печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві, яка полягає у не здійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження та про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

08.04.2020 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 10.04.2020, на бездіяльність уповноваженого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві, яка полягає у не здійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження та про зобов`язання вчинити дії.

Мотивуючи подану скаргу, заявник вказує, що звернувся до слідчого з клопотання в порядку статті 220 КПК України, проте у визначений строк, сторона обвинувачення не повідомила його про результати розгляду такого клопотання.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином, у прохальній частині скарги просив провести розгляд скарги у його відсутність вимоги підтримав та просив задовольнити.

У судове засідання представник сторони обвинувачення не з`явився, про дату, час та місце проведення розгляду повідомлений належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані суду.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального Закону, в статті в 24 КПК України, якою законодавцем кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Таким чином, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, зокрема такий строк визначений ст.220 КПК України.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 вказує, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького районного суду Хмельницької області № 686/29168/19 за заявою ОСОБА_3 від 24.10.2019.

ОСОБА_3 вказує, що він 26.03.2020 за допомогою засобів поштового зв`язку направив на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві клопотання про допит в якості свідка в даному кримінальному провадження ОСОБА_4 проте у визначений строк, сторона обвинувачення не повідомила його про результати розгляду такого клопотання.

Статтею 220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволені клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.
Так, при вивченні слідчим суддею матеріалів скарги вставлено, що будь-яких доказів в її обґрунтування слідчому судді не надано, оскільки ОСОБА_3 при зверненні до суду не довів, як фактичне здійснення досудового розслідування кримінального провадження, так і сам факт подання клопотання в рамках такого кримінального провадження стороні обвинувачення в порядку статті 220 КПК України, бездіяльність щодо не розгляду, якого являється предметом оскарження.
Аналізуючи викладене, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, приходжу до переконання, що в силу принципу змагальності сторін, заявником не доведено обґрунтованість заявлених вимог, а відтак скаргу слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 22, 26, 24, 42, 36, 40, 46, 106, 220, 303, 306, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві, яка полягає у не здійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження та про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1