ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2542/17 Номер провадження 11-кп/814/48/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали
кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0001092 від 23.08.2017 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17.11.2017 відносно
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чита Російської Федерації,
громадянки України, українки, освіта середня спеціальна,
розлученої, не працюючої, має малолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої:
встановила:
Цим вироком ОСОБА_10 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення
волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до

призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за

вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2017 року та

остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 (двох)

років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 19.08.2017 року в період

часу з 11 год. 00 хв. по 12 год. 00 хв. перебуваючи у приміщенні магазину

" ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташованого за адресою: м. Полтава, пр-кт Миру, 30-а, повторно

таємно шляхом вільного доступу викрала з торгівельної полиці машинку для

стрижки "Magio MG-589" вартістю 319 грн. 35 коп. (без ПДВ), чим завдала

власнику магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " фізичній особі - підприємцю ОСОБА_11

матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Прокурор в поданій апеляційній прохає вирок суду скасувати та

постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у

вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 року позбавлення волі. На

підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного

покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком

Ленінського районного суду м. Полтави від 02.08.2017 року та остаточно

призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років позбавлення

волі. Із вступної частини вироку виключити посилання суду на судимість від

29.12.1998 року.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що призначене покарання не

відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та

особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а судимість від 29.12.1998 року є погашеною.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.
Висновки суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд належно виконав зазначені вимоги закону.
При призначенні покарання обвинуваченій суд врахував як ступінь тяжкості вчинененого злочину, так і дані про особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Судом враховано, що обвинувачена неодноразово судима, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні малолітню дитину, новий злочин вчинила під час іспитового строку за попереднім вироком.
Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винної, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, що визнав обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, вірно вказавши на відсутність обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання.
Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання хоча й за своїм видом та розміром не максимальним, передбачене санкцією ч.2 ст.185 КК України, проте є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченої та запобіганню вчиненню нею нових злочинів, не є надмірно м`яким, а тому підстав для ухвалення нового вироку та призначення більш тяжкого покарання за вчинене, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Між тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про те, що із вступної частини оскаржуваного вироку слід виключити посилання суду на судимість ОСОБА_7 від 29.12.1998, оскільки відповідно до наявної у матеріалах кримінального провадження довідки про судимість обвинуваченої, за вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 29.12.1998 остання була засуджена за ч.1 ст.155-6 КК України (в ред. 1960 року) та звільнена від відбування покарання на підставі ч.3 ст.327 КПК України (в ред. 1960 року).
Відповідно до ч.3 ст.327 КПК України (в ред. 1960 року, станом момент ухвалення вироку від 29.12.1998) якщо підсудний визнається винним у вчиненні злочину, суд постановляє обвинувальний вирок і призначає підсудному покарання, передбачене кримінальним законом. Суд постановляє обвинувальний вирок без призначення покарання, якщо на момент розгляду справи в суді діяння втратило суспільну небезпечність або особа, яка його вчинила, перестала бути суспільно небезпечною.
Відповідно до ч.3 ст.88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Таким чином, оскільки вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 29.12.1998 покарання ОСОБА_7 не призначалось, вона вважається несудимою за даним вироком, а тому його слід виключити з анкетних даних обвинуваченої.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_12 - частково задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 17.11.2017 відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Виключити з вироку вказівку суду про судимість ОСОБА_7 від 29.12.1998 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 155-6 КК України, покарання не застосовувалось в силу ч. З ст. 327 КПК України.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців здня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4