КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2.,

суддів - ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

секретаря - ОСОБА_5.,

за участю:

адвоката, який діє

в інтересах заявника - ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_6., на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000030 від 20.03.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205, ч.2 ст.205, ч.3 ст.209, ч.3 ст.358 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

07 червня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7. в рамках кримінального провадження №0000030 від 20.03.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205, ч.2 ст.205, ч.3 ст.209, ч.3 ст.358 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене 04.06.2019 року під час обшуку індивідуального банківського сейфу НОМЕР_1, який знаходиться АДРЕСА_1.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11.06.2019 року клопотання прокурора задоволена та накладено арешт на вказане майно. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на положення ч.2 ст.170 КПК України та зазначив, що арешт на перелічене в клопотанні майнонеобхідний з метою всебічного, повного і неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, а також для забезпечення збереження речових доказів.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_6. подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки ОСОБА_1, а також вилучені речі та документи, які знаходилися у банківському сейфі, не мають жодного відношення до кримінальних правопорушень, які розслідуються, та осіб, яких суд постановив обшукати. При цьому, ОСОБА_1 не є підозрюваною, обвинуваченою у кримінальному провадженні №0000030, а вилучені під час обшуку документи, печатки, штампи належать особам, які також не мають жодного відношення до кримінального провадження. Крім того, апелянт зазначає, що обшук проводився не уповноваженими особами, які не входять до переліку осіб, зазначених в ухвалі слідчого судді, а тому вилучене майно не може бути визнано допустимим доказом у кримінальному провадженні. Тому просить скасувати ухвалу слідчого судді від 11.06.2019 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- адвоката ОСОБА_6., який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі;

- ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування встановлено, що до злочинної схеми від сплати податків та фіктивного підприємництва, серед інших, причетна ОСОБА_1, яка діючі у змові з іншими невстановленими особами організувала схему по ввозу дорогоцінних виробів на територію України контрабандним шляхом, через підконтрольну групу ФОП та підприємств з ознаками фіктивності, де в ході проведення обшуку індивідуального банківського сейфу, який знаходиться у відділенні «Київське 54» АТ «Альфа Банк»було вилучено речі та документи, які в подальшому, відповідно до постанови слідчого, їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя дійшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об'єктивні підстави вважати вилучені речі та документи, які знаходилися у банківському сейфі такими, що не мають жодного відношення до кримінальних правопорушень, які розслідуються, та осіб, яких суд постановив обшукати, а також, що ОСОБА_1 не є підозрюваною, обвинуваченою у кримінальному провадженні №0000030, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки слідчим доведено, що вилучені речі та документи, відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України та їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою їх арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

При цьому, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину. Лише зобов'язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об'єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, вилучене 04.06.2019 року під час обшуку індивідуального банківського сейфу НОМЕР_1, який знаходиться АДРЕСА_1, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_6., слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_6., залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000030 від 20.03.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205, ч.2 ст.205, ч.3 ст.209, ч.3 ст.358 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4