ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1290/18 Номер провадження 11-кп/814/493/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Великобагачанським районним судом Полтавської області апеляційні скарги прокурора Великобагачанського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000375, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Остап`є, Великобагачанського району, Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Великобагачанської центральної районної лікарні 206 грн. 21 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфасовського 6640 грн. 42 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 274 100 грн. на відшкодування шкоди завданої злочином, з яких 6100 грн. матеріальної шкоди та 268 000 грн. моральної шкоди, та 2965 грн. 43 коп. витрат пов`язаних з прибуттям в судові засідання.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2020 року виправлені допущені описки у резолютивній частині вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року, а саме викладено абзац 2 у такій редакції згідно ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. В абзаці 6 вказано вважати правильною дату народження потерпілої ОСОБА_9 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », замість не правильно зазначеної «26 листопада 1977 року».

Згідно з вироком суду, 18 вересня 2016 року близько 01 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом - мопедом марки «Delta» без державної реєстрації, рухаючись по правому асфальтованому узбіччі автодороги «Київ-Харків-Довжанський» на 280 км. + 710 м. в межах села Білоцерківка Великобагачанського району Полтавської області, грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме не переконався в безпеці виконання свого маневру, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на проїзну частину та не надав перевагу в русі попутному транспортному засобу - автомобілю марки «Mercedes-Benz» модель «814» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , внаслідок чого відбулося зіткнення мопеда марки «Delta» з автомобілем марки «Mercedes-Benz» модель «814» д. н. з. НОМЕР_1 .
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеда марки «Delta» ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1116 від 24.10.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: ушкодження м`яких покривів голови зі сторони внутрішньої поверхні з наявністю крововиливу в тім`яно-потиличній ділянці зліва та справа, крововиливи над тверду мозкову оболонку в скроневій ділянці зліва, скроневій ділянці справа, в проекції пірамідок у вигляді темно-червоних згортків крові щільно спаяних з твердою мозковою оболонкою об`ємом до 20 мл; наявністю масивного крововиливу під тверду мозкову оболонку по конвекситальній та базальній поверхні у вигляді темно-червоних згортків крові щільно зпаяних з твердою мозковою оболонкою об`ємом до 75 мл, крововиливи по базальній поверхні правої півкулі лобної, скроневої долей; лівої півкулі по базальній поверхні лобно-скроневій долей; по конвекситальній поверхні лівої півкулі лобно-тім`яно-скронево-потиличній долей; правої півкулі по конвекситальній поверхні лобно-тім`яно-скронево-потиличній долей, забій речовини головного мозку, перелом кісток черепа, садна кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в реанімаційному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 429 від 24.09.2018 року в даній дорожній обстановці в діях водія мопеда марки «Delta» без державної реєстрації ОСОБА_8 вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, згідно з якими перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
В умовах даної пригоди водій мопеда марки «Delta» без державної реєстрації ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання ним вимог п.10.1. Правил дорожнього руху України.
Вказаними діями ОСОБА_8 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, у відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На обґрунтування таких вимог, прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме при звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, судом не було вказано про таке звільнення лише від основного покарання у виді позбавлення волі, в той час як позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки підлягало реальному виконанню, про що суд повинен був зазначити в резолютивній частині вироку.

Зазначає, що звільнення від відбування покарання з випробуванням стосується тільки призначеної судом основної міри покарання, а призначені судом додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд повинен зазначити в резолютивній частині вироку.

Потерпіла ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить справу направити на новий судовий розгляд через помилкове зазначення дати її народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , тоді як реальна дата її народження є ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім цього, вироком районного суду не визначено конкретний термін, у який обвинувачений ОСОБА_8 зобов`язаний виплатити їй визначену судом суму матеріальної та моральної шкоди.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу подану прокурором Великобагачанського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Одночасно прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги потерпілої, вважає їх безпідставними.

Потерпіла апеляційні скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечили проти доводів апеляційної скарги потерпілої, вирішення вимог апеляційної скарги прокурора віднесли на розсуд суду апеляційної інстанції.

Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за вчинення якого його засуджено, ґрунтуються на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України та учасниками провадження не оспорюються.

Також учасниками кримінального провадження не оспорюється вид і розмір призначеного ОСОБА_8 як основного, так і додаткового покарання.

Разом з тим, звільняючи обвинуваченого від відбування додаткового покарання, суд першої інстанції порушив вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від додаткового покарання, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною 1 ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Згідно абзацу 1 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму № 7) судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Відповідно до абзацу 5 п. 9 постанови Пленуму № 7 при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.

Отже із змісту вказаних норм закону та керівних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що звільнити від відбування покарання з випробуванням можливо лише в частині, що стосується основного покарання, а призначені судом додаткові міри покарання підлягають реальному і самостійному виконанню і про це зазначається у резолютивній частині вироку.

Суд першої інстанції всупереч наведеній нормі закону звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання як основного, так і додаткового.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується апеляційних вимог потерпілої ОСОБА_9 про скасування вироку суду із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Підстави, за наявності яких, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий судовий розгляд, визначені у ст. 415 КПК України і до них відносяться: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої ст. 412 цього Кодексу; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 412 КПК України у пунктах 2 7 визначено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо воно ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснювалося за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Жодну із зазначених обставин потерпіла у своїй апеляційній скарзі не наводить, як і не встановлені такі обставини в ході апеляційного перегляду вироку суду колегією суддів апеляційного суду, а отже і відсутні підстави для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 129, 374 КПК України суд у обвинувальному вироку залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Потерпілою ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов, який суд задовольнив частково за виключенням частково відшкодованої суми.

Своє рішення суд в частині вирішення цивільного позову належним чином мотивував, як того вимагає процесуальний закон, та сформулював так, що його зміст не викликатиме жодних непорозумінь та сумнівів під час виконання.

Доводи потерпілої про допущені судом порушення через не встановлення у вироку конкретного терміну, у який обвинувачений має сплатити всю суму матеріальної та моральної шкоди, - не ґрунтується на вимогах закону, оскільки таке питання не входить до переліку питань, визначених п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, які суд вирішує щодо цивільного позову при ухваленні вироку, а тому є безпідставними.

Щодо вказівки у апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_9 про неправильно зазначену в резолютивній частині вироку дату її народження, то така описка може бути виправлена судом, який ухвалив вирок за заявою потерпілої на підставі ст. 379 КПК України, оскільки відповідно до ст. 407 КПК України вирішення таких питань не входить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу від 20.01.2020 про виправлення описки у вироку суду, фактично змінив своє рішення, вийшовши за межі своїх повноважень, а тому ця ухвала відповідно до вимог ст. 404 КПК України підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області підлягає скасуванню в частині призначення покарання ОСОБА_8 з ухваленням у цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Великобагачанського відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

На підставі ст. 404 КПК України ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2020 року про виправлення описки у вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4