Номер провадження: 11-кп/813/1180/20
Номер справи місцевого суду: 522/8673/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 на вирок Приморського районного суду м.Одеси від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000491 від 20 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Лебедин Сумської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Приморського районного суду м.Одеси від 28 серпня 2019 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначеного покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з моменту його затримання з 20 лютого 2017 року.

Зараховано ОСОБА_9 в строк відбуваття покарання строк його попереднього ув`язнення з 20 лютого 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 20 лютого 2017 року, приблизно о 16:00 годині, між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 які перебували стані сильного алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 , відбувся конфлікт під час якого вони почали сваритися, штовхати один одного та наносити один одному удари в обличчя, в ході чого ОСОБА_9 наніс один удар рукою ОСОБА_10 в область лівої надбрівної дуги, від чого утворився синець.

Після цього, ОСОБА_10 схопив ОСОБА_9 обома руками та потім прижав його до кухонного стола і коли він заспокоївся відпустив його, після чого у ОСОБА_9 в зв`язку з образою виник злочинний намір на нанесення ножем одного удару в тулуб потерпілого ОСОБА_10 та він схопив ніж з кухонного столу та наніс один удар лезом ножа в тулуб потерпілого, заподіявши ОСОБА_10 - згідно висновку експерта № 717 від 29.03.2017 року, тілесні ушкодження у виді: одного колото-різаного поранення грудної клітки зліва, проникаюче в плевральну порожнину з пораненням 3 та 4 сегментів лівої легені та крововиливом в плевральну порожнину (1000 мл крові зі згортками); один синець області лівої надбрівної дуги, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Синець області лівої надбрівної дуги не був небезпечним для життя, та є таким, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, вимоги якої обґрунтувала тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що судом першої інстанції не враховано:

1)знаряддя, яким вчинено злочин, характер і локалізацію поранення, яке заподіяно ОСОБА_12 ;

2)обвинувачений не надав потерпілому допомоги, не вжив заходів для виклику швидкої допомоги, що підтверджує наявність умислу на заподіяння смерті потерпілому;

3)не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 ;

4)обвинувачений не вжив жодних заходів щодо відшкодування потерпілому завданої шкоди.

За таких обставин, прокурор просила оскаржуваний вирок скасувати та ухвали новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши прокурора відділу прокуратури ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, позицію обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, думку потерпілого ОСОБА_10 , який не підтримав апеляційну скаргу прокурора та зазначив, що не має до обвинуваченого жодних претензій, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

У своїй апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 не погоджуючись з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_9 саме за ч.1 ст.121 КПК України, наполягала на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та просила суд апеляційної інстанції повторно дати належну оцінку обставинам справи, встановленим під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно із вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_9 та кваліфікуючи його дії саме за ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення та надав їм об`єктивну правову оцінку, в тому числі і на предмет належності, допустимості та достатності для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Так, до початку апеляційного розгляду прокурор звернулась до апеляційного суду з клопотанням, в якому просила дослідити докази у кримінальному провадженні, зокрема:

протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоативної речовини та стану сп`яніння відповідно до якого встановлено, що обвинувачуваний ОСОБА_9 в момент вчинення злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння;

висновок судово-медичної експертизи №717 від 26 квітня 2017 року;

протокол проведення слідчого експерименту від 25 квітня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_10 ;

протокол проведення слідчого експерименту від 26 квітня 2017 року за участю обвинуваченого ОСОБА_9 ;

висновок судово-психіатричної експертизи № 177 від 25 квітня 2017 року.

Крім того прокурор просила допитати в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 щодо фактичних обставин вчиненого злочину.

Допитаний під час апеляційного розгляду ОСОБА_9 дав показання аналогічні його показанням наданим в суді першої інстанції та наполягав, що не мав умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 .

ОСОБА_9 пояснив, що 20 лютого 2017 року він разом з ОСОБА_10 на протязі дня вживали спиртні напої на роботі у ОСОБА_10 , а потім пішли до нього, ОСОБА_9 , додому за адресою: АДРЕСА_1 , де також продовжили вживати спиртні напої. Тоді вдома нікого не було. Спиртні напої вони вживали на кухні де вони спілкувалися та в один із моментів ОСОБА_10 почав на нього сваритися та вони стали битися в результаті чого він, ОСОБА_9 отримав побої від дій ОСОБА_10 . В ході сварки та штовханини, ОСОБА_9 декілька разів вдарив ОСОБА_10 та від його ударів він упав на стіл де втратив окуляри, а потім ОСОБА_9 почав бігти та наткнувся на ОСОБА_10 . Від ударів він втратив зір, а коли знайшов окуляри і до нього повернувся зір, він побачив, що ОСОБА_10 лежить на підлозі і він вийшов з кухні і пішов в коридор. В цей момент до квартири прийшла його дружина, забрала у нього ніж та викликала швидку допомогу для ОСОБА_10 , а він в цей час знаходився в другій кімнаті. Потім приїхала поліція та затримала його. Як ніж потрапив до його руки та яким чином він наніс удар ножем він не пам`ятає.

Потерпілий ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду давав непослідовні показання, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 під час конфлікту несподівано наніс йому один удар ножем. Після цього потерпілий упав на підлогу та почав кликати на допомогу. Дружина ОСОБА_9 ОСОБА_13 викликала швидку медичну допомогу та надала невідкладну допомогу ОСОБА_10 в цей час ОСОБА_9 знаходився без свідомості, в результаті сильного алкогольного сп`яніння. Яким чином ніж опинився в руках у ОСОБА_9 він не пам`ятає, оскільки він також перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Потерпілий пояснив, що наразі не має до обвинуваченого ОСОБА_9 жодних претензій оскільки він на теперішній час фактично відбув справедливе покарання за вчинений злочин.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_9 з яким вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 та в них нормальні відносини. 20 лютого 2017 року коли вона повернулась з роботи до дому то помітила в коридорі ОСОБА_9 який був п`яним та в його руках був кухонний ніж з дерев`яною ручкою, який вона забрала у останнього та помітила, що на кухні лежав ОСОБА_10 та тримався рукою під серцем. ОСОБА_13 викликала швидку допомогу, яка госпіталізувала ОСОБА_10 . Потім приїхала поліція затримала ОСОБА_9 та вилучила ніж, який вона забрала у ОСОБА_9 . Чи була на ножі кров вона ОСОБА_13 не пам`ятає.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 25 квітня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , 20 лютого 2017 року ОСОБА_10 зустрівся зі своїм товаришем ОСОБА_9 з яким вони пішли за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , де на кухні розпивали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_9 почав наносити удари ОСОБА_10 в обличчя. При цьому ОСОБА_10 сидів на стільці, а ОСОБА_9 стояв. Після чого, він встав та також наніс ОСОБА_9 декілька ударів в обличчя, потім обхватив ОСОБА_9 ззаду руками та нагнув його до кухонного столу. Коли ОСОБА_9 заспокоївся, хотів вийти з кухні щоб піти додому. Однак, ОСОБА_9 несподівано підійшов до ОСОБА_10 та наніс йому удар в область грудної клітини, від чого він впав на підлогу та став кликати на допомогу. В цей час ОСОБА_9 ходив поряд та шукав свої окуляри.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 26 квітня 2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 встановлено, що 20 лютого 2017 року ОСОБА_9 зустрівся з ОСОБА_10 у нього вдома за адресою: АДРЕСА_1 , з метою вживання спиртних напоїв, в цей час дома нікого не було. Зайшовши до квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пішли на кухню де сидячи за кухонним столом розпивали спиртні напої. Через деякий час зі слів ОСОБА_9 у них почалася бійка, а саме ОСОБА_10 почав наносити йому удари в область обличчя руками. Коли ОСОБА_10 наніс наступний удар, в цей момент у ОСОБА_9 злетіли очки для зору на підлогу, що було далі ОСОБА_9 не пам`ятає. Наступне що пам`ятає ОСОБА_9 це те, що ОСОБА_10 лежав на підлозі в кухні. Після чого ОСОБА_9 почув як відкрились вхідні двері до квартири та вийшов до коридору. Тоді до квартири зайшла ОСОБА_13 , яка підійшовши до нього забрала ніж який був у нього в руці. Потім ОСОБА_9 пішов до іншої кімнати та ліг спати.

Згідно висновку експерта №717 встановлено, що у ОСОБА_10 малися наступні тілесні ушкодження: одне колото-різане поранення грудної клітки зліва, проникаюче в плевральну порожнину з пораненнями 3 та 4 сегментів лівої легені та крововиливом в плевральну порожнину (1000 мл крові зі згортками); один синець області лівої надбрівної дуги. Колото-різане поранення грудної клітки зліва, проникаюче в плевральну порожнину з пораненням 3 та 4 сегментів лівої легені та крововиливом в плевральну порожнину утворилися від дії колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, яке згідно п. 2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Синець області лівої надбрівної дуги міг утворитися від дії тупого твердого предмета, судити про індивідуальні особливості якого на теперішній час немає можливості та не був небезпечним для життя, а має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5.«Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дані ушкодження утворилися незадовго до надходження ОСОБА_10 до стаціонару, і таким чином, могли бути заподіяні 20 лютого 2017 р.

Згідно висновку судово-психіатричних експертиз №177 від ОСОБА_9 будь-яких грубих порушень пізнавальної сфери діяльності не виявляє. Його інтелектуальний рівень відповідає віковій нормі для даної вікової категорії, випробуваний здатний до свідомого планування поведінки, контролю і корекції своїх дій і вчинків. У досліджуваній у справі ситуації підекспертний не перебував в якомусь юридично значущому емоційному стані, в тому числі і в стані фізіологічного афекту, а знаходився в стані алкогольного сп`яніння (простого, непатологічного). Такі особистісні особливості випробуваного, як егоцентризм, запальність, дратівливість, нетерпимість до протидії, суб`єктивізм оцінок і установок, зовнішньозвинувачуючі форми емоційного реагування з раціоналізацією власної «правоти» на тлі алкогольного сп`яніння могли впливати на поведінку підекспертного в ситуації злочину, полегшуючи реалізацію емоційної напруги в безпосередній поведінці, проте не знижували здатності випробуваного контролювати свої дії і вчинки

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 164/1826/17 провадження № 51-6292 км 19 вказала, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Згідно зі ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

У випадку, коли під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.

На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.

Дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд встановив, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки - тяжкі тілесні ушкодження.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_9 наніс потерпілому лише один удар ножем, після чого припинив своє злочине посягання, в той час у випадку наявності у обвинуваченого прямого умислу на вбивство ОСОБА_10 він мав можливість довести свій злочинний умисел до кінця, що їм зроблено не було.

Про відсутність умислу на навмисне вбивство потерпілого свідчить і характер взаємовідносин між ОСОБА_14 та ОСОБА_10 , які до вчинення злочину перебували у дружніх відносинах, протягом тривалого часу дружили сім`ями, та час від часу зустрічалися та спілкувались.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції діячі в межах своїх повноважень, керуючись ч.3 ст.337 КПК України, правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 саме за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_9 покарання, відповідно до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його позитивні характеристики та обставини, що обтяжують покарання.

При цьому обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції встановлено не було.

До обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_9 суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Покарання ОСОБА_9 було призначено в межах санкції ч.1 ст.121 КК України і на думку апеляційного суду є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Водночас, згідно з ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Суд першої інстанції зарахував ОСОБА_9 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання 20 лютого 2017 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно частини 4 цієї ж статті судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Таким чином оскаржений вирок Приморського районного суду м.Одеси від 28 серпня 2019 року відносно ОСОБА_9 набирає законної сили з моменту постановлення апеляційним судом даної ухвали, тобто з 18 червня 2020 року.

Обвинувачений ОСОБА_9 перебував в режимі попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження з 20 лютого 2017 року (дата фактичного затримання) по 18 червня 2020 року (дата набрання вироком суду першої інстанції законної сили).

При перерахуванні цього терміну попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі випливає, що станом на момент апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_9 повністю відбув призначене йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, а тому він має бути звільнений з під варти негайно в залі суді.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м.Одеси від 28 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000491 від 20 лютого 2017 року, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

У зв`язку з повним відбуттям покарання звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в залі суду негайно.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4