В С Т А Н О В И В:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 4 ст. 152 КК України (в редакції Закону № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року) на 10 (десять) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 156 КК України (в редакції Закону № 600-VI від 25 вересня 2008 року) на 7 (сім) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_3 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення у період з 1 червня 2015 року по 22 грудня 2019 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення на два дні позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_3 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 156 КК України у вчиненні розпусних дій стосовно малолітньої ОСОБА_4 та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

ОСОБА_3 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 156 КК України у вчиненні незакінчених замахів на вчинення розпусних дій стосовно малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та виправданий на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України за відсутністю події злочину.

Із ОСОБА_3 стягнуті судові витрати на проведення експертизи № 504 від 02 червня 2015 року в сумі 491,04 грн. та на проведення експертизи № 761 від 20 травня 2015 року в сумі 491,04 грн.

В провадженні вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_2 , який брав участь в суді першої інстанції, в строк на апеляційне оскарження, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року, постановлений стосовно ОСОБА_3 , скасувати та «ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.»

Перевіривши подану апеляційну скаргу на предмет відповідності вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються:
1) найменування суду апеляційної інстанції;
2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив;
4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів;
6) перелік матеріалів, які додаються.

Разом з тим, апеляційна скарга прокурорамістить лише формальне посилання на м`якість призначеного покарання обвинуваченому та незаконність оскаржуваного рішення в частині виправдання ОСОБА_3 за обвинуваченям ч. 2 ст. 156; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 156 КК України, однак у чому воно виразилося, прокурор не зазначає, тобто, взагалі, відсутнє обґрунтування того, в чому полягає незаконність або необґрунтованість судового рішення.

Прокурор сформулював в апеляційній скарзі вимоги, зокрема, стосовно скасування вироку, постановленого стосовно ОСОБА_3 , та ухвалення нового вироку без зазначення статтей (часті статті) Особливої частини Кримінального кодексу України за якими необхідно визнати винним ОСОБА_3 та, в подальшому, не вказав, яке саме рішення суд апеляційної інстанції має прийняти за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити оскаржуване рішення.

А враховуючи, що апеляційна скарга на вирок подається прокурором з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема, мотивуючи свої доводи неправильною оцінкою судом доказів, прокурор в той же час не заявляє клопотання про дослідження конкретних доказів на підтвердження своєї позиції, що передбачено положеннями п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України, оскільки апеляційна скарга має містити клопотання про дослідження певних доказів.

Окремо слід вказати, що у вступній частині своєї апеляційної скарги, прокурором зазначено про оскарження вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2020, яке відсутнє в матеріалах провадження.

Вказані обставини унеможливлюють апеляційний розгляд, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурораОСОБА_2 , який брав участь в суді першої інстанції, не можна визнати такою, що відповідає вимогам ст. 396 КПК України, що є перешкодою для відкриття апеляційного провадження, а тому, відповідно до вимог ст. 399 КПК України, вона підлягає залишенню без руху, з наданням прокурору достатнього строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 399 КПК України, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурораОСОБА_2 , який брав участь в суді першої інстанції, на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004327 від 06 травня 2017 року стосовно ОСОБА_3 - залишити без руху.

Встановити прокуроруОСОБА_2 , який брав участь в суді першої інстанції, строк для усунення недоліків апеляційної скарги терміном в 7 (сім) днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити прокурору ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1