Справа №463/1778/17
Провадження №1-кп/463/68/19
В И Р О К
іменем України

09 грудня 2019 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження № 0004358 від 29.12.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором ТзОВ «Вісо», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_5 28 грудня 2016 року близько 10 год. 40 хв., знаходячись за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 42, неподалік магазину «Свій Маркет», в ході словесного конфлікту із ОСОБА_6 , який виник на грунті особистих неприязних стосунків, знаючи про те, що здоров`я людини охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, реалізуючи свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, чим спричинив садна на обличчі та слизовій оболонці верхньої губи, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 спричинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні свою вину не визнав та пояснив, що 28.12.2016 року зранку близько 10.00 год. виїздив з подвір`я за місцем проживання на вул. Пасічній у м. Львові, поспішав, але виїзд був перекритий транспортним засобом потерпілого. Зважаючи на часті випадки коли водії своїми автомобілями перекривають єдиний виїзд з їх подвір`я і звернення в поліцію не давали позитивних результатів, прийняв рішення спустити колесо автомобіля щоб затримати водія та викликати працівників поліції для складання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення. Коли присів біля заднього колеса автомобіля зі сторони водія, до нього підбіг ОСОБА_6 , запитав, що він робить, почав шарпати за одяг та наносити удари по обличчі, по плечах, на що ОСОБА_5 намагався встати та оборонятися, можливо в той час і зачепив ненавмисно потерпілого, але умисно жодних ударів йому не наносив. Також заперечив наявність у нього в руках ножа, як зазначав потерпілий. До них підійшли працівники поліції, на його вимогу склали постанову відносно ОСОБА_6 про вчинення ним адміністративного правопорушення. Тому вважає, що потерпілий з метою помсти вирішив написати заяву про ніби то його побиття. Натомість, саме йому було пошкоджено одяг, нанесено тілесні ушкодження - синці на обличчі під оком та на плечі, які в той же день бачила дружина, а на наступний день чи через день його товариші. По даному факту відносно ОСОБА_6 закрито кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строків давності.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування, судового розгляду та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 даними в судовому засіданні про те, що 28.12.2016 року зранку доставляв товар в магазин «Свій Маркет», що на вул. Пасічній у м. Львові. Припаркував свій автомобіль на кілька хвилин біля дверей, де вигружають товар, перекривши тим самим виїзд з подвір`я. Коли повернувся до автомобіля, біля заднього колеса з ножем в руках сидів ОСОБА_5 . Останній склав ніж, заховав в кишеню, встав і почав кричати, що йому заблокували виїзд, був агресивний, махав руками, на що потерпілий просив мирно вирішити це питання та одночасно зловив його за руки, а потім тримав за плечі щоб той не наніс йому тілесні ушкодження. Коли відпустив, то обвинувачений наніс йому удар в обличчя, кулаком правої руки, так що розбив губу. Також пізніше побачив, що в нього порвана куртка. Після цього підійшли працівники поліції, склали відносно нього постанову про адміністративне правопорушення з приводу неналежного паркування автомобіля. Він за свої дії поніс покарання, тому вважає, що ОСОБА_5 також має відповідати за свої дії, оскільки удар він наніс йому свідомо та умисно.

Показаннями свідка ОСОБА_7 даними в ході судового розгляду про те, що він та його напарник ОСОБА_8 вкінці грудня 2016 року несли чергування як інспектори Управління патрульної поліції. На вул. Пасічній у м. Львові через дорогу побачили, що між обвинуваченим та потерпілим відбувається конфлікт, тому побігли в їх сторону. Між ними відбувалася шарпанина, агресія, бійка, він біг першим і чітко побачив як ОСОБА_5 наніс один удар потерпілому в область обличчя, а ОСОБА_6 в свою чергу намагався нанести йому удар. Вони силою розвели їх в сторони, вислухали пояснення з приводу конфлікту, на вимогу обвинуваченого відносно водія ОСОБА_6 винесли постанову за порушення ПДР України, також останній написав на місці заяву про неправомірні дії ОСОБА_5 . Також побачив, що в потерпілого було почервоніння на обличчі, розбита губа.

Аналогічними за змістом та по суті показаннями свідка ОСОБА_8 інспектора Управління патрульної поліції, за виключенням того, що цей свідок біг позаду напарника та особисто не бачив нанесення будь-яких ударів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що в день події їздив з ОСОБА_6 в його автомобілі, допомагав розвозити товар. У зв`язку з тим, що потерпілий припаркував свій автомобіль так, що перегородив обвинуваченому виїзд з подвір`я між ними виник конфлікт та шарпанина, в ході якої він бачив як ОСОБА_5 навмисно вдарив потерпілого в обличчя, після чого в останнього була розбита губа. Початку конфлікту не бачив, знає про це зі слів ОСОБА_6 , але удар бачив особисто.

Свідок ОСОБА_10 показав, що в день події приймав товар в магазині, його покликали з приводу бійки на вулиці між обвинуваченим та потерпілим, не пригадує з чиїх слів дізнався про обставини конфлікту, самої бійки не бачив, очевидцем нанесення тілесних ушкоджень не був, на наявність тілесних ушкоджень особисто не звернув увагу. Коли прибули працівники поліції, переглядали записи з відеокамери з магазину, але самої бійки не було видно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 сусід обвинуваченого показав, що в дворі часто відбуваються конфлікти у зв`язку з тим, що водії припарковують свої автомобілі і загороджують виїзд та в`їзд на подвір`я. В день події, перебуваючи на відстані, бачив як ОСОБА_5 присів біля автомобіля потерпілого, який був припаркований на виїзді з подвір`я, тому зрозумів, що він хоче спустити йому колесо. Між ними відбулася шарпанина, агресія, потерпілий тримав обвинуваченого за плечі, ударів не бачив.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що в день події її чоловік ОСОБА_5 прийшов додому в порваній куртці, з почервонінням на обличчі, які пізніше перетворилися в синці, та розповів про обставини, зокрема повідомив, що ОСОБА_6 наніс йому удари, а він його не бив.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 товариші обвинуваченого в судовому засіданні також показали, що про обставини події знають зі слів обвинуваченого, останнього бачили через один-два дні після цього в бані та підтвердили наявність в ОСОБА_5 синця на обличчі та на плечах.

Заявою, поданою на місці події 28.12.2016 року, яку прийняв інспектор УПП ОСОБА_8 , адресовану до Личаківського ВП ГУНП у Львівській області (а.с.166), потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що невідома особа спускала колеса в його автомобілі та нанесла йому тілесні ушкодження. 29.12.2016 року такі відомості внесено до ЄРДР (а.с.167).

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 2436 від 30.12.2016 року у ОСОБА_6 згідно записів медичної документації лікарями травмпункту № 2 м. Львова 28.12.2016 року та при проведенні судово-медичної експертизи виявлено садна на обличчі та на слизовій оболонці верхньої губи, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, могли утворитися від дії тупих предметів та по періоду виникнення можуть відповідати 28.12.2016 року. Судово медичних даних, які б свідчили про виникнення тілесних ушкоджень внаслідок падіння потерпілого на площину з висоти власного зросту немає.

При проведенні слідчого експерименту 16.03.2017 року з участю потерпілого ОСОБА_6 (а.с.174-179), останній відтворив як тримав обвинуваченого за руки і як той наніс йому удар кулаком правої руки в ділянку обличчя.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2017 року (а.с.180-184) підтверджується як свідок ОСОБА_9 відтворив нанесення удару ОСОБА_15 кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілого.

Натомість при проведенні слідчого експерименту з участю обвинуваченого (а.с.185-194), останній заперечив нанесення потерпілому удару, а відтворив як ОСОБА_6 наніс йому удар. Його пояснення підтверджують ті обставини, за яких розпочався конфлікт і виникла шарпанина.

Висновком судово-медичної експертизи № 48 від 12.01.2017 року (а.с.170) підтверджено наявність в ОСОБА_5 синців на лівому плечі, які могли утворитися внаслідок стиснення пальцями руки, могли виникнути 28.12.2016 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.06.2019 року закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 125 ч.1 КК України (по тих же подіях), звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

На дослідженому в судовому засіданні диску з відеозаписом із нагрудних камер працівників поліції, які прибули на місце події (а.с.173), зафіксовані обставини подальшого розвитку подій. Із запису вбачається, що працівники Управління патрульної поліції, як надалі встановлено свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають через дорогу від місця знаходження потерпілого та обвинуваченого. ОСОБА_8 вказує туди рукою і інспектори біжать в їх сторону. В ході цього обвинувачений та потерпілий стоять, тримають один одного, між ними відбувається бійка. Працівники розводять їх в сторони, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розповідають обставини події, при цьому останній надалі перебуває в знервованому стані, вимагає складення постанови відносно водія. Працівники поліції вбачають в діях ОСОБА_5 ознаки дрібного хуліганства. На відео видно, що у потерпілого порвана куртка. В салоні патрульного автомобіля між інспекторами відбувається розмова про те, щоб ОСОБА_5 доставити у відділок поліції та скласти рапорт за бійку. Дійсно на місці відносно ОСОБА_6 складено постанову про адміністративне правопорушення за порушення ПДР України. Під час перегляду відеозапису з камери відеоспостереження магазину, де самої бійки не видно, інспектор УПП повідомляє про обставини: «той встав, виїзд загородив, а той водієві напхав, губа розбита». Також в розмові підтверджується і та обставина, що раніше мешканці району неодноразово викликали працівників поліції, в тому числі і ОСОБА_5 , з приводу блокування проїзду до подвір`я.

Таким чином, оцінюючи показання потерпілого, свідків, а також обвинуваченого в частині наявності конфлікту суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються наведеними об`єктивними письмовими доказами. Потерпілий та свідки, які бачили нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, детально відтворили обставини події, вказали локалізацію нанесення тілесних ушкоджень, такі показання відповідають висновку судово-медичної експертизи, даним наведеним в записах травмпункту та підтверджуються іншими письмовими доказами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого в заперечення своєї вини, та розцінює їх як намір уникнути кримінальної відповідальності. Такі його показання спростовуються вище наведеними доказами. Покликання на те, що він не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень, а міг нанести такі ненавмисно під час шарпанини, є неспроможні, виходячи з обставин, які склалися. Так, побачивши в черговий раз заблокований виїзд з подвір`я ОСОБА_5 , який поспішав, очевидно обурився, став агресивним, його дії були спрямовані на затримання водія, але вже в ході конфлікту, на переконання суду, між потерпілим та обвинуваченим відбулася саме бійка, а не просто шарпанина. Потерпілий, свідки - інспектор ОСОБА_7 , напарник потерпілого ОСОБА_9 підтвердили, що особисто бачили нанесення ОСОБА_5 удару в обличчя потерпілого. Наявність розбитої губи у ОСОБА_6 підтверджена висновком експертизи, відеозаписом. Відтак, за неприязних стосунків, які склалися, наносячи удар в обличчя потерпілого, ОСОБА_5 усвідомлював, що завдає шкоди здоров`ю потерпілого, тому діяв умисно. Такий факт встановлено судом беззаперечно, тому у потерпілого не було підстав оговорювати обвинуваченого чи діяти з помсти.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, якою визначено межі судового розгляду, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
В даному випадку у суду немає правових підстав встановлювати обставини та надавати оцінку неправомірним діям потерпілого по факту нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_16 . Матеріалами справи підтверджено факт нанесення останньому тілесних ушкоджень зі сторони ОСОБА_6 , суд не виключає наявності у нього і інших тілесних ушкоджень, які на час проведення експертизи були відсутні, однак встановлення таких обставин є за межами цього судового розгляду. По даному факту кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України закрито за нереабілітуючими підставами, і в межах цього провадження такі обставини не досліджуються. Суд лише констатує факт, що бійка виникла між двома учасниками, що характеризує обставини події.

В той же час позиція захисника, що ОСОБА_5 діяв в стані необхідної оборони, насамперед спростовується показаннями самого обвинуваченого, який заперечив нанесення тілесного ушкодження, а лише припускав, що міг ненавмисно зачепити потерпілого.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Аналізуючи в сукупності вище наведені докази, судом беззаперечно встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим мала місце бійка, під час якої вони взаємно нанесли тілесні ушкодження один одному. За змістом пояснення ОСОБА_5 він не вчиняв умисних дій, не наносив тілесні ушкодження, не завдав шкоди, що не охоплюється поняттям необхідної оборони. З протилежної сторони не встановлено обставин, за яких би він мав захищатися від посягання. Зокрема, з відеозапису подій вбачається, що бійка продовжувалася і надалі, коли обвинувачений і потерпілий стояли та тривала до часу прибуття інспекторів УПП, які її і зупинили.
Відтак, оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведено повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є злочином невеликої тяжкості; особу винного, який раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, праці, міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні дитину; відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та приходить до висновку, що покарання слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді штрафу, що буде достатнім покаранням для виправлення та перевиховання ОСОБА_5 , а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Розмір штрафу належить визначити у відповідності до ст. 53 КК України, врахувавши, що вчинено злочин невеликої тяжкості, обвинувачений має на утриманні малолітню дитину.

Разом з тим, у відповідності до ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як встановлено судом злочин вчинено ОСОБА_5 28.12.2016 року, і на даний час минуло більше як два роки з дня вчинення злочину, що є правовою підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, наслідком чого відповідно до ст. 284 КПК України є закриття кримінального провадження. Однак, згідно з ст. 285 КПК України обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, тому судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Враховуючи, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти закриття кримінального провадження за нереабілітуючою його підставою, слід ухвалити обвинувальний вирок і у відповідності до ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання з підстави передбаченої п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ у кримінальному провадженні диск з відеозаписом подій, який знаходиться в матеріалах справи, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу розміром 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (шістсот вісімдесят гривень) в дохід держави.

У відповідності до ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді штрафу з підстави передбаченої п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ у кримінальному провадженні диск з відеозаписом подій, який знаходиться в матеріалах справи, залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Личаківський районний суд м. Львова.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1