ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/8294/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/492/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Херсон в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0002862 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.02.2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 квітня 2020 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу незаконною та такою, що повинна бути скасована, просить ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.02.2020 року скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що в справі недостатньо доказів для тримання його під вартою, крім того, апелянт має сім`ю, вказує, що експерту в своєму висновку не вдалося встановити причину смерті потерпілого на підставі гниття трупа, тому, на думку апелянта він був незаконно затриманий і безпідставно знаходиться на даний час в СІЗО.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала апеляційні вимоги та просила задовольнити їх, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Колегія суддів звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, який підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, не має стійких соціальних зв`язків, оскільки в зареєстрованому шлюбі не перебуває, не має постійного місця проживання, оскільки зареєстрований в Івано-Франківській області, але на момент вчинення злочину, в якому обвинувачується, проживав в м.Миколаєві та після його вчинення зник з місця події, що доводить обґрунтованість ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_8 обізнаний про місце проживання свідків даного кримінального правопорушення, а тому матиме змогу здійснювати на них вплив з метою надання суду показів, які його виправдовують, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Також, обвинувачений має не зняту та непогашену судимість за вироком Верховинським районним судом Івано-Франківської області від 06.06.2018 року за ч.1, 2 ст.185 КК України, та обвинувачується у скоєнні даного злочину під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, до затримання не працював, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому, дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відмову в продовженні строку запобіжного заходу, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність ухвали, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого про відмову в продовженні строку запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою на строк до 03.04.2020 року включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4