Справа №295/956/20
УХВАЛА
Іменем України

27.01.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
представника власника майна - адвоката ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із указаним клопотанням, у якому просить скасувати арешт з автомобіля VW Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, володільцем якого вона являється, та зобов`язати працівників СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області безоплатно повернути даний автомобіль власнику. У випадку, якщо суд прийде до висновку що арешт автомобіля марки VW Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, є невід`ємною складовою в об`єктивності досудового розслідування кримінального провадження, ОСОБА_5 просила повернути зазначене майно шляхом передання його на відповідальне зберігання без права розпоряджатися ним з попередженням власника про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, тим самим надати право користуватися ним.

В обґрунтування вимог клопотання гр. ОСОБА_5 зазначила, що на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт на автомобіль. Крім того відсутні підстави для накладення арешту на автомобіль, перелік яких наведений у статті 170 КПК України. За словами ОСОБА_5 , суд неправомірно задовольнив клопотання сторони обвинувачення, оскільки його прохальна частина містить вимоги неспіврозмірні та неспівставні з ризиками чи загрозами, які можуть бути завдані, тобто обмеження права власності, мотивуючи це тільки завданням кримінального провадження, що суперечить положенням статті 173 КПК України. Крім того заявник звертала увагу, що автомобіль VW Caddy вартістю 8 000 доларів США та 190 000 гривень є її власністю, на яку вона накопичувала кошти разом із чоловіком протягом тривалого часу з метою його використання у сімейних справах, так як має двох неповнолітніх синів і має необхідність у відвезенні дітей до школи, спортивних та навчальних гуртків.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання з наведених у ньому підстав. Додатково пояснив, що ОСОБА_5 ніякого відношення до кримінального провадження не має, його довірителя навіть не викликали жодного разу для проведення слідчих дій. Також підтвердив, що ОСОБА_5 є кумою гр. Айдамірова, який інколи брав зазначений транспортний засіб і користувався ним.
Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання. За словами слідчого, арештований автомобіль є речовим доказом з огляду на наведені у статті 98 КПК України критерії. Крім того автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення і містить індивідуальні ознаки, знищення яких призведе до втрати доказової бази. Зокрема, один зі свідків впізнав автомобіль за наклейкою, яка і зараз міститься на автомобілі. На переконання слідчого, арешт накладено обґрунтовано та у його застосуванні не відпала потреба. Додав, що в майбутньому указаний транспортний засіб планується пред`явити для впізнання іншим особам, які придбавали алкогольні напої у гр. Айдамірова.
Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Слідчим суддею встановлено, що Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Житомирській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000028, за фактом незаконного виготовлення, незаконного придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збуту та транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, алкогольних напоїв громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою, що становить загрозу для життя і здоров`я людей.

Також встановлено, що постановою від 23.10.2019 слідчий по кримінальному провадженню ОСОБА_4 визнав вилучений у ході обшуку 22.10.2019 автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні №0000028 та ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.10.2019 року у справі №295/16071/19 в рамках кримінального провадження накладено арешт на вилучений у ході обшуку 22.10.2019 автомобіль «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 .
Як вбачається зі змісту судового рішення у справі №295/16071/19, підставою для задоволення клопотання та накладення арешту на транспортний засіб став висновок про те, що виявлений і вилучений у ході проведення обшуку транспортний засіб є речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України та з метою його збереження доцільним є накладення арешту на дане майно.
Окрім того оскільки досудове розслідування в рамках кримінального провадження триває, тому саме арешт майна зможе забезпечити цілісність та збереження речових доказів.
У частинах 1, 2 статті 170 КПК України вказано, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до положень ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, у тому числі й власника майна, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частиною 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, зокрема що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Таким чином нормами КПК України саме на власника (володільця) майна або представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, покладений обов`язок доведення тієї обставини, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що заявник та її представник вже неодноразово звертались до слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира із подібними клопотаннями та ухвалами у справах №№295/16466/19, 295/16838/19, 295/17976/19, 295/18749/19 у задоволенні клопотань із майже подібними вимогами було відмовлено.
Слідчий суддя вважає, що гр. ОСОБА_5 не надано переконливих аргументів для скасування арешту майна у зв`язку із минуванням потреби у подальшому застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Посилання заявника на те, що вона як третя особа не є учасником вказаного кримінального провадження, не вчиняла жодного злочину, тому до неї не можуть застосовуватись заходи забезпечення кримінального провадження не є безумовною підставою для скасування арешту майна з огляду на положення КПК України.
Із норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Таким чином слідчий суддя на етапі проведення досудового розслідування не виконує функції слідчого або прокурора у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому (п. 73 справи «Неділенько та інші проти України»), що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП] (Iatridis v. Greece) [GC], заява № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II). Вимога законності для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції, як і для зазначених цілей статті 8, передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Зосимов проти України» (Zosymov v. Ukraine), пункт 73, з подальшими посиланнями). Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (п. 39 справи «Серявін та інші проти України»).

А тому враховуючи, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, потреба у застосуванні арешту на вказане вище майно не відпала, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для скасування арешту майна на день розгляду указаного клопотання.

З огляду на викладене слідчий суддя не вбачає також підстав і для задоволення клопотання в частині передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання власнику без права розпоряджатися ним з попередженням останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна.

Підстави та випадки передачі майна на відповідальне зберігання врегульовані статтею 100 КПК України, проте жодна із наведених у даній статті підстав не може бути застосована до спірних правовідносин, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя