МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/259/20 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 81 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 лютого 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 грудня 2019 року, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю м. Миколаєва, громадянину України, який має середню освіту, одруженого, раніше судимого,
- відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги засудженого.

Просить ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 грудня 2019 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити відносно нього спільне подання начальника Казанківської виправної колонії №93 Миколаївської області та голови спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції. В задоволені спільного подання начальника Казанківської виправної колонії №93 Миколаївської області та голови спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно дострокове звільнення відносно ОСОБА_6 - відмовлено.
Узагальнені доводи апеляційної скарги засудженого. Не погоджується з рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області, вважає його необґрунтованим.
Вказує, що судом не було взято до уваги його переведення з однієї колонії до колонії з пом`якшеним режимом утримання.
Зазначає, що за останні 5 років у нього не було жодного правопорушення, а лише заохочення.
На думку апелянта, він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло спільне подання начальника Казанківської виправної колонії №93 Миколаївської області та голови спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно дострокове звільнення відносно ОСОБА_6 .
Відмовляючи в задоволенні подання суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 має позитивні зрушення, про що свідчить зміна рівня безпеки тримання та наявність чотирьох заохочень отриманих в період з 2017-2019 роках, про те, період протягом якого відбулися ці зрушення є занадто не тривалими, а докази на їх підтвердження за своєю суттю суперечливими.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України), але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.
Так, ОСОБА_6 засуджений за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2009 року за частиною 1 статті 115 КК України до 13 років позбавлення волі.
Відмовляючи у задоволенні спільного подання начальника Казанківської виправної колонії №93 Миколаївської області та голови спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що засуджений ОСОБА_6 має позитивні зрушення, про що свідчить зміна рівня безпеки тримання та наявність чотирьох заохочень отриманих в період з 2017-2019 роках, про те, період протягом якого відбулися ці зрушення є занадто не тривалими, а докази на їх підтвердження за своєю суттю суперечливими.
Окрім того, заохочення, саме по собі не доводить виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, та як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.
Згідно характеристик на засудженого від 25 травня 2015 року (т. 2 а.о.с. 36) та від 11 листопада 2016 року (т. 2 а.о.с. 47), ОСОБА_6 за час відбування покарання в Ладижинській ВК (№39) характеризується негативно, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання (зберігання заборонених предметів, порушення порядку дня, порушення локалізаці) 24 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 5 разів поміщався в ДІЗО. Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. На виробництві установи не працевлаштований, ініціативи щодо працевлаштування не проявляє. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має не завжди охайний зовнішній вигляд. До виконання передбачених вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи, або перекладає виконання на інших засуджених. Вимог пожежної безпеки не дотримується.
Як слідує із психологічних характеристик від 7 липня 2011 року ( т. 1 а.о.с. 164) та від 8 червня 2013 року (т. 1 а.о.с. 212) у ОСОБА_6 загальний тип нервової системи сильний, неврівноважений, рухливий. Переважання реактивності над активністю призводить до того, що засуджений нестриманий, різкий, нетерплячий та запальний. Відрізняється злобною забарвленістю настрою, роздратуванням, пошуком об`єкту, на якому можна було б зірвати зло. Афекти не тільки дуже сильні, але й тривалі засуджений довго не може охолонути. Засуджений ОСОБА_6 недостатньо управляємий, імпульсивний. Вирішальним для його способу життя і поведінки є не розсудливість, не логічне зважування своїх вчинків, а інстинкти, неконтрольовані спонукання. Засуджений з дріб`язкового приводу вступає в сварку з адміністрацією, грубить, агресивно себе поводить. По мірі зростання гніву відразу застосовує «рукоприкладство». В афекті на перший план виступає нестримна лють-цинічна лайка, жорстокі побої, не зважання на слабкість і безпомічність противника, нездатність врахувати його переважаючу силу. Імпульсивність відноситься також до спонукання: засуджений їсть та п`є все підряд, без розбору, та може стати хронічним алкоголіком. Кримінальні злочини засудженого частіше всього пов`язані з актами грубого насильства. У засудженого констатується уповільненість мислительних процесів, в нього майже інстинктивно пробуджується потяг до збагачення, не контролює своєї поведінки. Злопам`ятний, не схильний прощати образи, озлоблюється при найменшому утиску інтересів.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 , а саме з витягу із протоколу №12 від 5 червня 2015 року Ладижинської виправної колонії №39 (т. 2 а. о.с. 38), засудженому відмовлено в переведенні на середній рівень безпеки, як такому, що не стає на шлях виправлення.

Як слідує з витягу із протоколу № 19 від 24 листопада 2016 року (т. 2 а.о.с. 49), засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.

Згідно витягу із протоколу № 18 від 21 грудня 2017 року (т. 2 а.о.с. 54), засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не став на шлях виправлення.

Як вбачається з витягу із протоколу № 18 від 11 жовтня 2018 року комісія вирішила оформити та направити матеріали до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про переведення ОСОБА_6 до колонії середнього рівня безпеки.

Доводи апелянта, щодо його переведення з однієї колонії до колонії з пом`якшеним режимом утримання, не заслуговують на увагу, оскільки були враховані судом першої інстанції.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, також рішення суду постановлене з урахуванням вимог кримінального матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для її скасування немає. Окрім того, апелянт не навів жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, оскільки дані про особу засудженого не доводять того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 грудня 2019 року про відмову в задоволенні спільного подання начальника Казанківської виправної колонії №93 Миколаївської області та голови спостережної комісії при Казанківській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення відносно ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: