Справа № 464/2152/19
пр.№ 1-кп/464/363/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2019 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/2152/19, внесене 11.04.19. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000920, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нестюки Золочівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, гр-на України, з неповною вищою освітою, невійськовозобов*язаного, одру-женого, пенсіонера, працюючого водієм ТзОВ «Лічен», судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту: обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 ;

учасник провадження потерпілий ОСОБА_6 (подав заяву про розгляд справи в його відсутності), -

з участю: прокурора, обвинуваченого та його захисника, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 11 квітня 2019 року об 11.20 год., керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Віто 109 CDІ» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним у крайній лівій смузі руху по вул.Сихівській у м.Львові в напрямку до вул.Зеленої у м.Львові, при проїзді нерегульованого пішохідного переходу порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5; Розділу 2 п.п.2.3 б та д; Розділу 12 п.п.12.4, 12.9; Розділу 18 п.п.18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України № 1306 від 10.10.01., що виразилося у тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, і рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху 50 км/год та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким у сусідній смузі руху інший транспортний засіб зменшив швидкість, щоб надати дорогу пішоходам, які знаходились на ньому, не зупинився і продовжив рух, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який переходив дорогу на нерегульованому пішохідному переході справа наліво до вулиці Морозної, неподалік будинку № 19, у м.Львові, та отримав тяжке тілесне ушкодження: ВПТТ, ЗЧМТ, перелом основи черепа, перелом кісток лицевого скелету, струс та забій головного мозку; множинні садна голови, що відносяться до легкого ступеня тяжкості; тупу травму грудної клітки, закритий перелом 8-10 ребер справа, закритий перелом 9-10 ребер зліва, закритий перелом верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням фрагментів, що відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров*я.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, порушив правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та дав показання, аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро покаявся, вибачився за свої дії, просив врахувати відсутність претензій з боку потерпілого. Усвідомив вчинене із запевненням, що подібне не вчинить та просить суд суворо не карати, врахувати, що працює, має дружину-пенсіонера і за 27 років водійського стажу таке в ним сталося вперше.

Потерпілий у судове засідання не з*явився, подав суду заяву з проханням розглядати кримінальне провадження у його відсутності, з врахуванням відсутності претензій до обвинуваченого останнього суворо не карати та не заперечує проти спрощеного розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого. Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, так як він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, вчинення обвинуваченим необережного злочину, який згідно із ст.12 КК України, є тяжким, особу обвинуваченого, який є пенсіонером, але працює, одружений, має постійне місце проживання, дружину-пенсіонера, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, хронічними захворюваннями не страждає, судимості не має, досудову доповідь Золочівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Львівській обл., щиро розкаюється у вчиненому.

Отже, враховуючи характер вчиненого та його суспільну небезпеку, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, міцність його соціальних зв*язків, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, вибачився за вчинене, активно сприяв розкриттю злочину, відсутність претензій до нього з боку потерпілого та прохання останнього суворо не карати, що є обставиною, що пом`якшує його відповідальність, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії - ч.2 ст.286 КК України, а саме позбавлення волі на мінімальний строк - три роки без призначення додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням викладених вище обставин, бездоганного 27-річного водійського стажу та перебування на посаді водія в ТзОВ "Лічен". Саме такий вид та розмір покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження ним нових злочинів.

Проте за умовами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п*яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому з урахуванням особи винного та конкретних обставин справи, а саме визнання обвинуваченим своєї провини та висловлення щирого каяття з приводу вчиненного ним суспільно небезпечного винного діяння, вік особи та його соціальний статус, відсутність до нього претензій у потерпілого, бездоганну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду справи, який сприяв ходу слідства, а також думку потерпілого з приводу призначення обвинуваченому покарання з досудовою доповіддю органу пробації, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості злочину та особи винного будуть необхідними та достатніми для його виправлення.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов*язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так, ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 15.04.19. в даному кримінальному провадженні накладено арешт на майно - автомобіль «Мерседес Бенц Віто CDI» р.н. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом по справі постановою слідчого від 11.04.19. та переданий на зберігання ОСОБА_3 згідно з розпискою від 15.05.19. Відтак, накладений арешт слід скасувати, а речовий доказ, що належать засудженому, слід повернути по-приналежності.

Процесуальні витрати по справі (відповідно до наданої суду довідки про витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи № 1/554 від 27.05.19.) в розмірі 1570,10 грн. слід стягнути з ОСОБА_3 .

Враховуючи, що заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу до ОСОБА_3 не застосовувались, відсутність відповідних клопотань та поведінку останнього під час розгляду справи, призначення покарання без реального його відбування, підстави для обрання йому запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373, 374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 15.04.19., на автомобіль «Мерседес Бенц Віто CDI» р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 .

Речовий доказ - автомобіль «Мерседес Бенц Віто CDI» р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , - залишити по-приналежності.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 1570,10 грн. витрат на проведення ЛНДЕКЦ інженерно-транспортної експертизи № 1/554 від 27.05.19.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий-суддя ОСОБА_1