ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/884/20 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 635/674/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
представника власника майна - ОСОБА_6 ,
третьої особа, щодо майна якої
вирішується питання про його арешт - ОСОБА_7 ,
її представника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 3 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно, а саме житловий будинок за адерсою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 шляхом встановлення заборони його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.
Слідчий суддя встановив, що житловий будинок є предметом кримінального правопорушення, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, та з метою запобігання ризикам його знищення чи відчуження вважав за необхідне застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 3 лютого 2020 року скасувати, відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.
Автор апеляційної скарги зазначає, що власник майна не був повідомлений про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, не був присутнім при його розгляді у суді. Вказує на наявність розбіжностей між даними клопотання та фактичними обставинами і документами, доданими до клопотання. Заявником у кримінальному провадженні є колишня дружина ОСОБА_9 , яка надала договір про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями, який було нею придбано у 1996 році за 12.000 гривень, в такому випадку незрозуміла кваліфікація злочину за ч. 3 ст. 190 КК України. Вказує, що технічний паспорт домоволодіння від 30.10.2000 року не відповідає відомостям зазначеним у договорі. Більше того в технічному паспорті від 30.10.2000 року є позначення, що більшу частину домоволодіння складає незакінчене самовільне будівництво та склад об`єктів домоволодіння не відповідає відомостям зазначеним в договорі на придбання будинку. В матеріалах немає відомостей, як органом досудового розслідування оглядалося місце вчинення злочину, як досліджувався речовий доказ, не зрозуміло яким чином перевірялися відомості, викладені заявником. Подружжям було зруйновано старий будинок та розпочато поряд будівництво нового, тому технічний паспорт не відповідає відомостям зазначеним в договорі. В подальшому будівництво здійснював ОСОБА_9 та завершив його в 2016 році. Об`єкти самочинного будівництва не були введені в експлуатацію та право власності на них не оформлювалося. Судовим рішенням, яке набрало законної сили 30.01.2019 року, шлюб між подружжям було розірвано. Питання про поділ майна не вирішувалося. Через те, що колишня дружина відмовилася від допомоги у вирішенні питання щодо продовження договору на постачання газу, ОСОБА_9 самостійно замовив виготовлення технічного висновку про виконані будівельні роботи і витрати, звернувся до державного реєстратора про реєстрацію права власності на новозбудований об`єкт і в подальшому цей будинок з надвірними будівлями було зареєстровано за ним на праві приватної власності. Коли колишня дружина про це дізналася, скориставшись його відсутністю, встановила охоронну сигналізацію, яка запрацювала під час повернення ОСОБА_9 до дому. Замість вирішення питання щодо майна в порядку цивільного судочинства ОСОБА_7 звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Нерухоме майно, яке ОСОБА_7 придбала раніше ніколи не відчужувалося, а в шлюбі за її згодою було демонтовано для подальшого будівництва нового будинку за кошти сімейного подружжя. З клопотання взагалі не зрозуміла правова підстава для арешту майна, відсутні відомості про визнання майна речовим доказом, відсутні відомості про цивільний позов. Вказує, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є підставою для арешту майна.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна, який просив задовольнити апеляційні вимоги, думку ОСОБА_7 та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог.
Встановлено, що в провадженні Харківської місцевої прокуратури № 6 перебувають матеріали кримінального провадження № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. У клопотанні зазначається, що 29.10.1996 року відповідно до договору купівлі - продажу, ОСОБА_7 придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про наявність вищевказаного будинку за адресою: АДРЕСА_1 підтверджуються технічним паспортам на житловий будинок від 30.10.2020 року, який виготовлений Харківським бюро технічної інвентаризації та договором купівлі-продажу. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 28.12.2019 року право власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване в цілому за ОСОБА_9 на підставі технічного паспорту виданого інвентаризаційний номер №325/12/49 від 23.12.2019 року. Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_7 встановлено, що остання з 1998 року жодного правочини по вказаному будинку не здійснювала. А будинком шахрайським шляхом заволодів її колишній чоловік. Також остання вказала, що жодного обстеження будинку сторонніми особами або працівниками ТОВ «НТБ КИЇВ» не здійснювалося. Одночасно встановлено, що відповідно до довідки виданої КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 27.01.2020 року за №с-348 встановлено, що майно було зареєстроване за потерпілою.
У зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні арешту на об`єкт нерухомого майна, який виступає предметом даного кримінального правопорушення (злочину), а саме: на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_9 . При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_10 придбала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_10 та виготовлено технічний паспорт. Однак, 23.12.2019 року технічний паспорт на будинок за вказаною адресою виготовлено на ОСОБА_9 . У характеристиці до будинку (а.с. 23) в графі «рік побудови» навпроти житлового будинку вказано 1990. У довідці директора ТОВ «НТБ Київ» про проведення обстеження будинку за вищевказаною адресою зазначається, зміни не є самочинним будівництвом, тому що побудований до 05 серпня 1992 року (а.с. 24).

Майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Відсутність відомостей про визнання майна речовим доказом, та про існування цивільного позову, на що звертає увагу представник, не є підставою для скасування судового рішення. Наявність цивільного позову не є обов`язковою умовою для арешту майна за умови відповідності його критерія ст. 98 КПК України. Крім того, арешт на майно може бути накладено, якщо є достатньо підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, і обов`язкова наявність процесуального рішення про визнання його речовим доказом не передбачена.
Враховуючи наведені прокурором обставини, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що існують підстави вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, і вказане вище майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Щодо посилання представника власника майна на вартість будинку при його купівлі та кваліфікацію кримінального правопорушення слід вказати, що питання кваліфікації кримінального правопорушення на даному етапі провадження не вирішується слідчим суддею, судом.

Надані прокурором матеріали свідчать про можливі ознаки кримінального правопорушення та вказують на те, що вказаний житловий будинок може відповідати критеріям ст. 98 КПК України, що є підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Саме проведення подальшого досудового розслідування має бути спрямоване на перевірку того, чи дійсно житловий будинок, який зареєстрований на даний час за ОСОБА_9 , є тим будинком, який придбала ОСОБА_7 . На даний час підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 3 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді