Справа № 303/3133/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/85/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , представників потерпілої ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000043 від 06.01.2018 року, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_10 , представників потерпілої захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 06 січня 2018 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 суму матеріального відшкодування у вигляді витрат на поховання в розмірі 34 106 (тридцять чотири тисячі сто шість) гривень 38 копійок та суму морального відшкодування в розмірі 3 000 000,00 (трьох мільйонів) гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 05 січня 2018 р., о 23 год. 46 хв., перебуваючи в під`їзді №1 п`ятиповерхового будинку АДРЕСА_3 , на сходовій клітці другого поверху вказаного будинку, діючи умисно, нехтуючи загальнолюдськими цінностями, з метою вбивства на ґрунті неприязних стосунків через ревнощі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті за допомогою невстановленого під час досудового розслідування колюче - ріжучого предмету, наніс потерпілому ОСОБА_13 не менше 21-го колото - різаного удару в життєво важливі органи.
Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: колото різаної рани шиї з пошкодженням магістральних кровоносних судин, проникаючого поранення грудної клітки на рівні п`ятого міжребер`я, дещо зліва по середньо-ключичній лінії, в третьому міжребер`ї зліва по середньо-лопатковій лінії та третьому міжребер`ї, дещо зліва по середньо-ключичній лінії, пошкоджень по ходу ранових каналів, тканини та кровоносних судин лівої легені крововилив в плеврі та міжреберні м`язи, лівобічного гемотораксу, колото-різаної рани в тім`яній ділянці голови, чола зліва, верхньої повіки правого ока, правої щоки, вздовж задньої поверхні шиї, у підключичній ділянці зліва, рани на поверхні другого та третього пальців правої кісті, що небезпечні в момент їх спричинення, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_13 помер на місці події.
Спричинені ОСОБА_7 тілесні ушкодження, зокрема проникаючі поранення грудної клітки з пошкодженням лівої легені, колото - різані поранення шиї з пошкодженням магістральних кровоносних судин, що проявилось масивною зовнішньою та внутрішньою крововтратою в ліву плевральну порожнину, з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, стало безпосередньою причиною настання смерті потерпілого ОСОБА_13 та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку.
Не погоджуючись з зазначеним вироком суду, прокурор, захисники потерпілої ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисники обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині перекваліфікації дій обвинуваченого та визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування скарги покликається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що злочин не було вчинено з особливою жорстокістю, а відтак перекваліфікація дій обвинуваченого є необґрунтованою. Зазначає, що суд не взяв до уваги того, що нанесення ОСОБА_13 в область голови, шиї, грудної клітки не менше 21 удару ножем прижиттєве, що призвело до його триваючих фізичних страждань та усвідомлення цієї обставини, свідчать про вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги допит в порядку ст. 356 КПК України судово-медичного експерта ОСОБА_14 .

Представник потерпілої ОСОБА_10 захисник ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про недопустимість протоколу отримання зразків для експертизи від 06.01.2018 року та висновку експерта від 04.04.2018 року, як доказів у кримінальному провадженні. Зазначає, що біологічні зразки для експертизи були надані обвинуваченим добровільно. Звертає увагу на тому, що при його освідуванні не було порушено право на захист, оскільки йому був призначений захисник ОСОБА_15 . Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України. Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що під час судового розгляду не встановлено, що обвинувачений завдаючи потерпілому більше 20 ударів, в т. ч. у життєво важливі органи з метою позбавити життя потерпілого, свідомо бажав, щоб він відчував додаткові страждання, які були б необхідними для настання його смерті. Також помилковим є твердження суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення у ході кваліфікації дій обвинуваченого не враховано наявність у нього тілесних ушкоджень, ймовірно отриманих при триманні ножа у правій руці. Ця обставина, на думку представника потерпілої, свідчить про те, що ОСОБА_13 намагався захищатися від нанесення йому ударів. Звертає увагу суду на те, що згідно з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , обвинувачений переслідував потерпілого.

Представник потерпілої ОСОБА_10 захисник ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про недопустимість протоколу отримання зразків для експертизи від 06.01.2018 року та висновку експерта від 04.04.2018 року, як доказів у кримінальному провадженні. Зазначає, що біологічні зразки для експертизи були надані обвинуваченим добровільно. Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України. Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що під час судового розгляду не встановлено, що обвинувачений завдаючи потерпілому більше 20 ударів, в т. ч. у життєво важливі органи з метою позбавити життя потерпілого, свідомо бажав, щоб він відчував додаткові страждання, які були б необхідними для настання його смерті.

Захисник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину.

В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про визнання недопустимим висновку експерта від 05.04.2018 року, згідно з яким на поверхні автомобільного килимка виявлено сліди крові, які за генетичними ознаками збігаються з генетичними ознаками крові трупа ОСОБА_13 . При цьому, суд першої інстнації при оцінці вказаного доказу не врахував пояснення свідка ОСОБА_19 , який зазначив, що при проведенні огляду автомобільного килимка не були присутні поняті, протокол слідчої дії не складався, крім того зазначив, що на момент огляду мив килимки щонайменше 4 рази. Вказує, що автомобіль слідчим не оглядався. Звертає увагу, що слідчим були порушені вимоги ст. ст. 168, 169, 170, 171 КПК України, оскільки він не звертався до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучений килимок та не повернув його ОСОБА_19 . Вказує на недопустимість висновку експерта від 06.01.2018 року, згідно з яким у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаних ран на тильній поверхні основних фаланг 2-го та 3-го пальців правої кисті, як доказу. Обвинувачений під час судового розгляду дав чіткі пояснення з приводу вказаних порізів, а саме пояснив, що отримав їх 05.01.2018 року дорогою з Праги до Мукачева при відкритті пляшки пива. Вказує, що при освідуванні обвинуваченого та при отриманні зразків для експертизи були допущені значні порушення норм ст. ст. 42, 52, 104, 223, 241, 245 КПК України, оскільки протокол слідчої дії не складався, не залучалися поняті та захисник, а тому вищевказаний висновок експерта є недопустимим доказом. Зазначає, що згідно з поясненнями свідка ОСОБА_20 , він чув у під`їзді крик, стук перил та гуркіт, тобто чув, що відбувається боротьба, логічно, що нападник мав мати безліч синців та саден, який на тілі обвинуваченого не було виявлено. Вважає недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.01.2018 року, де свідок ОСОБА_17 впізнала обвинуваченого, оскільки свідку була заздалегідь відома особа обвинуваченого, так як у засобах масової інформації до проведення слідчої дії висвітлювалися обставини події злочину. Вказана слідча дія була проведена за відсутності захисника. Також, вважає недопустимим, як доказу, протокол перегляду відеозапису, згідно з яким свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 та потерпіла ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_7 в особі, яка 05.10.2018 року о 23:51 год. проходить по вул. Петефі-Демітрова у м. Мукачево в бік набережної ріки Латориці. Вказує, що при перегляді відеозапису неможливо встановити дату та час зйомки. У судовому засіданні свідки вказали, що не можуть впізнати ОСОБА_7 на відеозаписі. Зазначає, що жоден свідок у кримінальному провадженні не був очевидцем вчиненого злочину. Звертає увагу на те, що під час судового розгляду потерпіла давала неправдиві показання. Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 заздалегідь спланував вчинення злочину. При призначенні покарання суд першої інстанції не взяв до уваги, що обвинувачений активно сприяв у розкритті злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Зазначає, що заподіяння потерпілій моральної шкоди у розмірі 3000000 гривень не підтверджується жодними доказами. Звертає увагу на тому, що орган досудового розслідування не розглядав можливість вчинення злочину іншою особою.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційні скарги захисників потерпілої та заперечив проти апеляційної скарги захисників обвинуваченого, захисників - представників потерпілої, як підтримали свої апеляційні скарги, не заперечили проти апеляційної скарги прокурора та заперечили апеляційну скаргу захисників обвинуваченого, обвинуваченого та його захисників, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційних скарги представників потерпілої та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів цього провадження, суд першої інстанції, у відповідності до ст.370 КПК України, ухвалив законне рішення згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, об`єктивно з`ясував обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК, а також навів належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_10 ствердила, що ОСОБА_13 був її сином. За декілька місяців до вбивства вона зрозуміла, що син почав зустрічатися з дівчиною. З жовтня-листопада 2017 року син змінився. Помітила, що той став більш замкнутим, почав більше хвилюватися про неї, просив, щоб вона нікому не відчиняла двері і не підходила до вікна. Наприкінці грудня 2017 р. вона була вдома, займалася домашніми справами, а син, виходячи з дому, попросив її нікому не відчиняти. Згодом, почувши стукіт у двері, підійшла до дверей та подивилася у вічко. Перед дверима стояв невідомий хлопець, як згодом, після проведення впізнання, дізналась ОСОБА_7 . Дверей йому не відчинила. Підійшовши до вікна, побачила, як той вийшов з під`їзду та пішов у напрямку будинку № 12 по вулиці Окружній. В подальшому, бачила ОСОБА_7 біля будинку.
04 січня 2018 р. разом з сином їхали автомобілем у місто Ужгород. Дорогою син розповів, що його переслідує ОСОБА_7 , тобто з`являється всюди, де він буває з ОСОБА_25 дівчиною, яка раніше з ним зустрічалася, а потім почала зустрічатися з її сином. Син розповів про випадок, коли в кафе ОСОБА_7 підсів до нього з ОСОБА_16 та намагався провокувати конфлікт. Вважає, що ОСОБА_7 переслідував сина з його дівчиною на ґрунті ревнощів.
Щодо події, які мали місце 05 січня 2018 р. повідомила, що приблизно о 23 год.45 хв. вже лягала спати, але почула, що під`їхав машиною її син і підійшла до дверей, щоб їх відчини, коли він підійде. Натомість, почула сильний крик про допомогу і впізнала голос сина. Вибігла на сходовий майданчик п`ятого поверху (де знаходиться їх квартира), почула знову крик про допомогу і почала спускатися сходами. Звернула увагу, що освітлення було тільки на п`ятому та четвертому поверсі, а далі була суцільна темрява, оскільки хтось викрутив лампочки. Повернувшись додому, швидко одяглася, взяла телефон і почала телефонувати сину. Хтось підняв слухавку і вона почула подих людини і звуки характерні бігу по гравію. Вибігла з під`їзду, їй здалося що син втікає від когось. Зрозумівши, що телефон у іншої особи, а не у сина, повернулася в під`їзд і на сходах між другим та третім поверхом побачила хлопця, який лежав на спині обличчям до неї, одна нога була зігнута у коліні. По кросівках і одягу впізнала свого сина, тіло якого було понівечене. Спочатку подумала що він живий, тільки втратив свідомість. Почала до нього говорити. Через декілька хвилин приїхала швидка, лікарі якої засвідчили смерть сина.
Під час досудового розслідування, вона брала участь у пред`явленні для впізнання за фотознімками від 16.02.2018 р., в результаті якого впізнала ОСОБА_7 , який у грудні 2017 р. дзвонив двері її квартири.
Свідок ОСОБА_16 , будучи допитаною в судовому засіданні (в присутності захисника ОСОБА_26 ) дала показання про те, що зустрічалась з обвинуваченим ОСОБА_7 більше п`яти років. У середині жовтня 2017 р. припинила з ним стосунки. Однак, незважаючи на це ОСОБА_7 її переслідував, постійно шукав зустрічі з нею, з`являвся у тих самих місцях, куди ходила вона, телефонував та просив з ним поспілкуватися. У листопаді 2017 р. почала зустрічатися з ОСОБА_13 . У свою чергу, ОСОБА_7 продовжував її переслідувати. Знаючи APPLE ID її мобільного телефону, він вираховував місцезнаходження і часто приходив туди, де вона з ОСОБА_13 проводила час. Зокрема, несподівано він опинився в ресторані «Шалет» Свалявського району та в одному з ресторанів міста Ужгорода, де вони проводили час з ОСОБА_13 . Як пояснював ОСОБА_7 опинявся там випадково. Під час відносин з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 продовжував її переслідувати, телефонував, писав sms, зустрічав біля дому, приходив до її мами на роботу. У зв`язку з тим, в одному з ресторанів міста Мукачева, зустрівши ОСОБА_7 , ОСОБА_13 зателефонував йому попросивши не турбувати їх.
У той день, коли сталося вбивство, вони були разом з ОСОБА_13 в ресторані «Асторія». Додому пішла раніше, а ОСОБА_13 залишився з хлопцями. Вночі хтось зателефонував їй і повідомив, що ОСОБА_13 вбили.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні дала показання про те, що є рідною сестрою потерпілої ОСОБА_10 та відповідно тіткою померлого ОСОБА_13 . Наприкінці жовтня 2017 р., приблизно 20 год. у вікно її будинку постукав хлопець, який назвався шкільним товаришем її племінника. Повідомив, що шукає його. Відповіла, що за цією адресою той не проживає, а тільки зареєстрований. Після чого хлопець, який назвався ОСОБА_27 , залишив їй свій номер мобільного, щоб ОСОБА_13 йому зателефонував. Наступного дня прийшов ОСОБА_13 і вона розповіла про хлопця, який його шукав та передала листок з номером телефону та ім`ям. ОСОБА_13 здивувався та сказав, що такого шкільного товариша у нього не було та показав фото ОСОБА_28 у своєму телефоні. Однак на фото був інший хлопець. В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_29 вказала на обвинуваченого, зазначивши що саме ОСОБА_7 приходив до неї додому назвавшись ОСОБА_27 та розшукував ОСОБА_13 ..
Допитані свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_31 у судовому засіданні дали показання про те, що перебували у дружніх та приятельських відносинах як з обвинуваченим ОСОБА_7 так і з потерпілим ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_16 . Ствердили про те, що тривалий час ОСОБА_7 та ОСОБА_16 підтримували тісні стосунки. Восени 2017 р. їх стосунки припинилися і ОСОБА_16 почала зустрічатися з ОСОБА_13 . З цього приводу ОСОБА_7 переживав та негативно ставився до стосунків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .
Крім того свідок ОСОБА_32 ствердив про те, що зі слів ОСОБА_13 йому стало відомо, що ОСОБА_7 вимагав припинити стосунки з ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив про те, що ОСОБА_7 неодноразово просив його підшукати для нього пістолет з глушником, який йому потрібний для іншої особи. Однак відмовив йому в такому проханні.
Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні пояснив, що є сусідом потерпілої ОСОБА_10 . Він є інвалідом на зір, нічого не бачить, але добре орієнтується іншими органами чуття. 05 січня 2018 р., приблизно 23 год. 30 хв. його товариш провів до під`їзду та повідомив, що у під`їзді нема світла. Зайшовши у під`їзд, почав підніматися сходами у свою квартиру. Між другим та третім поверхом почув, як невідома молода особа (чоловічої статі) вища за зростом, привіталася з ним. Незнайомець видався йому дуже підозрілим, оскільки він добре знає голоси людей, що живуть у його під`їзді. Почувши незнайомий голос, він почав прислухатися, куди саме він іде, оскільки за два тижні до цього обікрали квартиру його знайомого. Зайшовши у свою квартиру та прислухавшись, він не почув скрипу дверей під`їзду і зрозумів, що незнайомець не вийшов з під`їзду. Через 2-3 хвилини почув, як під`їхав автомобіль, скрип дверей під`їзду та страшний крик про допомогу. Також, почув як потерпілий ОСОБА_13 вигукнув на адресу нападника так, ніби він впізнав нападаючого. Якийсь час чув бійку, грюкання перил у під`їзді. Вийшовши з квартири, почув, як сусідка ОСОБА_10 сказала, що хтось лежить на сходах, а згодом дізнався про вбивство її сина.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що працює таксистом, обвинувачений є його частим клієнтом, з потерпілою не знайомий. 06 січня 2018 р, приблизно о 01 год. 00 хв. він допомагав обвинуваченому знайти його батька. В транспортному засобі обвинувачений ОСОБА_7 , знаходився на задньому сидінні позаду водія. Після вбивства ОСОБА_13 , працівники поліції, під час огляду місця події, його автомобіля, з участю експерта та двох понятих, вилучили килимок з місця, де знаходився ОСОБА_7 .
Допитаним у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту судовий експерт ОСОБА_14 показав, що на підставі постанови слідчого ним проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_13 , у ході якої прийшов до висновку, що смерть ОСОБА_13 настала внаслідок проникаючих поранень грудної клітки з пошкодженням лівої легені, колото-різаних поранень шиї з пошкодженням магістральних кровоносних судин, що проявилось масивною зовнішньою та внутрішньою крововтратою в ліву плевральну порожнину з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, що і стало безпосередньою причиною його смерті. Зазначив, що вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії гострого колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа. Було спричинено не менше двадцяти одного пошкодження, всі вони були прижиттєвими. Від спричинення кожного з ножових поранень потерплий відчував біль і, як наслідок, помер від масивної крововтрати через незначний проміжок часу після спричинення йому тілесних ушкоджень.
Також зазначив, що ним проведено судово-медичну експертизу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаних ран на тильній поверхні основних фаланг 2-го та 3-го пальців правої кисті, які могли виникнути внаслідок дії колючо-ріжучого предмету, чим може бути лезо ножа, можливо внаслідок боротьби з іншою особою, а також при інших обставинах. Через давність виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце 05 січня 2018 року.
Експерт підтвердив, що ним безпосередньо здійснювався відбір біологічного матеріалу у ОСОБА_7 . Всі перераховані взірці відбиралися ним у присутності слідчого, який забезпечив йому можливість виконання ним процедури відбору біологічних зразків. Ніяких заперечень з боку ОСОБА_7 не було, він добровільно погодився пройти освідування.
Матеріалами справи встановлено, що судом першої інстанції, окрім показань свідків, безпосередньо досліджено протокол огляду місця події від 06.01.2018 р., згідно якого, місцем огляду є під`їзд № 1 будинку АДРЕСА_3 . На сходах будинку, які ведуть на другий поверх, на сходовій клітці другого поверху виявлено плями бурого кольору та відбитки низу взуття. Світло у під`їзді вимкнено, але наявні працюючі лампи, після укручування яких до патрону, з`являється світло. На сходовій клітці другого поверху виявлені об`єкти схожі на пасмо волосся темного кольору та пластикова пляшка об`ємом 0.5 літра з надписом на етикетці «Срібна столова вода негазована». На дверній металевій ручці квартири АДРЕСА_4 виявлено слід нашарування червоного кольору неправильної форми. Між другим та третім поверхами будинку, виявлено труп чоловічої статі, як згодом встановлено ОСОБА_13 , який знаходиться в лежачому положенні на спині, вся площа обличчя вкрита напівзгорнутою кров`ю. На стіні, де виявлено труп, виявлені множинні сліди речовини червоного кольору у виді бризок та потьоків, які починаються на рівні 55 см від рівня сходів та ведуть у напрямку східців.
Висновком експерта від 26 квітня 2018 р. №№19/10-1/55-СЕ/18 встановлено, що на поверхні пляшки та у змивах на фрагментах марлі виявлено кров людини, а на поверхні полімерної кришки виявлено клітини з ядрами, які збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 .
Згідно з протоколом огляду місця події від 12 січня 2018 р. під час огляду під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_3 встановлено, що з лівої сторони за вхідними дверима розміщені два металеві поштові ящики, на яких виявлено та вилучено змиви плями бурої речовини та дві квитанції з плямами бурого кольору, які упаковано в паперовий конверт.
Висновком експерта № 19/10-1/54-СЕ/18 від 02 травня 2018 р., підтверджується, що на квитанціях та у змиві поштового ящика виявлено кров людини та встановлено її генетичні ознаки. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на квитанціях «І» (об`єкт № 1) та «ІІ» (об`єкт № 3) та у змиві з поштового ящика (об`єкт № 4) збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_13 .
Відповідно до висновку експерта № 9/18 від 02 березня 2018 р., смерть ОСОБА_13 настала внаслідок проникаючих поранень грудної клітки з пошкодженням лівої легені, колото-різаних поранень шиї з пошкодженням магістральних кровоносних судин, що проявилось масивною зовнішньою та внутрішньою крововтратою в ліву плевральну порожнину, з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, що і стало безпосередньою причиною його смерті. Через давність виникнення можуть вкладатися в час події, яка мала місце 05 січня 2018 року, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень із безпосередньою причиною настання смерті знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку та настала безпосередньо після спричинення йому тілесних ушкоджень.
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 34/2018 від 05 лютого 2018 р., у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаних ран на тильній поверхні основних фаланг 2-го та 3-го пальців правої кисті, які могли виникнути внаслідок дії колюче-ріжучого предмету, чим може бути лезо ножа, можливо внаслідок боротьби з іншою особою, а також за інших обставин. Через давність виникнення можуть вкладатися в дату події, що мала місце 05 січня 2018 року і належать до групи легких тілесних ушкоджень, що не понесли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.
Згідно з висновком експерта №19-мк від 11 січня 2018 року морфологічні особливості частини пошкоджень на одязі ОСОБА_13 , а саме на куртці і светрі вказують на виникнення їх внаслідок дії гострого колюче-ріжучого плоского предмету типу клинка ножа, що мав гострий край (лезо) та обушок товщиною близько 0,2 см з чітко виразними ребрами.
Відповідно до висновку експерта №91 від 09 січня 2018 р., у слідах на куртці, светрі та парі кросівок потерпілого ОСОБА_13 знайдена кров потерпілого.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 11 січня 2018 р., проведеного за згодою ОСОБА_19 власника автомобіля, проведено огляд автомобіля «КІА РІО», р. н. НОМЕР_1 , на якому під ранок 06 січня 2018 року ОСОБА_19 підвозив обвинуваченого та його батька додому, в ході якого виявлено та вилучено автомобільний килимок, який знаходився позаду сидіння водія.
За результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи, згідно з висновком експерта № 19/10-1/60-СЕ/18 від 05 квітня 2018 року, в результаті проведеного дослідження встановлено генетичні ознаки слідів крові, виявлених на автомобільному килимку з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 .
З висновку експерта № 62 від 11 січня 2018 р. вбачається, що кров від трупа ОСОБА_13 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А.
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06 січня 2018 р. встановлено, що свідок ОСОБА_17 , у присутності понятих, впізнала на фото під № 4 особу, яка приходила до неї додому і питала про місцезнаходження та проживання її племінника ОСОБА_13 , цією особою під № 4 згідно з вказаним протоколом зазначений ОСОБА_7 .
Згідно з протоколом огляду та перегляду відеозапису від 02 квітня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 та за участю захисника ОСОБА_34 , отриманого органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді, з камер спостереження на вулиці Петефі-Димитрова в місті Мукачеві видно, як о 23 годині 51 хвилині 05 січня 2018 р. особа проходить повз камери в бік набережної річки Латориці.
Згідно з протоколом огляду та перегляду відеозапису від 19 лютого 2018 р. за участю свідка ОСОБА_35 , свідка ОСОБА_22 , протоколом огляду та перегляду відеозапису від 18 лютого 2018 року за участю свідка ОСОБА_24 ; протоколом огляду та перегляду відеозапису від 03 квітня 2018 року за участю ОСОБА_23 ; протоколом огляду та перегляду відеозапису від 04 квітня 2018 року за участю свідка ОСОБА_16 , отриманих органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді, з камер спостереження на вулиці Петефі-Димитрова видно, як о 23 годині 51 хвилині 05 січня 2018 року особа чоловічої статі проходить повз будинок, під камерами, при ввімкненні світла на стовпі, біжить, але потім плавно переходить на ходу, і проходить повз відеокамери, які фіксують його ходу. При відтворенні відеофайлів, наявних на іншому диску, із АДРЕСА_5 встановлено, що о 02 годині 36 хвилин до будинку де проживає ОСОБА_7 під`їжджає автомобіль, однак марки не видно. Після чого зупиняється, хтось із пасажирів цього автомобіля вийшов, і кудись пішов. Після чого до гаража заїжджає цей автомобіль. Через деякий час о 02 годині 50 хвилин, до будинку де проживає ОСОБА_7 під`їжджає автомобіль працівників поліції. При відтворенні файлу о 03 годині 31 хвилина, видно як із гаражного приміщення будинку ОСОБА_7 виїжджає автомобіль і їде.
Згідно з протоколом огляду та перегляду відеозапису від 04 травня 2018 р. за участю потерпілої ОСОБА_10 отриманого органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді, з камер спостереження на вулиці Петефі-Димитрова видно, як о 23 годині 51 хвилині 05 січня 2018 року особа чоловічої статі проходить повз будинку, під камерами. На одному із відео видно як особа при ввімкненні світла на стовпі, біжить але потім плавно переходить на ходу, і проходить повз відеокамери, які фіксують його ходу. При відтворенні відео файлів, наявних на іншому диску, із АДРЕСА_5 встановлено що о 02 год. 36 хв. до будинку, де проживає ОСОБА_7 , під`їжджає автомобіль, однак марки не видно. Після чого зупиняється, хтось із пасажирів цього автомобіля виходить і кудись іде. Після цього до гаража заїжджає цей автомобіль. Через деякий час о 02 год. 50 хв. до будинку, де проживає ОСОБА_7 під`їжджає автомобіль працівників поліції і через деякий час від`їжджають з даного місця. При відтворенні файлу о 03 годині 31 хвилині, видно як із гаражного приміщення будинку ОСОБА_7 виїжджає автомобіль і їде.
Також, з протоколу огляду та перегляду відеозапису з камер спостереження на вулиці Петефі-Димитрова від 02 квітня 2018 р. за участю ОСОБА_36 та його захисника ОСОБА_34 вбачається, як о 23 год. 51 хв. 05 січня 2018 р. особа проходить повз камери у бік річки Латориця.
Згідно з протоколом огляду та перегляду відеозапису від 11 січня 2018 р. за участю підозрюваного ОСОБА_7 та за участю захисника ОСОБА_34 , отриманого органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді з камер спостереження на вулиці Довговича, 6 м. Мукачева видно, як автомобіль о 02 год. 08 хв. під`їжджає і через кілька секунд від`їжджає, потім повертається із нього хтось виходить, і автомобіль заїжджає в гараж або на подвір`я будинку. Через деякий час автомобіль виїжджає з подвір`я будинку та іде. Із цього подвір`я хтось виходить і дивиться по сторонам.
У ході проведення 12 січня 2018 р. слідчого експерименту свідок ОСОБА_19 вказав місце, що знаходиться на перехресті вулиць Руська-Пржевальського, що в місті Мукачеві та пояснив що 06 січня 2018 р. близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_7 попросив його приїхати саме в це місце, там де він його залишив. Свідок повідомив, що ОСОБА_37 знаходився в тому районі 30-40 хвилин, а потім він його забрав.
Згідно наведених у вироку доказів, колегія суддів вважає, що доводи прокурора та представників потерпілої захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 про те, що дії ОСОБА_7 судом першої інстанції невірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, а їх слід було кваліфікувати за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_7 за пунктом 4 частини 2 статті 115 КК України, як вчинення злочину з особливою жорстокістю, сторона обвинувачення вказує на велику кількість спричинених ножових поранень, завданих потерпілому, який був при свідомості.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних, психічних чи моральних страждань.

Таким чином, умисне вбивство з особливою жорстокістю має місце у тому випадку, якщо буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілого життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплюється умислом винного.

Як вбачається з висновку експерта № 9/18 від 02 березня 2018 р., який підтриманий в судовому засіданні судово-медичним експертом ОСОБА_14 , смерть ОСОБА_13 настала внаслідок проникаючих поранень грудної клітки з пошкодженням лівої легені, колото-різаних поранень шиї з пошкодженням магістральних кровоносних судин, що проявилось масивною зовнішньою та внутрішньою крововтратою в ліву плевральну порожнину з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, що і стало безпосередньою причиною його смерті. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії гострого колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа, було спричинено не менше двадцяти одного пошкодження, всі вони були прижиттєвими. Потерплий, помер від масивної крововтрати саме через незначний проміжок часу після спричинення йому тілесних ушкоджень.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що під час судового розгляду не встановлено та стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений завдаючи потерпілому більше двадцяти ударів, в тому числі і в життєво важливі органи з метою позбавити ОСОБА_13 життя, свідомо бажав щоб він відчував додаткові страждання, які були б необхідними для настання його смерті, а сама кількість тілесних ушкоджень не свідчить про особливу жорстокість злочину.

Крім того, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо того, що факт наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень, ймовірно отриманих при триманні ножа у правій руці дає підстави вважати, що ОСОБА_13 активно намагався захищатися під час нанесення йому ударів, а обвинувачений, у свою чергу, спричинив йому велику кількість поранень колючо-ріжучим предметом з метою подолати його опір та позбавити життя.

З огляду на зазначені обставини, а також на те, що стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу, який би вказував на вчинення обвинуваченим злочину з особливою жорстокістю, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме умисного вбивства.

Частиною 1 ст. 86 КПК України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК України містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК України мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК України порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).
Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону.
Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК України) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК України).
Таким чином, при визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.
Відтак, твердження представників потерпілої у апеляційних скаргах про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим висновок експерта №19/10-1/58-СЕ від 04 квітня 2018 р. колегія суддів вважає необґрунтованим.

Як вбачається із протоколу отримання зразків для експертизи від 06 січня 2018 року, у ОСОБА_7 судовим експертом ОСОБА_14 було відібрано зрізи з нігтів правої та лівої руки, волосся з різних частин голови, букальний епітелій для проведення експертного дослідження. Суд першої інстанції вірно зазначив, що протокол, всупереч ч. 7 ст. 223 КПК України, не містить жодної інформації про присутність двох незаінтересованих осіб (понятих) при освідуванні особи.

Крім того, в порушення ч. 1 ст. 52 КПК України, відповідно до якої участь захисника є обов`язковою з моменту набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вказана слідча дія була проведена за відсутності захисника ОСОБА_7 .

Таким чином, вказане порушення процедури проведення освідування ОСОБА_7 свідчить про недопустимість вказаного доказу.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим покликання захисників на те, що висновок експерта №19/10-1/58-СЕ від 04 квітня 2018 року, відповідно до якого встановлено, що генетичні ознаки слідів крові, виявлених на автомобільному килимку, збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 , є недопустимим доказом, з огляду на порушення процедури огляду транспортного засобу «КІА РІО», р. н. НОМЕР_1 , передбаченої ст. 237 КПК України, за відсутності понятих, оскільки такі спростовуються показаннями свідка ОСОБА_19 , даними у суді першої інстанції.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції ствердив про те, що огляд його автомобіля та килимка відбувався з участю понятих та спеціаліста після чого такий килимок був вилучений, що дає підстави колегії суддів вважати, що такий був оглянутий на місці.

В подальшому, зазначений килимок, відповідно до постанови слідчого від 11.01.2018 р. та у відповідності до ст.98 КПК України, був визнаний речовим доказом, що на думку колегії суддів, з врахуванням виду такого майна, не потребував звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

Голослівними, на думку колегії суддів, є доводи захисту обвинуваченого про недопустимість висновку експерта від 06.01.2018 р., згідно з яким у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаних ран на тильній поверхні основних фаланг 2-го та 3-го пальців правої кисті, як доказу.

Зазначена експертиза проведена на підставі постанови слідчого про проведення судово-медичної експертизи у спосіб та порядок передбачений вимогами КПК України.

Щодо недопустимості як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06.01.2018 року, де свідок ОСОБА_17 впізнала обвинуваченого, оскільки свідку була заздалегідь відома особа обвинуваченого, так як у засобах масової інформації до проведення слідчої дії висвітлювалися обставини події злочину, протоколів перегляду відеозапису, згідно з яким свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 та потерпіла ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_7 в особі, яка 05.10.2018 року о 23:51 год. проходить по вул. Петефі-Демітрова у м. Мукачево в бік набережної ріки Латориці, колегія суддів вважає, що на доведення таких доводів, стороною захисту не представлено жодних об`єктивних доказів.

Висновок суду першої інстанції про те, що показання свідків обвинувачення ОСОБА_38 , свідків захисту: ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 як неналежних доказів колегія суддів вважає правильним, оскільки вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, інших обставин, які мають значення для кримінального провадження і такі показання спростовуються наведеними у вироку сукупністю доказів.
Судом першої інстанції вірно надано оцінку показанням обвинуваченого, як таких, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності.
Вироком суду встановлено, щоОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_13 05.01.2018 року о 23:46 год. в під`їзді №1 будинку АДРЕСА_3 .

З протоколів огляду відеозаписів з камер спостереження, які вилучені на підставі ухвал слідчого судді, вбачається, як по вул. Петефі - Димитрова, о 23:51 год. 05.01.2018 року особа чоловічої статі проходить повз камери спостереження в бік набережної ріки Латориці, яка свідками ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 та потерпілою ОСОБА_10 була впізнана , як обвинувачений ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції встановлено, що відстань від вул. Петефі, 12а, до перехрестя вул. Петефі та вул. Димитрова, в сторону яких рухався обвинувачений ОСОБА_7 , становить приблизно 300 м., а тому колегія суддів вважає, що доводи захисників про те, що ОСОБА_7 в час вчинення вбивства знаходився в іншому місці не заслуговують на увагу.

На переконання колегії суддів доводи апеляційної скарги захисників обвинуваченого не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_13 ..
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Поряд з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим покликання захисника на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував всіх обставин, які слід з`ясовувати при призначенні покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував обставини вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, який відноситься до особливо тяжких злочинів, особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем свого проживання характеризується посередньо, раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими покликання захисника у апеляційній скарзі на те, що потерпіла у цивільному позові не довела жодними доказами заподіяння їй моральної шкоди у розмірі 3000000 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається із вироку, при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, характер та обсяг понесених позивачем душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, глибину немайнових втрат.

З врахуванням конкретних обставин справи, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, яка перенесла сильне психологічне потрясіння,врахувавши вимогу розумності та справедливості, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілої до обвинуваченого в частині стягнення моральної шкоди.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування чи зміни вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

У задоволенні апеляційних скарг начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , представників потерпілої ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відмовити.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою протягом трьох місяців з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4