Номер провадження: 11-кп/813/356/20
Номер справи місцевого суду: 521/6399/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 та законного представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2017 вкримінальному провадженні №0005874, внесеному до ЄРДР 18.09.2015, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Очеретня Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, не працює, з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покаранння:
- за ч. 1 ст. 186 КК України 2 (два) місяці арешту;
- за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 187 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
Відповідно до положень ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього зобов`язання.
Згідно зі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_8 , змінено на особисте зобов`язання, звільнено його з-під варти в залі суду.
Позовні вимоги ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про стягнення шкоди, заподіяної злочином, задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 суму в розмірі 8921, 55 гривень, на користь ОСОБА_13 суму в розмірі 12000 гривень,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що 18 вересня 2015 року приблизно о 14 годині 00 хвилин (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , знаходячись на вул. Новаторів в Малиновському районі міста Одеси, проходив біля будинку № 15 по вказаній вулиці, та побачив потерпілу ОСОБА_14 , яка йшла до нього спиною, та в якої в задньому кармані джинсів знаходився мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_8 , раптово виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_14 , а саме мобільного телефону останньої. Реалізуючи раніше виниклий злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_15 підбіг сзаду до ОСОБА_14 , та розуміючи відкритий характер своїх дій, дістав з заднього карману, надягнених на ОСОБА_14 брюк, її мобільний телефон, чим відкрито викрав мобільний телефон, що належить ОСОБА_14 , а саме телефон марки НТС» вартістю 2500 гривень.
Після чого ОСОБА_8 із викраденим майном з місця вчинення злочину зник, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 2500 гривень.
Крім того, 23 жовтня 2015 року приблизно о 14 годині (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_8 , маючи при собі ніж, перебуваючи біля будинку № 32 по вул. Генерала Швигіна в Малиновському районі міста Одеси, визначивши об`єктом злочину, майно, що належить ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до останнього, дістав з правої бокової кишені, надягнених на ньому брюк, ніж, та тримаючи його в правій руці, висловив погрози застосування насилля, що є небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_11 , та вимогу передачі ОСОБА_11 у власність ОСОБА_8 мобільного телефону марки «Samsung SM-G530H/DV». ОСОБА_11 реально сприймаючи погрозу застосування насилля небезпечного для життя та здоров`я, передав ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Samsung SM-G530H/DV», вартістю 7000 гривень.
Після чого ОСОБА_8 із майном, що отримано злочинним шляхом, з місця вчинення злочину зник, в подальшому розпорядившись ним за власним розсудом, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 7000 гривень.
Крім того, 12 квітня 2016 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, перебуваючи на території спортивного майданчику біля будівлі ЗОШ № 4 міста Одеси по пр. Адміральському в Малиновському районі міста Одеси, в ході спілкування з потерпілою ОСОБА_16 побачив, що в задньому кармані її брюк знаходиться мобільний телефон. В цей час у ОСОБА_8 , раптово виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону ОСОБА_16 . Реалізуючи задумане, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 підійшов ззаду до ОСОБА_16 та розуміючи відкритий характер своїх дій, дістав з задньої кішені її брюк мобільний телефон, тим самим викрав мобільний телефон, що належав потерпілій, а саме: телефон марки «Lenovo S856» вартістю 2999 гривень, з двома сім картками та карткою пам`яті ємкістю 8 Гб, вартістю 400 гривень.
Після чого ОСОБА_8 із викраденим майном з місця вчинення злочину зник, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 3399 гривень.
29 травня 2016 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, неповнолітній ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №12 по вул. Палубній в місті Одесі, зустрів неповнолітнього ОСОБА_17 , в руках у якого побачив мобільний телефон «Айфон» 6 серії, що і стало предметом його злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_17 з проханням надати йому вказаний мобільний телефон з метою зателефонувати абоненту оператора «Київстар», у зв`язку з тим, що на його рахунку начебто закінчились гроші та він не може здійснити дзвінок. ОСОБА_17 передав свій мобільний телефон ОСОБА_8 , після чого останній не здійснивши жодного телефонного дзвінка, поклав мобільний пристрій у свою кишеню.
Продовжуючи свій злочинний намір, з метою отримання грошей за незаконно придбаний мобільний телефон «Айфон» 6 серії, що належить ОСОБА_17 , ОСОБА_8 запропонував останньому повернути належний йому мобільний пристрій за грошові кошти у розмірі 4500 гривень. Враховуючи, що вказаної суми грошей у неповнолітнього ОСОБА_18 не знайшлось, потерпілий запропонував здійснити обмін власного телефону «Айфон» 6 серії на ноутбук «Мас Book Air» сірого кольору, що находився у нього вдома, після чого ОСОБА_17 пішов до своєї квартири, взяв належний йому ноутбук «MacBook Air», виніс його на вулицю та знаходячись біля власного будинку, передав його ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 , в свою чергу, незаконно отримавши вказаний ноутбук «MacBook Air», повернув ОСОБА_17 належний йому телефон, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ноутбуком «MacBook Air» на власний розсуд, а саме: заклав його до ломбарду «Гроші тут», тим самим спричинив матеріальний збиток потерпілому на суму 12 000 гривень.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить призначити ОСОБА_8 покарання за ч. ч. 1, 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В своїй апеляційній скарзі зазначає, що районний суд при ухваленні вироку помилково врахував в якості пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин щире каяття та добровільне відшкодування спричиненої злочином шкоди, так як вказані обставини не знайшли свого підтвердження в суді. Також, судом не враховано підвищену суспільну небезпечність, тяжкість та повторність скоєних обвинуваченим злочинів, поведінку обвинуваченого та характер його дій під час вчинення злочинів. Крім цього вказує, що районний суд не застосував вимоги ст. 104 КК України при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України. Також, судом неправильно призначено неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді арешту, а саме покарання у виді арешту призначено у виді двох місяців, що суперечить вимогам ст. 101 КК України.

Законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 також подано апеляційну скаргу на вищевказаний вирок, в якій останній просить оскаржений вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. ч. 1, 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України у виді шести років позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що під час ухвалення вироку судом першої інстанції не враховано тривалість, характер вчинюваних обвинуваченим злочинів, його поведінка під час вчинення злочинів, під час досудового розслідування та судового розгляду справи. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції помилково прийнято в якості пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин щире каяття та добровільне відшкодування спричиненої злочином шкоди, так як вказані обставини не знайшли свого підтвердження ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду справи.

Заперечення на апеляційні скарги.
Захисницею обвинуваченого ОСОБА_8 адвокаткою ОСОБА_19 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора.

На думку захисниці, вирок районного суду є законним, обґрунтованим, мотивованим, а апеляційна скарга прокурора такою, що не підлягає задоволенню.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача; виступ прокурора, яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити; думку обвинуваченого, його захисника та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильність їх кваліфікації не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом дотримано вимоги кримінального процесуального Закону та Конвенції, спрямованих на встановлення в даному кримінальному провадженні об`єктивної істини.
Також, апеляційний суд, вважає, що доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_8 не може бути звільнений від відбування призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 103 КК України, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Відповідно до діючої практики застосування вимог кримінального процесуального законодавства України встановлено, що суди при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація .

Неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України, є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду справи повноліття.

Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 ст. 66 КК України, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної

небезпечності злочину чи особи .

При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК України обставин суди відповідно до ч. 1 ст. 103 КК України мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого.

Частиною 1 статті 75 КК України передбачено, що суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо. Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав, також судом виконані вимоги і щодо співрозмірності призначеного обвинуваченій покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції навів достатні та об`єктивні мотиви щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дав належну оцінку ступеню тяжкості злочинів, обставинам їх вчинення, врахував особу обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , районний суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченого, вчинення злочинів у неповнолітньому віці, добровільне відшкодування шкоди, заподіяної злочином, потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання районний суд вірно прийняв до уваги той факт, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 притягується вперше, а також, що неповнолітній обвинувачений виховувався в неповній сім`ї.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_8 злочинів, наведених даних про особу обвинуваченого, даних про умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, районний суд вірно прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду, в зв`язку з чим правильно вирішив за необхідне застосувати до обвинуваченого покарання з випробуванням.

Доводи апеляційних скарг про відсутність в поведінці обвинуваченого такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з оскарженим вироком, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 добровільно, до ухвалення вироку, відшкодував потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 заподіяну злочином шкоду, повністю визнав себе винним у вчинених злочинах, щиро розкаявся.

Відповідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

Щире каяття це певний психічний стан особи винуватого, колі він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а саме добровільне відшкодування потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 заподіяної злочином шкоди, свідчить про щире каяття обвинуваченого та його намагання усунути негативні наслідки вчинених злочинів.

Кримінальний закон не містить заборони застосування ст. 75 КК України до осіб, які вчинили тяжкий злочин, та районним судом дотримано умови застосування ст. 75 КК України.

Вказані обставини дали суду першої інстанції підстави дійти до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, внаслідок чого було призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині незастосування ст. 104 КК України та неправильного призначення покарання у виді арешту, апеляційний суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Згідно з оскарженим вироком, районний суд ухвалив, відповідно до ст. 75 КК України, звільнити неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

При цьому районним судом до обвинуваченого ОСОБА_8 не застосовано вимоги ст. 104 КК України, що свідчить про неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 98 КК України, до неповнолітніх як основні покарання можуть бути застосовані лише штраф, громадські та виправні роботи, арешт і позбавлення волі на певний строк, а як додаткові штраф і позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Застосування до осіб, які на час постановлення вироку не досягли шістнадцятирічного віку, таких покарань, як громадські та виправні роботи, а також арешту законом не передбачено.

Відповідно до практики призначення неповнолітнім покарання, перелік видів покарань, визначений у ст. 98 КК України, є вичерпним.

Інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття. Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статей 99-102 КК України.

Відповідно до ст. 101 КК України, арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

В порушення вищезазначених вимог КК України, районним судом призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту, а не передбачених ст. 101 КК України від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має прав о змінити вирок або ухвалу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Пунктом 4 частиною 1 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України , неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та законного представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню, а вирок районного суду відносно ОСОБА_8 зміні, в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 та законного представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2017 у кримінальному провадженні №0005874, внесеному до ЄРДР 18.09.2015, відносно ОСОБА_8 за ч. ч. 1, 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, - змінити в частині призначеного судом покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

за ч. 1 ст. 186 КК України 30 (тридцять) діб арешту;

за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 187 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 2 (два) роки.
Згідно зі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили і підлягає виконанню негайно після її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4