ЄУН № 336/643/18
пр. № 1-кп/336/70/2020
ВИРОК
Іменем України
17 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, зі слів зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , незаміжньої, не працюючої, раніше не судимої в силу ст. 89 КК України,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
16 січня 2018 року приблизно о 22.30 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись навпроти магазину «Простір» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 3 таємно викрала належний ОСОБА_6 мобільний телефон Motorola Moto E Plus в корпусі сірого кольору вартістю 5200 гривень, в якому знаходилась картки операторів мобільного зв?язку МТС та Лайф, які не представляють для потерпілої матеріальної цінності, спричинивши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 5200 гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнала повністю, пояснивши, що 16.01.2018 року вона разом із своєю сестрою перебували у кафе по вул. Бочарова, там же перебувала і потерпіла. В якийсь момент сестра обвинуваченої пішла, а обвинувачена залишилась, далі вони разом із ОСОБА_6 попрямували до зупинки громадського транспорту. Дорогою ОСОБА_6 послизнулась та впала, оскільки була нетвереза, при падінні в неї з кишені випав телефон, який ОСОБА_4 з метою заволодіння ним підібрала та поклала собі до кишені. Одразу ж ОСОБА_4 поїхала в район ринку «Анголенка», де в нічному кіоску продала цей телефон, отримавши 500 гривень.
ОСОБА_4 вказала, що усі обставини вчинення злочину нею визнаються, місце, час та спосіб вчинення злочину, а рівно і вартість майна, яке є предметом злочину, не оспорюється.
Також суду прокурором надані документи, що характеризують особистість обвинуваченої.
Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважав, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочину та доведеності вини обвинуваченої, з чим погодились захисник та обвинувачена.

Потерпіла до суду не з?явилась, про місце та час розгляду справи сповіщалась в установленому порядку, причин неявки не повідомила.

Судом було роз`яснено учасникам справи наслідки обмеження дослідження доказів, передбачені ст. 349 ч. 3 КПК України. Враховуючи відповідні клопотання прокурора, захисника та обвинуваченої, суд, впевнившись у тому, що усі учасники правильно розуміють зміст цих обставин, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд, враховуючи позицію обвинуваченої щодо повного визнання вини у скоєнні злочину, її пояснення про обставини скоєння злочину, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину знайшла своє підтвердження та доведена належними та допустимими доказами.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ст. 185 ч. 1 КК України.

При дослідженні документів, які характеризують особистість ОСОБА_4 судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима в силу ст. 89 КК України, хоча раніше неодноразово притягувалась до відповідальності за скоєння злочинів проти власності, офіційно не працює, перебуває на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, алкоголю зі шкідливими наслідками.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд вважає визнання обвинуваченою вини у скоєнні злочину.

В якості обставини, яка пом`якшує покарання, суд не враховує щире каяття з наступних міркувань.

Так, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 вчиняла активні дії, які б сприяли розкриттю злочину або якісь дії з повернення майна потерпілій або добровільне відшкодування збитків в інший спосіб.

При призначенні покарання суд враховує положення ст. 50 КК України, яка вказує, що метою покарання є кара, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, та, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 офіційно не працює, не має паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, що не дозволяє їй сплатити штраф, тож вважає доцільним призначити їй покарання в вигляді громадських робіт, перешкод для відбування яких обвинувачена суду не зазначила.

Цивільного позову в ході досудового розслідування чи судового розгляду не заявлялось, відомостей про витрати на залучення експертів суду не надано, як не надано і документів, що стосуються речових доказів у кримінальному провадженні, тож судом не вирішуються питання про стягнення витрат на залучення експертів чи розпорядження речовими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. ст. 185 ч. 1 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, та призначити покарання у виді ста двадцяти годин громадських робіт.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1