ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1690/19 Справа № 190/1742/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року про накладення арешту на майно,
за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року частково задоволено клопотання прокурора, накладено арешт на бензопилу марки GL6500C, червоного кольору, належну ОСОБА_7 .. В задоволенні іншої частини клопотання прокурора відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що є достатні підстави вважати, що бензопила марки «GL6500C», червоного кольору, що належить ОСОБА_7 зберігає на собі сліди вчинення злочину незаконної порубки дерев, є знаряддям вчинення злочину та має суттєве значення для з`ясування обставин провадження, тому було накладено арешт. Разом з цим, суд зазначив, що прокурором не доведено та не надано доказів стосовно того, що автомобіль марки «ВА32106», державний номерний знак НОМЕР_1 , що зареєстрований на ОСОБА_8 , автомобільний причеп, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_9 та перебувають у користуванні ОСОБА_10 є засобами чи знаряддям вчинення злочину та (або) зберегли на собі його сліди, оскільки перевезення дерев не здійснювалось та автомобіль не був загружений даними деревами та не може містити на собі сліди вчинення цього злочину, в зв`язку з чим в накладенні арешту на це майно слідчий суддя відмовив.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на все майно, зазначене в клопотанні.
Вимоги скарги прокурор обгрунтовує істотним порушенням слідчим суддею вимог матеріального та процесуального закону. Так, апелянт вказує на те, що дійсно завантаження деревини на час викриття винних у скоєнні цього злочину осіб ще не відбулось, проте, автомобіль з причепом, зазначені в клопотанні, знаходились безпосередньо на місці події злочин, в лісосмузі, а тому є всі підстави вважати їх знаряддям злочину. Вважає, що слідчий суддя не взяв до уваги, що тимчасове вилучення даних транспортних засобів відбулось під час огляду місця події, про що зазначено в протоколі огляду місця події від 09 листопада 2019 року. Окрім того, звертає увагу, що автомобіль та причіп в разі визнання їх знаряддями злочину підлягають спеціальній конфіскації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано.
Так, клопотанням прокурора та наданими до нього матеріалами підтверджено, що СВ П`ятихатського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000865 від 10 листопада 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Прокурор, у межах цього провадження, звернувся з клопотанням про арешт майна, в якому посилався на необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою збереження речових доказів.
14 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області було частково задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на бензопилу марки GL6500C, червоного кольору.
Разом з цим, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено та не надано доказів про те, що автомобіль марки ВАЗ32106, державний номерний знак НОМЕР_1 , що зареєстрований на ОСОБА_8 та автомобільний причеп, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_9 , які перебувають у користуванні ОСОБА_10 , є засобами чи знаряддями вчинення цього злочину, у зв`язку з чим відмовив в задоволенні клопотання прокурора в цій частині.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про відсутність підстав для накладення арешту на це майно, оскільки матеріали провадження не містять належних доказів на підтвердження його відповідності критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема використання цього майна як засобу або знаряддя вчинення злочину.

Щодо доводів прокурора, про те, що, зазначені у клопотанні автомобіль та причіп, у разі визнання їх знаряддями злочину, підлягають спеціальній конфіскації, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ця мета, як підстава для накладення арешту на майно, не була вказана у клопотанні прокурора та ці обставини не були предметом розгляду слідчого судді.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, суперечать наявним доказами в матеріалах провадження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми доказами, належно дослідженими судом.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Отже, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя дотримався вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, врахувавши відсутність правових підстав для арешту майна, вказаного прокурором в апеляційній скарзі.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4