ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/651/20 Справа № 185/8535/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Астрахані, РФ, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, у кримінальному провадженні № 0000195,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року обвинувальний акту кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 від 08.06.2017 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України - повернуто прокурору.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 містить лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без фактичного формулювання обвинувачення, яке висунуто саме обвинуваченій ОСОБА_7 . Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченій, так і її захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення особу обвинувачують.

Враховуючи, що обвинувачення фактично, не сформульоване належним чином, суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_7 , оскільки обвинуваченій, фактично, не висунуто обвинувачення.

Крім того, реєстр досудового розслідування не містить посилання про виклик підозрюваної, відповідно до вимог ч. 1 ст. 297-5 КПК УКраїни та не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення ОСОБА_7 про підозру та чи вручалося воно взагалі в установленому законом порядку.

Також судом зазначено, що у даному ж кримінальному провадженні суттєво порушені зазначені норми процесу, оскільки захисник виконує свою функцію не тільки без обвинуваченої, а й без можливості особисто поспілкуватися з нею й отримати ті фактичні дані, на підставі яких він побудує лінію захисту.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог процесуального закону, та повернути матеріали провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на те, що в обвинуваченні, висунутому ОСОБА_7 , чітко зазначено, що вона обвинувачується в «участі в терористичній організації, а також організаційному та іншому сприянні діяльності терористичної організації», тобто викладено короткий текст диспозиції ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Вважає, що викладені в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 фактичні обставини інкримінованого злочину та формулювання обвинувачення є конкретними, із зазначенням усіх складових елементів Інкримінованого кримінального правопорушення, та дають чітке й однозначне розуміння обвинувачення. В обвинувальному акті чітко вказано, у якому кримінальному правопорушенні обвинувачується ОСОБА_7 , із зазначенням короткого викладу тексту диспозиції інкримінованої йому статті, що і є згідно до чинного кримінального процесуального законодавства формулюванням обвинувачення.

Посилання Павлоградського міськрайонного суду на те, що під час досудового розслідування обвинуваченій не забезпечено право на захист підозрюваної під час досудового розслідування, також є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно вимог ч. 1 ст. 297-5 КПК України, на офіційному сайті СБУ розміщено повістку про виклик підозрюваної, складено повідомлення про підозру та в той же день призначено захисника.

У подальшому обвинувачена через оголошення в «Урядовому кур`єрі» №189 ( НОМЕР_1 ) від 07.10.2017 року викликалась в якості підозрюваної до слідчого на 13.10.17 року.

Крім того, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, реєстр має містити час рішень, прийнятих під досудового розслідування.

У порушенні вказаної норми суд в ухвалі вказав на відсутність в реєстрі відомостей щодо способу вручення повідомлення обвинуваченій, та відсутність відомостей щодо виклику обвинуваченої, між тим в реєстрі на арк. 4 вказано що слідчий викликав обвинувачену.

Відповідно до вищевказаної норми спосіб вручення повідомлення в реєстрі не зазначається.

Крім того, порушення ведення реєстру, не є підставою для повернення обвинувального акту. Таким чином, органами досудового розслідування виконано всі можливі заходи щодо виклику обвинуваченої.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У підготовчому судовому засіданні, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України.
Крім того, вимогами ст. 314 КПК України передбачено, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані належним чином.
Перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору.
Як убачається зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , в ньому не зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом не відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України.
Так, орган досудового розслідування не відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, не розкрив об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема в чому саме виразилась її участь в терористичній організації та якими саме діями вона сприяла діяльності терористичної організації.
Конкретне формулювання обвинувачення має суттєве значення для забезпечення справедливого судового розгляду та права особи на захист, а також для судового розгляду, який відбувається в межах висунутого обвинувачення.
Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 347 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Прокурор в апеляційній скарзі посилається, що обвинувачена через оголошення в «Урядовому кур`єрі» №189 (6058) від 07.10.2017 року викликалась в якості підозрюваної до слідчого на 13.10.17 року.
Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні підтвердження про опубліковане оголошення в газеті «Урядовий кур`єр».
Прокурору під час направлення обвинувального акта до суду слід врахувати зазначені в ухвалі суду першої інстанції недоліки, зокрема і про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам кримінального процесуального закону, належним чином виконати вимоги кримінального процесуального закону з урахуванням вказівок, наданих судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Керуючись ст. ст. 376, 407, 419 КПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4