ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1275/20 Справа № 191/1340/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000244 від 11.02.2019 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року відносно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лепче Брасівського району Брянської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 ( одинадцять) років.
ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 ( два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 11 ( одинадцяти) років позбавлення волі.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.
Цим вироком, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), за ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
За обставин встановлених судом та детально викладених у мотивувальній частині вироку, 10 лютого 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні жилого будинку АДРЕСА_2 спільно з мешканцем вказаного будинку ОСОБА_9 вживали алкогольні напої. В цей час, після спільного вживання алкогольних напоїв, в приміщенні кухні, за вказаною адресою, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на побутовому ґрунті, раптово виникла лайка, в ході якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне, протиправне позбавлення життя іншої людини - потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кухні, із застосуванням своєї фізичної сили повалив останнього на підлогу, після чого взяв з підлоги фрагмент дерев`яного поліна, та усвідомлюючи значення і суспільно- небезпечний характер власних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння у вигляді заподіяння смерті потерпілому та бажаючи настання таких наслідків, наніс не менше 7 (семи) ударів вказаним фрагментом дерев`яного поліна в ліву половину лобної частини голови, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді вдавлених осколкових переломів кісток склепіння черепу, та лобної кістки зліва, від яких потерпілий помер на місці вчинення злочину 10.02.2019 року, внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння, основи черепа, та обличчя, крововиливами під оболонки та у шлуночки головного мозку.
Після цього, 10 лютого 2019 року, приблизно о 17 годині 15 хвилин, у ОСОБА_7 , який знаходився за місцем проживання ОСОБА_9 , в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 , раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення особистого майна загиблого, а саме мобільного телефону «Fly FF180», вартість якого згідно висновку експерта №550/19 від 14.02.2019 року становить 292 грн. 80 коп., заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що він не вчиняв умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 , оскільки коли ОСОБА_7 йшов додому потерпілий був живий. Крім того, обвинувачений вказує, що потерпілий добровільно віддав свій мобільний телефон, так як його телефон потерпілий зламав, тобто крадіжку мобільного телефону обвинувачений ОСОБА_7 також не вчиняв.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене покарання, так як покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особи як обвинуваченого.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що суд першої інстанції посилаючись на ст. 369-371, 374-376 КПК України, прийняв як належні докази висновки експертів, протоколи огляду, речові докази, слідчий експеримент, у зв`язку з чим, оцінюючи в сукупності зібрані та безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази, суд прийшов до висновку про те, що винність обвинуваченого в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшли своє підтвердження та доведені в повному обсязі.
Однак, захисник вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, так як покарання, призначене ОСОБА_7 , за своїм виглядом є занадто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, не враховано стан його здоров`я та обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений не заперечував проти факту конфліктної ситуації з потерпілим, нанесенні йому двох ударів в голову поліном для самозахисту.
Крім того, судом при розгляді справи не було прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування сприяв слідчому у встановленні істини по кримінальному провадженню, на обліку у лікаря-нарколога, -психіатра не знаходиться, є пенсіонером, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції скасувати, з підстав наведених в апеляційній скарзі.
Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що він підтримує доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просить скасувати вирок суду першої інстанції, а також врахувати доводи його апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника та обвинуваченого не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК, ч. 1 ст. 185 України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Вищевказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких його визнано винним за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, за ч. 1 ст. 185 КК України, за ознаками крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до ч. 1 п. 3, ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Між тим, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції вірно вважав винуватість обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України доведеною поза розумним сумнівом.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у нього не було умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілому, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким у вироку судом надано належну оцінку.
Так, висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України є обґрунтованим та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, зокрема показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих ним у судовому засіданні, відповідно до яких він розповів, що 10 лютого 2019 року під час вживання спиртного між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 виникла сварка, в результаті якої спочатку потерпілий ОСОБА_9 наніс удар ОСОБА_7 , а потім обвинувачений ОСОБА_7 вдарив потерпілого у скулу, від чого потерпілий впав на підлогу, вони почали боротися, тоді обвинуваченому ОСОБА_7 під руку попалося дерев`яне поліно, яким він наніс два удари по голові, або трохи вище, потерпілому. Після чого потерпілий був притомний, тому вони між собою домовились, що ОСОБА_7 ще сходить за самогоном та повернеться. Потім ОСОБА_7 знаходився у себе вдома і рубав дрова.
Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину, підтверджується показами, допитаних у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у яких відсутні будь-які протиріччя, вони є логічними, послідовними та правдивими, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню і впливають на оцінку дій обвинуваченого та рядом доказів досліджених у судовому засіданні.
Також винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події домоволодіння АДРЕСА_2 від 11.02.2019 року та фототаблиці до нього /а.с. 11-26, т.2/, в ході якого було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення та виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками настання насильницької смерті; лікарським свідоцтвом про смерть №47 від 12.02.2019 року /а.с.27 т.2/, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала внаслідок крововиливів під оболонки та шлуночки головного мозку, множинних переломів черепу та кісток обличчя, ВЧМТ; протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2019 року, з застосуванням безперервного відеозапису /а.с. 65-66, т.2/, в якому відображені обставини проведення слідчого експерименту під час якого ОСОБА_7 розказав та показав яким чином він наносив удари ОСОБА_9 .
Висновком експерта №47 від 12.03.2019 року /а.с.113-121, т.2/, відповідно до якого встановлено, що потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: відкрита черепно-мозкова травма: поширений синець верхньої частини обличчя; не менш як дві поширені забиті наскрізні рани шкіри лобної ділянки обличчя зліва, з дефектом підлеглості кісткової тканини; забита не проникаюча рана шкіри по ходу правої брови; садна шкіри в міжбрівній ділянці обличчя, садно шкіри скроневої ділянки голови справа; садна шкіри під нижньою губою посередині та в підщелепній ділянці посередині і зліва; масивний пронизуючий крововилив у товщі м`яких покривних тканин лобної ділянки голови та м`яких тканин обличчя; масивний багатоуламковий вдавлений перелом лобної кістки зліва; численні конструкційні переломи кісток обличчя, склепіння та основи черепа; масивні дифузні крововиливи під м`якими мозковими оболонками великих півкуль головного мозку та мозочка;
Судово-медичні експертні дані щодо характеру, масивності і численності ушкоджень голови та обличчя трупу ОСОБА_9 свідчать за те, що всі прижиттєві, є наслідками тупої травми, спричинені з великою силою (швидкістю дії), загалом не менш як сьома динамічними (ударними) навантаженнями тупого, жорсткої конструкції предмету.
Згідно з висновком експерта №443 від 07.03.2019 року /а.с. 137-143, т.2/, кров трупа ОСОБА_9 належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Враховуючи групову приналежність крові потерпілого ОСОБА_9 , підозрюваного ОСОБА_7 і результати серологічного дослідження слідів крові на двох змивах з підлоги зі спальні (об`єкт №1), з підлоги в кухні (об`єкт №2), камуфляжній куртці (об`єкти №№3-5, 7-14, 16), фрагменті мішковини (об`єкти №№59-64), парі чобіт (об`єкти №№65-76), ці сліди крові можливо належать як потерпілому ОСОБА_9 , так і підозрюваному ОСОБА_7 , груповій характеристиці крові яких властивий антиген Н. крім того, в слідах крові об`єктів №№1-5, 7-14, 16, 59-76 можлива суміш крові потерпілого ОСОБА_9 і підозрюваного ОСОБА_7 .
Колегія суддів вважає, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 узгоджуються зі слідчим експериментом від 12 лютого 2019 року, за участю обвинуваченого, відповідно до якого ОСОБА_7 розповів про обставини події 10 лютого 2019 року та показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
При цьому, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_7 узгоджується з поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_15 , наданими в судовому засіданні, з яких вбачається, що всі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 були спричинені протягом невеликого проміжку часу, одне за одним, зв`язку з чим встановити послідовність їх заподіяння не є можливим; всі встановлені тілесні ушкодження голови і обличчя за ступенем тяжкості оцінюються у сукупності і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; після отримання цих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 не міг пересуватися, оскільки після отримання відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки та у шлуночки головного мозку у потерпілого наступила втрата свідомості протягом короткого часу, який міг обчислюватися від декількох секунд до хвилин; масивність та характер тілесних ушкоджень голови ОСОБА_9 виключають вірогідності виконання потерпілим будь-яких свідомих дій після утворення ушкоджень.
Враховуючи зазначене, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в нього не було умислу на заподіяння смерті потерпілому є не переконливими, оскільки як встановлено судом, ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Також судом обґрунтовано враховано характер, локалізацію та кількість спричинених обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому в ході сварки, під час якої обвинувачений наносив удари знаряддям з підвищеними травмуючими властивостями - фрагментом дерев`яного поліно, в область голови, тобто в життєво важливий орган в кількості не менше як семи ударів, що вказує на наявність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого. Крім того, ОСОБА_7 не вжив жодних заходів щодо надання медичної допомоги потерпілому, хоча мав для цього реальну можливість, не викликав швидку допомогу. Тому судом правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не бажав смерті потерпілого, оскільки його твердження спростовуються обставинами кримінального провадження, які переконливо свідчать про усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечно характеру своїх дій, передбачення їх суспільно-небезпечних наслідків і бажання їх настання.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 7 лютого 2003 року № 2, приймаючи рішення про спрямованість умислу винної особи, суд має виходити з сукупності всіх обставин вчиненого злочину та повинен враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, події, що передували злочину, дані про поведінку винного та потерпілого як до, так і після вчинення посягання.
Зазначені вимоги були повністю враховані судом першої інстанції при оцінці дій обвинуваченого ОСОБА_7 та визначенні їх правової кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у нього не було умислу на таємне викрадення чужого майна, колегія суддів також вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема показаннями самого обвинуваченого, який в процесі судового розгляду неодноразово змінював свої пояснення в цій частині, пояснював, що він забрав у потерпілого телефон, оскільки перед цим потерпілий зламав його зарядний пристрій і він не міг зарядити свій телефон і користуватися ним; потім змінив показання і пояснив, що після бійки, зі згоди потерпілого, який був у свідомості, забрав телефон для того, щоб зателефонувати і домовитись купити самогон, який вони потім збиралися разом випити і помиритися. Разом з тим, обвинувачений пояснював суду, що після того, як він покинув домоволодіння, де перебував ОСОБА_9 він нікому не телефонував, ні з ким ні про що не домовлявся, телефон залишався у нього до того, як приїхали працівники поліції і він його їм видав.
Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000244 від 11 .02.2019 року труп ОСОБА_9 був виявлений 11.02.2019 року о 20 год., після чого розпочалося досудове розслідування і встановлення осіб, які можуть бути причетним до злочину. Однак, відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_7 з 10 лютого 2019 року до 20 год. 11 лютого 2019 року відвідував потерпілого ОСОБА_9 і намагався довідатись про його самопочуття, помиритися та повернути телефон. Зазначене свідчить про те, що у обвинуваченого ОСОБА_7 не було ніяких домовленостей з потерпілим ОСОБА_9 і він не збирався повертатися до домівки ОСОБА_9 . Вказані обставини підтверджують те, що телефон потерпілого ОСОБА_9 був викрадений обвинуваченим і звернутий ним на свою користь.
Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.
Оцінюючи всі докази, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у вироку суду, апеляційний суд приходить до висновку, що вони узгоджуються між собою та в повній мірі підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
Таким чином, судом першої інстанції в оскаржуваному вироку було проаналізовано безпосередньо докази, з точки зору їх законності, допустимості та належності, колегія суддів вважає їх достатніми і приходить до висновку, що вину ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах доведено поза розумним сумнівом.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення більш м`якого покарання у зв`язку з невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особи як обвинуваченого, слід зазначити наступне.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Так, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину та середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікаря-нарколога та психіатра - не перебуває, характеризується за місцем проживання негативно, є пенсіонером.
Судом першої інстанції обґрунтовано було визнано обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими внаслідок суворості немає.
Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Враховуючи вищевикладене, підстав для призначення більш м`якого покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, так як призначене судом першої інстанції покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Отже доводи апеляційних скарг обвинуваченого, захисника не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження колегією суддів не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4