Справа № 524/982/19
Провадження № 1-кп/524/193/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду м.Кременчука Полтавської області кримінальне провадження , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000439 від 03.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя, Запорізької області , українця , громадянина України, не працюючого, учня 9 го класу Недогарівського ліцею, не одруженого, із неповною середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

02.02.2019 року близько 12 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_5 , виходячи з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна , перебуваючи в салоні маршрутного таксі «Кременчук Ялинці», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на зупинці громадського транспорту «Ринок» по вул. Небесної Сотні, , м. Кременчука, Полтавської області, побачив у водія маршрутного таксі, потерпілого ОСОБА_7 , на панелі приборів транспортного засобу прикріплений синій мішечок корзинку для зберігання мобільного телефону із написом «GUARDA AUTO», з грошовими коштами купюрами по 5 гривень 54 штуки, на суму 270 грн., який він відкрито для оточуючих , вирвав з панелі маршрутного таксі , чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 270 грн. З місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину визнав повністю і пояснив , що 02.02.2019 року близько 12 год. 00 хв. він перебував в салоні маршрутного таксі , який прямував «Кременчук Ялинці», їхав до перукарні м. Кременчука . На зупинці «Центральний ринок» він побачив біля водія на решітці кондиціонера сумочку із грошима і при виході із маршрутного таксі вирвав вищевказану сумочку з грошима і побіг у двори. За ним погнався водій маршрутного таксі, та кричав «зупиніть його», але наздогнати його не зміг. У дворах його зупинив невідомий чоловік, який передав його водію маршрутного таксі. Водій маршрутного таксі викликав поліцію і передав його поліцейським. Він коли біг з маршрутного таксі у двори будинків міг розпорядитись сумочкою яку вкрав , а саме викинути її . Він скоїв грабіж у зв`язку із тим, що йому були необхідні гроші для того, щоб зробити подарунок своїй дівчині. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що іі син ОСОБА_5 не вийшов із під її контролю , так як слухається її, завжди тримає її в курсі свого місцезнаходження, ніколи не запізнюється додому. Він завжди допомагає їй по господарству, може приготувати їсти, наколоти дрова. Її син вчинив злочин у зв`язку із тим, що хотів своїй дівчині подарувати подарунок на «День всіх закоханих». Її син знав, що на даний час в неї немає грошей і вирішив самостійно знайти гроші на подарунок. У школі він навчається добре. Син є її «правою рукою», оскільки допомагає, їй у всьому. Вони проживають неповною сім`єю, оскільки її чоловік та батько ОСОБА_5 помер.
Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглядати кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 без його участі. Матеріальна шкода йому відшкодована повністю, майно повернуто у повному обсязі. Цивільний позов заявляти не буде. Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 просить призначити на розсуду суду. (а.с. 14)

Представник служби у справах дітей Автозаводської районної державної адміністрації Полтавської області у судове засідання не з`явився , 22.04.2019 року через канцелярію Автозаводського районного суду м. Кременчука надав заяву в якій просив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України, розглядати без участі представника служби. При прийнятті рішення по кримінальному провадженню служба у справах дітей покладається на розсуд суду. (а.с. 20).
Представник сектору ювенальної превенції Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області у судове засідання не з,явився , про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , про причини неявки суду не повідомив, заяв в провадження Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому суд приходить до висновку , що представник сектору ювенальної превенції Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області без поважних причин не з,явився у судове засідання.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ст.349 ч.3 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доказаним у судовому засіданні скоєння обвинуваченим злочину середньої тяжкості і кваліфікує його дії за ст. 186 ч.1 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При ухваленні вироку, суд враховує досудову доповідь органу пробації із якої слідує, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства , низький рівень вчинення ним повторного кримінального правопорушення , крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд також враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до злочинів середньої тяжкості, і його вчинено ним у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, на момент вчинення правопорушення виховувався в неповній сім`ї матір`ю, задовільно навчається у загальноосвітній школі, позитивно характеризується за місцем навчання , раніше не притягався до адміністративної відповідальності, думку прокурора, який вважає можливим звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, та думки інших учасників судового провадження про можливість перевиховання неповнолітнього, суд доходить висновку, що обвинувачений на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його неповнолітній вік. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені .
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру, передбачені п.3 ч.2ст. 105 КК України, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_6 , яка, як встановлено в судовому засіданні, з урахуванням позитивних даних про неї та її здатності благотворно впливати на поведінку неповнолітнього сина, має проводити ефективні заходи виховного характеру, необхідні для забезпечення позитивного виховного впливу на нього та постійного контролю за його поведінкою, та підтвердила свою згоду на це в судовому засіданні.
Строк передачі неповнолітнього під нагляд матері, передбачений ст.105 ч.2 п.3 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього строком на один рік. Також звільняючи від покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , суд не визначає його вид і розмір виходячи із існуючої судової практики , яка викладена у п. 16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні) керуючись ст.. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Статтею 105 КК України передбачено, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру як застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Зазначені вимоги також містяться в ст.5 КК України.
Враховуючи те, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.186 ч.1 КК України, яке вчинив неповнолітній обвинувачений, згідно ст.12 ч.3 КК України, є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, вчинене ним умисно, а також те, що скоїв він його 02.02.2019р., тобто до ухвалення Закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що керуватися при вирішенні питання про застосування до обвинуваченого примусових заходів виховного характеру у даному випадку слід ст.105 КК України, яка діє на момент вчинення кримінального правопорушення, так як положення даної статті передбачають можливість застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього за вчинення ним умисного кримінального правопорушення середньої тяжкості.
А тому суд вважає, що обмеження до застосування обвинуваченому примусових заходів виховного характеру, передбачені ст.497 ч.1 КПК України, а саме, те, що даною статтею не передбачена можливість застосування примусових заходів виховного характеру за умисне кримінальне правопорушення середньої тяжкості, з урахуванням ст.58 Конституції України, ст.5 КК України, не повинні застосовуватись, так як кримінальне правопорушення вчинено до ухвалення та набрання законної сили Закону України про кримінальну відповідальність, яким будуть визначені кримінальні правопорушення та кримінальні проступки.
Відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Речові докази по справі корзинку для зберігання мобільного телефону із написом «GUARDA AUTO», із грошовими коштами купюрами по 5 гривень 54 штуки, на суму 270 грн., які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 відповідно до ст.. 100 КПК України залишити йому за належністю.

Керуючись ст.ст.368,370,371,373,374 КПК України, суд,-
У х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.1 КК України .
На підставі ст. 105 ч.1 КК України, звільнити ОСОБА_5 від покарання, без визначення його виду і розміру, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені вимогами ст.105 ч.2 п.3 КК України, у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Мелітополя, Запорізької області, строком на один рік.
Строк виконання примусового заходу виховного характеру обраховувати з моменту набрання вироком суду законної сили.
Речові докази по справі корзинку для зберігання мобільного телефону із написом «GUARDA AUTO», із грошовими коштами купюрами по 5 гривень 54 штуки, на суму 270 грн., які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 відповідно до ст.. 100 КПК України залишити йому за належністю.

Вирок може бути оскаржений в Полтавський апеляційний суд, через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя: