Провадження № 1-кс/947/6980/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000743 від 11.04.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09 квітня 2020 року, о 18 годині 07 хвилин, знаходячись на Трасі здоров`я, поблизу пляжу Дельфін, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , тобто перебуваючи у громадському місці, побачив раніше йому не знайомого ОСОБА_6 , де в подальшому керуючись раптово виниклим умислом на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , з хуліганських мотивів, нехтуючи загальнолюдськими правилами та проти поставляючи свою поведінку нормам спів проживання у суспільстві, з мотивів явної неповаги до суспільства, які супроводжувалися проявленням особливої зухвалості, перебуваючи за вище вказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, дістав із сумки, яка знаходилась у нього на плечі, належний йому предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, безпричинно здійснив із нього шість пострілів в бік раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , завдаючи при цьому потерпілому фізичного болю та своїми злочинними діями спричинив поранення потерпілому в області таза та нижніх частин обох ніг. Після чого, ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

23.05.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2020 року (справа №947/11761/20, провадження №1-кс/947/6570/20) в період часу з 07:09по 08:31 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено зазначене у клопотанні майно.

23.05.2020 старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області винесено постанову про визнання вилученого мобільного телефону в якості речового доказу по кримінальному провадженню.

Відтак, з метою забезпечення збереження вилученого майна, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, між тим від слідчого надійшла заява про розгляд поданого клопотання за його відсутності.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання, що підтверджується долученим слідчим до клопотання рапортом, в судове засідання не з`явилася.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з клопотання та долучених до нього матеріалів, досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000743 від 11.04.2020 року здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Так, слідчий суддя враховує, що вилучення зазначеного у клопотанні майна відбувалося в результаті проведення обшуку за місцем тимчасового проживання особи, яка може бути причетною до кримінального правопорушення за обставинами даного кримінального провадження, в зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що на вилученому під час обшуку телефоні та сім картці може міститися інформація, яка носить доказовий характер у зазначеному кримінальному провадженні (особисті данні, номери телефонів, листування, фотознімки, відео) осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину за обставинами даного кримінального провадження.

Відтак, викладене свідчить, що підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені під час вищевказаного обшуку речі є речовими доказами в рамках даного кримінального провадження, в свою чергу метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також проведення відповідних процесуальних дій.

Оскільки слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності відповідних осіб, пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, на думку слідчого судді, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
Таким чином, враховуючи суспільний інтерес, який існує в рамках даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування в рамках такого кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, якого буде завдано в результаті дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, при цьому завдання кримінального провадження, які відповідають завданню дії арешту майна, свідчать про можливість досягнення мети застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Відтак, подане стороною обвинувачення клопотання відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки останнє містить підставу і мету, та, відповідно, обґрунтування необхідності арешту майна.
З огляду на викладене, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність вилученого майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000743 від 11.04.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, вилучене 23.05.2020 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2020 року в період часу з 07:09 по 08:31 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:
1) мобільний телефон «Lenovo» imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім карта з номером НОМЕР_3 .
Ухвала слідчого судді підлягає виконанню старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1