ЄУН № 336/3657/19
пр. № 1-кс/336/1411/2019
УХВАЛА
Іменем України
15 липня 2019 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 00000068 від 04.05.2019 року за ст. 190 ч. 1 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням по кримінальному провадженню № 00000068 від 04.05.2019 року за ст. 190 ч. 1 КК України про арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор до суду не з?явилась, за відсутності відомостей про засоби зв?язку з власником майна власник майна до суду не викликався.

При вивченні копій документів, доданих до клопотання слідчим суддею, з`ясовано наступне.

Як зазначено у клопотанні та відповідно до витягу з ЄРДР 04.05.2019 року до ЄРДР внесено відомості за фактом заволодіння квартирою по вул. Магістральній у м. Запоріжжя.

З доданих до клопотання документів вбачається, що відомості до ЄРДР внесені за рапортом прокурора ОСОБА_3 , яка таким чином набула статусу заявника у кримінальному провадженні у відповідності до положень ст. 60 КПК України.

Статтею 77 КПК України визначено, що прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача.

Всупереч вищевказаним положенням прокурор ОСОБА_3 , яка не має права брати участь у кримінальному провадженні, включена до групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.

При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 170 ч. 10 КПК України вказує, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Будь-яких підстав чи мети накладення арешту на квартиру у клопотанні прокурором не зазначено.

Крім того, з доданих до клопотання документів вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 20.02.2011 року.

Також до клопотання додано копію розпорядження Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 1007 від 19.04.2002 року про передання у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 .

Водночас копії належного свідоцтва про право власності на майно не надано, оскільки надані копія не підписана та не засвідчена печаткою, тож документом не являється.

Також відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру за іншими особами ніж ОСОБА_4 , тож взагалі не зрозуміло в який спосіб. Хто саме та чиїм саме майном, за версією прокурора, міг заволодіти.

З доданих до клопотання документів також не вбачається права якої саме особи порушені внаслідок начебто заволодіння квартирою, ані потерпілих, ані підозрюваних у кримінальному провадженні немає.

Враховуючи таке, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на вказане майно, адже прокурор, який звернулась з таким клопотанням, не має права виконувати повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, клопотання не обґрунтоване, адже не містить зазначення ані мети, ані підстав для накладення арешту на майно.
Керуючись ст. 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 00000068 від 04.05.2019 року за ст. 190 ч. 1 КК України про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1