Справа № 504/794/20
Провадження № 1-кс/504/319/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 16.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 , подав до Комінтернівського районного суду Одеської області клопотання, яке в порядку ст. 199 ч. 1 КПК України погоджено прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 16.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що 15.11.2019 року виявлено факт незаконного видобутку піску, що здійснюється на каналі, який з`єднує Телегульський лиман та Чорне море, розташованого в с. Сичавка Лиманського району Одеської області, що може створити небезпеку для довкілля.

Відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2019 року та розпочато досудове розслідування за № 0001250 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України.

Так, 18.03.2020 року о 18:29 годині до чергової служби Лиманського ВП ГУНП в Одеській області через оператора «102» надійшло повідомлення відділу прикордонної служби «Південний» про те, що невідомі особи вивозять пісок.

18.03.2020 року виїздом на місце події слідчо-оперативної групи встановлено, що на автодорозі, між автодорогою «Одеса-Мелітополь» та базами відпочинку, які в межах Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, виявлено самоскид «ЗИЛ-ММЗ 45021» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , який перевозив піщану суміш (пісок), який ймовірно видобували з каналу.

Водій самоскиду «ЗИЛ-ММЗ 45021» ОСОБА_5 , пояснив, що він 18.03.2020 року на вказаному самоскиді перевозив будівельне сміття, яке йому завантажили біля с. Сичавка; вказане будівельне сміття в подальшому він хотів продати.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, самоскид «ЗИЛ-ММЗ 45021» номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_6 .

В ході проведеного огляду місця події самоскид «ЗИЛ-ММЗ 45021» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 було вилучено.

В клопотанні слідчий зазначив, що є розумні підстави вважати, що зазначений самоскид «ЗИЛ-ММЗ 45021» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є речовим доказом злочину, що обґрунтовує застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна з метою, забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважав можливим розглядати питання арешту без участі власника, оскільки це необхідно для забезпечення арешту майна.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши думки прокурора, дослідивши надані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.171КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік видів майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

У клопотанні слідчого не зазначено належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, здобуто злочинним шляхом.

Крім того, прокурором не надано взагалі постанови про визнання майна речовим доказом.

Більш того, санкція ч. 1 ст. 240 КК України не передбачає конфіскації майна, тому відсутні законні підстави для втручання у мирне право володіння особою майном.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 - самоскид «ЗИЛ-ММЗ 45021» номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ); вказаний самоскид та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було вилучено в ході огляду відповідно до протоколу огляду від 18.03.2020 року.

З огляну на викладене не є зрозумілим в чому саме полягають ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України та в чому полягає необхідність арешту вказаного майна.

При цьому, клопотання не містить переконливих доводів, що це майно може бути певним чином приховане, знищено або ж воно зникне, що воно може бути зіпсовано, передано, перетворено чи відчужено, що зашкодить кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, виходячи з принципу розумності та керуючись завданням кримінального провадження, вважає, що доказів, які могли би обґрунтувати наявність реальних підстав для арешту зазначеного в клопотанні майна, надано не було.

Отже, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно.

В силу положення ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131-132, 170-173, 233, 234, 237 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 погодженого прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 16.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, - залишити без задоволення.

Самоскид «ЗИЛ-ММЗ 45021» номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), - підлягає негайному поверненню власникові в силу ч. 3 ст. 173 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1