Провадження № 1-кс/331/800/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2020 року місто Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000425, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002171, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що невстановлені посадові особи ТОВ "Константа", шляхом зловживання довірою, привласнили грошові кошти громадян, при будівництві житлових комплексів «Зоряний» та «Тихий Центр», які знаходяться на території м. Запоріжжя. Сума збитку встановлюється.

Так у 2006-2007 р.р. ТОВ «Константа» оголосила про початок будівництва двох житлових комплексів: «Зоряний» по вул. Бородінська 24-А в м. Запоріжжя, житлова площа 32 315 кв. м., 225 квартир; та «Тихий центр» по вул. Фортечна 3-Б «Грязнова», житлова площа 38 912 кв. м., 339 квартир.

Термін введення в експлуатацію вказаних житлових комплексів був призначений на березень та жовтень 2009 року відповідно.

Однак в 2008 році, ТОВ «Константа» припинила будівництво об`єктів «Зоряний» і «Тихий центр». За інформацією із засобів масової інформації будівельна компанія отримала від фізичних осіб вкладників ТОВ «Константа» близько 150,9 млн. грн.

Згідно з колективною заявою фізичних осіб, які інвестували грошові кошти в будівництво вказаних житлових комплексів, ними було внесено грошових коштів на суму 148, 9 млн. грн. на протязі 2005-2010 років. Згідно бухгалтерській довідці ТОВ «Константа» вартість об`єкту незавершеного будівництва «Зоряний» станом на 01.09.2017 становить 97,7 млн грн., а вартість об`єкту незавершеного будівництва «Тихий центр» станом на 09.08.2019 становить 24 733 093 грн.

Також, на даний час в Господарському судді Запорізької області перебуває справа по банкрутству ТОВ «Константа».

Таким чином, встановлено, що ТОВ «Константа» незаконно заволоділа грошовими коштами фізичних осіб, які інвестували грошові кошти у вказане будівництво у сумі близько 30 млн. грн.

Крім того, фізичні особи вкладники інвестували у будівництво вказаних вище житлових комплексів грошові кошти, що дає підстави вважати, що фактично нерухомість у вказаних житлових комплексах належить інвесторам, оскільки будівництво здійснювалось за кошти вкладників.

Так, постановою слідчого від 05.04.2020, Житловий комплекс «Зоряний» по вул. Бородінська буд. 24-А, в м. Запоріжжя, житлова площа 32 315 кв. м., на 225 квартир та Житловий комплекс «Тихий центр» по вул. Фортечна буд. 3-Б, «Грязнова», житлова площа 38 912 кв. м., на 339 квартир визнані речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000425 від 28.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

На підставі вищевикладеного, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладання арешту на майно, а саме житлового комплексу «Зоряний» по вул. Бородінська буд. 24-А, в м. Запоріжжя (житлова площа 32 315 кв. м., на 225 квартир) та житлового комплексу «Тихий центр» по вул. Фортечна буд. 3-Б, «Грязнова» (житлова площа 38 912 кв. м., на 339 квартир), з метою подальшого забезпечення відшкодування матеріальних збитків завданих потерпілим, а також для забезпечення цивільних позовів, які можуть бути заявлені фізичними особами інвесторами вказаного будівництва.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд вказаного клопотання без його участі та участі слідчого, на задоволенні клопотання наполягає.
Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання, долучені до нього копії документів, дійшов наступного висновку.
Матеріалами справи встановлено, що в провадженні СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0002171, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно зі ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
В порушення цього слідчим в клопотанні не зазначено, а в матеріалах долучених до нього не міститься, актуальної інформації щодо власника майна, яке належить арештувати.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що метою накладання арешту на вищевказане майно є подальше забезпечення відшкодування матеріальних збитків та цивільних позовів, які можуть бути заявлені фізичними особами інвесторами вказаного будівництва, тобто фактично слідчий посилається на п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України. Разом з тим, по змісту клопотання є також посилання на ч. 3 ст. 170 КПК, відповідно до якої у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

По-перше, арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, та може мати місце, як то визначено в ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Крім того, згідно з положеннями статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з цим, згідно з ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Разом з тим, з матеріалів, доданих до клопотання про арешт майна слідує, що на момент звернення до слідчого судді, в рамках кримінального провадження № 0000425, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, повідомлення про підозру нікому не було вручено, відомості щодо існування цивільного позову відсутні, та його можливе заявлення в подальшому є лише припущеннями слідчого з посиланням на вірогідність.

По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України). Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування постанови про визнання речовим доказом від 05.04.2020 року у кримінальному провадженні № 0000425, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, слідчим зазначено, що житлові комплекси «Зоряний» та «Тихий центр» являються предметами, що були об`єктом кримінально противоправних дій, у зв`язку з чим є речовими доказами.

Разом з тим, не обґрунтовано яким критеріям речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, в межах якого подано клопотання, відповідають зазначені речі та документи, так само, як не доведено мети арешту вказаного майна, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (справи «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (справа «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (справа «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України). Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З огляду на викладене, беручи до уваги відсутність будь-яких даних обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які б відповідали меті та завданням арешту та свідчили про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні вказаного клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000425, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1