Справа № 164/1800/19 Провадження №11-кп/802/94/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:умовно-дострокове звільнення Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі
відеоконференцзв`язку),
захисника ОСОБА_8 ,
представника Маневицької ВК
№42 ОСОБА_9 (в режимі
відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 20 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В

Вироком Арцизького районного суду Одеської області від 03 грудня 2010 року засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ст. 395 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 14 років 11 місяців позбавлення волі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вороновиця Вінницької обл., без постійного місця проживання, громадянина України, ромської національності, до засудження непрацюючого, який раніше судимий:
-07 травня 1996 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч.3 ст. 140, ч.2, ч.3 ст. 141, ст.ст. 86-1, 42 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 05 січня 2002 року за відбуттям строку;
-19 липня 2002 року Котовським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
-23 грудня 2002 року Котовським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
-27 січня 2005 року Арцизьким районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі з випробування з іспитовим строком на 3 роки. Звільнений 04 січня 2008 року постановою Арцизького районного суду Одеської області від покарання за закінченням іспитового строку.
-13 липня 2009 року Рівненським міським судом Рівненської обл.. за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 304 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання, призначеного за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 03.12.2010 року, термін попереднього ув`язнення:
oз 17.11.2008 року до 02.03.2010 року;
o з 14.05.2010 року до 15.03.2011 року;
oз 15.12.2006 року до 26.04.2007 року
з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Адміністрація Маневицької ВК № 42 та спостережної комісії при Маневицькій райдержадміністрації звернулися до Маневицького районного суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково.
Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 20 листопада 2019 року задоволено подання та звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Арцизького районного суду Одеської області від 03 грудня 2010 року умовно-достроково на 1 рік 18 днів.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі оскаржує ухвалу суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Посилається, що судом першої інстанції при прийнятті свого рішення про застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не було враховано, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання не довів своє виправлення, його особу, який характеризується негативно та посередньо, за весь час відбуття покарання не працевлаштований, має 16 стягнень за період відбування покарання з 2009 року, раніше був неодноразово судимий, а тому воно є передчасним.
Просить ухвалу суду скасувати, прийняти нову ухвалу, якою в задоволенні подання Маневицької ВК № 42 та спостережної комісії при Маневицькій райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Арцизького районного суду Одеської області від 03 грудня 2010 року на невідбутий строк покарання 1 рік 18 днів позбавлення волі відмовити.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, наполягав на її задоволенні, засудженого і його захисника, які заперечували доводи скарги, представника виправної колонії, який щодо задоволення апеляційної скарги покладався на розсуду суду, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Своє рішення про задоволення клопотання адміністрації колонії та спостережної комісії при райдержадміністрації про умовно-дострокве звільнення ОСОБА_7 суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений відбув визначену п. 3 ч.3 ст. 81 КК України частину покарання у виді позбавлення волі та став на шлях виправлення.
У відповідності до ст. 81 КК України, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання закон пов`язує не лише із відбуттям певної частини призначеного покарання, а і з сумлінною поведінкою і ставленням до праці, якими засуджений довів своє виправлення.
При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого.
При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
На думку апеляційного суду, висновок про доведеність факту того, що засуджений став на шлях виправлення не ґрунтуються на матеріалах справи.
З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17 листопада 2008 року, до Маневицької ВК №42 прибув 16 травня 2018 року.
Відповідно до матеріалів справи засудженого, останній за місцем відбуття покарання характеризується позитивно та посередньо, має 10 заохочень у виді подяк адміністрації установ виконання покарання та одне заохочення у виді надання додаткового тривалого побачення, винуватість у вчиненні злочинів визнав повністю, 28 березня 2017 року йому було відмовлено комісією установи в застосуванні ст. 81 КК України як такому, що не довів свого виправлення.
Між тим, в останнього наявні 2 стягнення, накладені начальником Маневицької ВК №42, 2 стягнення, накладені начальником Городищенської ВК №96 та 12 стягнень, які накладені керівництвом слідчих ізоляторів, усі ці стягнення на даний час погашені. За час відбування покарання у Маневицькій ВК №42 ОСОБА_7 на виробництві установи працевлаштований не був.
Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що зазначені обставини не дають підстав для висновку, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, що вказує на відсутність підстав для умовно-дострового звільнення від відбування покарання та свідчить про необґрунтованість оскарженої ухвали суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 є передчасним, таким, що не ґрунтується на матеріалах справи, є слушними та підлягають до задоволення, у зв`язку з чим апеляційний суд скасовує ухвалу суду із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання адміністрації виправної колонії та спостережної ради при райдержадміністрації.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, п. 4 ч.1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 20 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
В задоволенні подання ДУ «Маневицька ВК № 42» та спостережної комісії при Маневицькій райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Арцизького районного суду Одеської області від 03 грудня 2010 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді