.2019 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України та ч. 5 ст. 74 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_6 09.06.2015 року приблизно о 19 год. 30 хв., перебуваючи напроти будинку АДРЕСА_2 , під час суперечки зі своєю сусідкою ОСОБА_8 , що виникла на ґрунті довготривалих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останньої, нанесла ОСОБА_9 декілька ударів по голові пластиковим відром, що тримала в руці. В подальшому ОСОБА_6 , стоячи напроти ОСОБА_9 , нанесла потерпілій удар по тулубу, внаслідок чого остання впала спиною на землю. Після чого ОСОБА_6 продовжила наносити удари пластиковим відром по голові ОСОБА_8 та численні удари ногами та руками по голові та тулубу потерпілої ОСОБА_9 . Внаслідок вищевказаних дій, ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді садна на правому колінному суглобі, що згідно висновку експерта Вінницького обласного бюро СМЕ №746 від 21.08.2015 року, належить до легких тілесних ушкоджень, та закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, що згідно висновків експертів Вінницького обласного бюро СМЕ №1466 від 30.11.2015 року та №742 від 10.08.2016 року належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 мотивовано тим, що з вироком суду вона не погоджується у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ч.1 ст. 409 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_6 вказує, що в ході досудового розслідування та судових засідань потерпіла ОСОБА_8 надавала різні свідчення, які суперечать один одному.
Посилається на те, що проаналізувавши показання потерпілої, свідків обвинувачення вбачається, що вони не можуть однозначно вказати де розпочалася сварка, чи на подвірї ОСОБА_10 чи біля гаража ОСОБА_11 , хто її розпочав чи ОСОБА_12 сам чи разом з ОСОБА_6 , також вони плутаються щодо обставин передачі дитини.
Обвинувачена вказує, що ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_10 не можуть точно показати, в якій послідовності та яким відром наносилися удари потерпілій. Експерт ОСОБА_14 , який був допитаний в судовому засіданні показав, що він проводив експертизу від 21.08.2015 року № 756, за результатами якої у ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження садно на правому колінному суглобі, при первинному огляді голова оглядалася, однак видимих ушкоджень не було.
Звертає також увагу суду, що її пояснення, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 узгоджуються між собою, матеріалами справи та з висновком судово-медичної експертизи від 21.08.2015 року № 746.
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що 10.06.2015 року експерт під час огляду ОСОБА_8 виявив лише садно на правому колінному суглобі, а через декілька годин її госпіталізували з підозрою на струс головного мозку.
У судових засіданнях потерпіла неодноразово змінювала свідчення, проте суд, взявши до уваги одні свідчення, не надавши мотивації неприйняття інших, хоча відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України суд мав оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності. Оцінку достовірності доказів потерпілої суд не дав взагалі.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки показів потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та неспівставив з іншими доказами у кримінальному провадженні, що є грубим порушенням ст.9, ст. 94 КПК України.
У матеріалах кримінального провадженні відсутні будь-які докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Докази, які були досліджені судом та на які посилався,а саме протоколи допиту потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , протоколи проведення слідчого експерименту, висновки експертиз, не доводять причетності саме ОСОБА_6 до вказаного правопорушення, а вказують на плутані покази потерпілої.
Таким чином, під час вирішення справи по суті суд першої інстанції грубо порушив вимоги ст. 94 КПК України, незважаючи на дану норму,суд першої інстанції був упередженим під час дослідження доказів, більше того, посилався у судовому рішенні на показання, яких свідок ОСОБА_16 не давала, отже суд був упередженим та несправедливим, чим грубо порушив засади законності та верховенства права у кримінальному провадженні, встановлені ст.8, ст. 9 КПК України.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області за ч.2 ст. 125 КК України є необгрунтованим, ухваленим судом не на підставі об`єктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України як того вимагає ч.3 ст. 369 КПК України.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вважає вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2019 року законним, обгрунтованим, обвинувачену ОСОБА_6 , яка просила задоволити її апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_8 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення згідно ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
ОСОБА_6 у апеляційній скарзі поставила під сумнів обгрунтованість рішення суду щодо неї, дотримання судом вимог ст. 94 КПК України.
З даним твердженнями суд апеляційної інстанції не погоджується.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції в дотримання вимог ст. 94 КПК досліджено всі обставини кримінального провадження, судом оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення
У постановленому рішенні відносно ОСОБА_6 свої висновки щодо винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України суд першої інстанції умотивував належним чином, перевірив та дав оцінку показам потерпілої, свідків, доказам.

Так, потерпіла ОСОБА_8 під час судового розгляду чітко, послідовно давала показання, щодо обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень. При цьому зазначала, що 09.06.2015 року, коли вона гуляла по АДРЕСА_2 зі своїм онуком на руках між нею та ОСОБА_6 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 вдарила її ногою в тулуб- живіт, вона впала на землю. ОСОБА_6 , стоячи над нею, нанесла їй удар ногою, потім наносила удари пластиковим відром по голові. Коли вона хотіла припіднятись, то обірвала обвинуваченій кофту.
Свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду пояснював, що під час конфлікту 09.06.2015 року між його дружиною ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , ОСОБА_6 нанесла удари потерпілій в область голови відром, після чого потерпіла говорила, що у неї крутиться голова.
Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду пояснював, що у вікно бачив, як ОСОБА_6 била ОСОБА_8 ногами, руками. Скільки було нанесено ударів він не рахував. Також зазначив, що ОСОБА_6 наносила удари ОСОБА_8 відром.
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 також пояснювали про наявність конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Показання потерпілої, щодо заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , узгоджуються з показаннями свідків зокрема ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , з сукупністю доказів, належним чином досліджених та оцінених судом першої інстанції.

На думку обвинуваченої про її невинуватість свідчить те, що потерпіла, свідки не змогли однозначно вказати де розпочалась сварка, хто її розпочав, обставини передачі дитини.
Розбіжності у показаннях потерпілої, свідків, на які посилається обвинувачена ОСОБА_6 не спростовують висновки суду першої інстанції, щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, які доводяться сукупністю доказів оцінених з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевірених, досліджених та оцінених судом.
З метою усунення розбіжностей у показаннях та встановлення обставин кримінального провадження судом першої інстанції ухвалою від 17.04.2019 року, 10.10.2019 року в порядку ст. 333 КПК України доручалось органу досудового розслідування проведення слідчих дій, а саме слідчих експериментів

Судом при вирішені питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 прийнято як доказ та оцінено в сукупності з іншими доказами, показаннями потерпілої, свідків протокол проведення слідчого експерименту від 15.04.2016 року за участі потерпілої ОСОБА_8 , згідно якого потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що за адресою: м. Вінниця, вул. Бестужева, 26. біля гаража гуляла з онуком, тримаючи його на руках. В цей час, до неї підійшов чоловік на ім`я ОСОБА_17 , почав сварку, потім, до них підійшла ОСОБА_6 , яка також намагалася вчинити сварку. Після чого ОСОБА_6 , тримаючи в руках пластикове відро, вилила його вміст в бік потерпілої, онука вона передала чоловікові ОСОБА_13 , який підійшов до неї в цей час, ОСОБА_6 підбігла та, стоячи перед потерпілою, нанесла їй декілька ударів відром по голові, удар ногою в живіт, від якого ОСОБА_8 впала спиною на землю. ОСОБА_6 знову почала наносити їй чисельні удари пластиковим відром по голові, знову нанесла їй декілька ударів ногою в живіт; протокол проведення слідчого експерименту від 15.02.2017 року за участю свідка ОСОБА_13 , згідно якого свідок вказав на ділянку біля в`їзду у гараж біля його будинку за адресою: АДРЕСА_2 та повідомив, що у вечірній час 09.06.2015 року приблизно о 19 год. 30 хв. він почувши шум і крики з вулиці, вийшов з будинку та побачив свою дружину ОСОБА_8 , яка тримала онука на руках. ОСОБА_6 , яка кричала на його дружину тримала в руках пластикове відро, потім вилила вміст відра в бік його дружини. Далі він вихопив онука з рук дружини, а ОСОБА_6 в цей час стала бити ОСОБА_8 відром по голові, ОСОБА_8 впала спиною на асфальт, ОСОБА_6 продовжила бити ОСОБА_8 по голові відром, внаслідок чого відро побилося і уламки розлетілися, ОСОБА_6 наносила удари ногою ОСОБА_8 , але куди саме вказати не може; протокол проведення слідчого експерименту від 15.02.2017 року за участю свідка ОСОБА_16 , згідно якого, свідок показала, що 09.06.2015 року приблизно о 19 год. 30 хв. перебувала в будинку АДРЕСА_2 та через вікно бачила, як жінка на ім`я ОСОБА_18 , яка мешкає в будинку АДРЕСА_2 , нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 . ОСОБА_6 вилила вміст відра, яке тримала в руках на ОСОБА_8 , ОСОБА_8 віддала онука чоловікові, після чого ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_8 удари відром по голові, штовхнула ОСОБА_8 , остання впала спиною на асфальт. ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_8 удари відром по голові та ногами по тулубу; протокол проведення слідчого експерименту від 16.05.2019 року за участю свідка ОСОБА_10 , згідно якого свідок показав, що 09.06.2015 року о 19 год. 30 хв. до нього у двір по АДРЕСА_2 прийшла ОСОБА_8 із дитиною на руках. ОСОБА_19 та ОСОБА_6 ображали ОСОБА_8 . ОСОБА_8 пішла додому, а він зайшов до кімнати, де йому дружина ОСОБА_16 повідомила про бійку. У вікно він бачив, як вибігла ОСОБА_6 з відром в руках білого кольору на 20 літрів. ОСОБА_6 вилила вміст відра на двері гаража та вдарила відром ОСОБА_8 по голові, потім била відром, далі руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_8 ; протокол проведення слідчого експерименту від 21.05.2019 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , згідно якого потерпіла повідомила, що по АДРЕСА_2 09.06.2015 року о 19 год. 30 хв. стояла із дитиною на руках біля свого будинку. В той час до неї підійшов брат ОСОБА_6 ОСОБА_20 та почав сваритися до неї з приводу курей, які були на подвір`ї останньої. В той же час підбігла ОСОБА_6 та вилила на ОСОБА_8 воду з великого пластикового відра білого кольору. ОСОБА_6 штовхнула ОСОБА_8 декілька разів. Вибіг чоловік ОСОБА_8 та забрав дитину. ОСОБА_8 почала відходити в бік дороги, ОСОБА_6 наздогнала її та штовхнула і вона впала. З приводу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_6 вдарила її по тулубу, звалила з ніг, била по тулубу, по голові відром, розбила голову та коліно; протокол проведення слідчого експерименту від 01.11.2019 року за участю свідка ОСОБА_15 , згідно якого свідок вказав, що по АДРЕСА_2 в цей день, перебуваючи на городі за будинком, почув сварку між сусідами. ОСОБА_6 вийшла із-за будинку та повідомила, що ОСОБА_20 свариться із сусідкою та що вона піде забере ОСОБА_21 . ОСОБА_6 була біля хвіртки і у них була потасовка. Потерпіла ОСОБА_8 впала. У ОСОБА_6 була розірвана футболка. На запитання, що трапилося, ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_8 її ображала і ОСОБА_6 вилила на неї воду,а коли ОСОБА_6 йшла, то ОСОБА_8 вчипилася за неї та її футболку; протокол проведення слідчого експерименту від 01.11.2019 року за участю свідка ОСОБА_12 , згідно якого свідок пояснив, що по АДРЕСА_2 був у дворі будинку та побачив сусідські кури взяв грудку, щоб їх прогнати. В цей час вилетіла ОСОБА_8 з нецензурною лайкою та почала до нього чіплятись. На той час була присутня його сестра ОСОБА_6 , до якої вона почала теж чіплятись. На вулиці був ОСОБА_22 , який вийшов з-за хвіртки. Він сказав ОСОБА_23 заспокоїти його жінку ОСОБА_8 . ОСОБА_24 почав забирати свою жінку ОСОБА_8 . ОСОБА_8 почала штовхати ОСОБА_6 , порвала верхній одяг. Потім ОСОБА_6 підійшла до нього та сказала йти, так як може бути провокація. Він не бачив, чи наносились тілесні ушкодження, оскільки він стояв з ОСОБА_24 та просив його забрати курей та дружину; протокол проведення слідчого експерименту від 01.11.2019 року за участю обвинуваченої ОСОБА_6 , згідно якого 09.06.2015 року вона з братом і чоловіком знаходилися у дворі будинку, о 19 год. 30 хв. з чоловіком поливали город. В цей момент почула крики і на них вийшла. Вона сказала ОСОБА_8 , що якщо хоче тримати курей і свиней, нехай це робить в себе у дворі. ОСОБА_25 почала її бити, обзивати. Вона взяла відро, набрала води, вилила і плеснула воду з відра на ОСОБА_8 . Потім вона повернулась, ОСОБА_8 схопила її ззаду за футболку та почала тягнути, впала та пошкодила коліно. Вона позвала брата ОСОБА_12 йти додому. А ОСОБА_8 встала і почала лаятись.
Як убачається з протоколів проведення слідчих експериментів, відеозаписів доданих до слідчих дій, оглянутих судом першої інстанції, обставини, про які зазначали потерпіла ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 відповідають обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини і мотиви кримінального правопорушення.
В дотримання ст. 94 КПК України суд дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що доказом відсутності вини в її діях кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України є покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , висновок судово- медичної експертизи від 21.08.2015 року № 746.
Суд у сукупності з іншими доказами проаналізував показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , на яких посилається обвинувачена, як на доказ невинуватості і дійшов висновку, що вони частково підтверджують вину ОСОБА_6 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, під час судового розгляду свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , даючи показання, підтвердили наявність конфлікту між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , який мав місце 09.06.2015 року.
Зокрема свідок ОСОБА_12 пояснював, що ОСОБА_6 замахувалась пластмасовим відром на потерпілу ОСОБА_8 , штовхала потерпілу.
Свідок ОСОБА_15 зазначав, що бачив штовханину між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
Показання свідків відповідають їхнім поясненням під час проведення слідчого експерименту.
Безпідставними є посилання обвинуваченої на висновок експерта № 746 від 21.08.2015 року, оскільки у ньому зазначено, що зв`язку з тим, що ОСОБА_8 для додаткового огляду не з`явилась, визначитись щодо характеру та ступеню тяжкості інших, можливо наявних тілесних ушкоджень не представляється можливим (у відповідності до п. 4.13 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»), тобто висновок не містить твердження, яке б вказувало на відсутність тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 у виді струсу головного мозку.

Обвинувачена ОСОБА_6 ставить під сумнів виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 внаслідок її дій, посилаючись зокрема на первинний огляд ОСОБА_8 , під час якого видимих ушкоджень на голові не було виявлено.
Зазначене спростовується рядом доказів, перевірених судом першої інстанції.
З показань потерпілої, свідків, протоколів проведення слідчих експериментів встановлено, що ОСОБА_6 наносила удари пластиковим відром по голові потерпілій.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду суд першої інстанції допитав судового експерта ОСОБА_14 , який пояснював, що він проводив експертизу № 746 від 21.08.2015 року, за результатами проведення якої у ОСОБА_8 було виявлено тілесне ушкодження - садно на правому колінному суглобі, яке належить до легких тілесних ушкоджень, пошкодження м`яких тканин та забій. При цьому експерт зазначив, що хоча при первинному огляді голови видимих ушкоджень не було, це не виключає струсу мозку. Крім того, вказував, що при проведенні експертизи №1466 від 30.11.2015 року за його участі, висновки якої він не заперечував у ОСОБА_8 було виявлено тілесне ушкодження садно на правому колінному суглобі, а також закрита черепно-мозкова травма-струс головного мозку, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більше 6, але не більше 21 дня). Дана експертиза проводилася на підставі наданої медичної картки потерпілої ОСОБА_8 та матеріалів кримінального провадження.

Судом першої інстанції показання експерта? потерпілої, свідків проаналізовано та дано їм відповідну оцінку у сукупності з висновками судово-медичних експертиз № 746 від 21.08.2015 року, згідно якого у ОСОБА_8 було виявлено тілесне ушкодження - садно на правому колінному суглобі, яке належить до легких тілесних ушкоджень, яке виникло від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи 09.06.2015 року. В зв`язку з тим, що ОСОБА_8 для додаткового огляду не з`явилась, визначитись щодо характеру та ступеню тяжкості інших, можливо наявних тілесних ушкоджень не представляється можливим (у відповідності до п. 4.13 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»), №1466 від 30.11.2015 року, № 742 від 10.08.2016 року, згідно яких на підставі вивчення «медичної картки стаціонарного хворого» №6260/583 МКЛ ШМД м. Вінниці на ім`я ОСОБА_8 , матеріалів кримінального провадження, експерт дійшов висновку, що згідно «Висновку експерта» №746 у ОСОБА_8 при судово-медичному обстеженні 10.06.2015 року було виявлено тілесне ушкодження садно на правому колінному суглобі, яке належить до легких тілесних ушкоджень. Згідно наданих медичних документів у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: «Закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку», які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більше 6, але не більше 21 дня). Всі вище вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 не були небезпечні для життя та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) індивідуальні чи групові особливості якого (яких) не відобразились в морфологічних властивостях ушкоджень, давністю утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи - 09.06.2015 року. Характер і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 за механізмом утворення не суперечать обставинам викладеним, як у протоколах допиту ОСОБА_8 від 10.06.2015 року: «… почала тягнути мене за волосся… нанесла мені декілька ударів відром по голові… ще декілька разів вдарила мене своєю ногою по голові…», від 01.10.2015 року: «…декілька разів нанесла удари по голові пластиковим відром… нанесла мені удар ногою по тулубу…внаслідок отриманого удару, я впала спиною на землю. …почала наносити мені численні удари відром по голові…почала наносити мені численні удари ногою в живіт…», у протоколі допиту ОСОБА_13 від 19.06.2015 року:«…09.06.2015 року близько 19.30 год. «…вдарила мою дружину пластмасовим відром по голові, від чого остання впала на землю та подряпала коліно … кулаками рук вбільшості в область голови та тулубу…».
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у висновку судово-медичної експертизи № 1466 від 30.11.2015 року зазначено, що дані підсумки доповнюють підсумки до «Висновку експерта № 746» від 10.06-21.08.2015 року з урахуванням додатково наданих медичних документів та матеріалів кримінального провадження, а при проведенні судово-медичної експертизи № 742 від 10.08.2016 року було враховано також обставини зазначені у протоколі проведення слідчого експерименту від 15.04.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснювала : «…нанесла декілька ударів відром по голові. … нанесла удар ногою в живіт, від якого ОСОБА_8 впала спиною на землю. Потім, коли ОСОБА_8 лежала на землі… ОСОБА_6 знову почала наносити їй численні удари пластиковим відром по голові. … потім ОСОБА_6 знову нанесла ОСОБА_8 декілька разів удари ногою в живіт.».

Обставини, механізм, давність, характер, локалізація, тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень встановлені при проведенні експертиз у потерпілої ОСОБА_8 обєктивно відповідають її поясненням, узгоджуються з показаннями свідків та іншими доказами у кримінальному провадженні, допустимість яких перевірено судом першої інстанції.
За таких обставин, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , щодо відсутності тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 внаслідок її дій є безпідставними.
Крім того, суд надав критичну оцінку показанням обвинуваченої, що на вулицю вона вийшла з маленьким відром, яким, як стверджує обвинувачена, неможливо було заподіяти тілесні ушкодження, і яке нею надавалось для огляду під час судового розгляду та зазначив, що твердження обвинуваченої щодо неможливості заподіяння пластиковим відром тілесних ушкоджень нею потерпілій спростовуються доказами, дослідженими та перевіреними судом.
З вказаною оцінкою погоджується суд апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 звертає увагу на те, що сварка сталася 09.06.2015 року, а свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 були встановлені відповідно 15.04.2016 року, 02.08.2017 року, а також зазначає про існування конфлікту між нею та свідком ОСОБА_10 .

З матеріалів кримінального провадження убачається, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 судом були допитані безпосередньо, з дотриманням вимог КПК України, тому те, що після подій, які мали місце у 2015 році вони були допитані у 2016, 2017 роках не є підставою ставити під сумнів їхні покази.
Під час судового розгляду обвинуваченій було надано належну та достатню можливість спростувати показання свідків, поставити запитання.
Також суд спростував доводи ОСОБА_6 , щодо показань свідка ОСОБА_10 , які вона ставила під сумнів, та обгрунтував свій висновок, щодо можливості свідка бачити події між потерпілою та обвинуваченою.

Факт наявності конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 09.06.2015 року беззаперечно встановлено під час судового розгляду.
Сама обвинувачена ОСОБА_6 не заперечувала та не заперечує, що між нею та потерпілою тривалий час існують неприязні стосунки, пояснювала, що 09.06.2015 року приблизно о 19-30 год.вона, почувши крики, вийшла на вулицю, де побачила ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які сварилися, і плеснула воду з відра в сторону потерпілої. При цьому вона заперечувала заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, з показів обвинуваченої, потерпілої, свідків, досліджених доказів встановив місце, час, обставини вчинення кримінального правопорушення, дав критичну оцінку показанням обвинуваченої ОСОБА_6 , розцінив невизнання вини як захисну версію з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Перевіривши, дослідивши всі вищезазначені докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , які грунтувалися на неприязних відносинах, що існують протягом тривалого часу, потерпілій ОСОБА_8 було умисно заподіяно легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я , та встановив причиновий зв`язок між діянням і наслідком.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин, дійшов висновку, що суд встановив конкретні обставини справи, проаналізував та надав відповідну юридичну оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_6 .
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх належності, допустимості, логічності та взаємозв`язку, а також відповідно розцінив показання обвинуваченої як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Помилковими є доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , що суд першої інстанції в порушення ст.8, ст.9 КПК України посилався у вироку суду на показання свідка ОСОБА_16 , яка не допитувалася у судовому засіданні.
Під час судового засідання 11.10.2017 року у Вінницькому міському суді Вінницької області прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_16 , яка на той час не могла самостійно пересуватися та прибути у судове засідання у звязку з похилим віком, клопотання щодо визнання протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 15.02.2017 року як недопустимого доказу сторонами не заявлялося.
Судом першої інстанції прийнято як належний та допустимий доказ та оцінено в сукупності з іншими доказами протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 15.02.2017 року, яка під час проведення слідчого експерименту надавала пояснення щодо подій, які сталися 09.06.2015 року, що не суперечить вимогам КПК, гарантіям ст. 6 § 1 та 3 (d) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України пом`якушують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. п. 8, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 1-1 КПК України таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України. Судам слід мати на увазі, що відповідно до частин 5 та 6 ст. 7 КПК з передбачених у статтях 48, 49 КК підстав особу може бути звільнено також від покарання.
Враховуючи те, що злочин вчинений ОСОБА_6 відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, з дня вчинення, якого минуло більше трьох років, суд належним чином умотивував своє рішення щодо доцільності застосування ст.49 КК України та обгрунтовано звільнив ОСОБА_6 від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Рішення щодо цивільного позову судом першої інстанції прийнято в дотримання вимог ст.129 КПК України.
За таких обставин, підстави, передбачені ч.1 ст. 409 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, вирок суду відповідає вимогам ст. 370, ст. 374 КПК України.
Керуючись ст. 404, 405,407, 409,419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 .
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2019 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
На підставі ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4