Справа № 447/770/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/772/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 ,
на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року про відмову в задоволенні подання щодо умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИЛА:

вказаною ухвалою суду відмовлено у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Ухвала мотивована тим, що засуджений відбуває покарання призначене за сукупністю вироків. Оскільки на шлях виправлення він став лише наприкінці 2017 року, не навчається, незважаючи, що школу закінчив ще у 2013 році (у зв`язку із цим суду незрозуміло, як засуджений зможе заробляти собі на життя), враховуючи, що поведінка засудженого під час відбування покарання не є стабільною та такою, що засвідчує його безумовне виправлення, у суду відсутні підстави для задоволення подання.
Не погоджуючись з таким рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким подання задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ним допускались двічі порушення режиму утримання, але такі ним були вчинені під час відбуття покарання у Білозерській виправній колонії (№ 105) Херсонської області. Після прибуття у Миколаївську виправну колонію (№ 50) зарекомендував себе із позитивної сторони, має заохочення, вимоги адміністрації виконує, режиму відбуття покарання не порушує, працює кухарем в їдальні. На даний час перебуває на дільниці соціальної реабілітації, працює на ТзОВ «Львівський сад» різноробочим. Має батьків, з якими підтримує зв`язок та колишнє місце проживання.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на заперечення апеляційної скарги та підтримання п висновків оскаржуваної ухвали, думку представника установи виконання покарань, засудженого, вивчивши матеріали судової справи, оглянувши особову справу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі постанова Пленуму ВСУ) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення (ч. ст.. 107 КК).
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання (п. 17 постанови Пленуму ВСУ).
При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК (пункт 5 постанови Пленуму ВСУ)
Як вбачається зі змісту подання, характеристики та довідки про заохочення та стягнення, поданих в суд з місця відбування покарання, ОСОБА_7 , з часу прибуття (07.12.2017 р.) до Миколаївської виправної колонії № 50, порушень встановлених правил внутрішнього розпорядку не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався. За власною ініціативою з перших днів перебування у колонії виявив бажання працювати (залучається до роботи в їдальні), до роботи відноситься добре. Приймає участь у суспільно-корисній праці щодо покращення комунально-побутових умов засуджених, як в порядку черговості, так і з власної ініціативи. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, робить для себе висновки. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці у їдальні установи та на контрагентському об`єкті (ТзОВ Фуджікура Аутомотів Україна Львів») 4 рази заохочувався правами начальника установи. Постановою комісії Миколаївської ВК № 50 від 20 червня 2018 року переведений до дільниці соціальної реабілітації.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою в колонії та ставленням до праці довів своє виправлення. Також повідомив, що оскільки договір між виправною колонією та ТзОВ Фуджікура Аутомотів Україна Львів» на даний час розірвано, засуджений працевлаштований на іншому контрагентському об`єкті ТзОВ «Львівський сад». Невідбута ОСОБА_7 частина покарання складає 1 рік 6 місяців та 20 днів.
Колегія суддів, з врахуванням наведених обставин, вважає що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що не представлено доказів виправлення засудженого. Саме характеристика засудженого за час відбування покарання, його поведінка, відношення до праці, свідчить про виправлення та можливість застосування положень ст. 107 КК України.
Щодо стягнень, отриманих засудженим під час відбуття покарання у Білозерській виправній колонії (№ 105) Херсонської області, на думку колегії суддів, такі не можуть бути однією із підстав для відмови у задоволенні подання, враховуючи інші докази, які містяться в матеріалах справи і які свідчать про виправлення засудженого. Зокрема, одне з них знято достроково, інше погашено.
При цьому колегія суддів враховує той факт, що незважаючи на наявність судимостей, ОСОБА_7 вперше відбуває покарання в місцях позбавлення волі.
Також в ході апеляційного розгляду встановлено, що засуджений не втратив зв`язок зі своїми батьками, а саме мамою і за їх адресою збереглося місце його проживання. У разі застосування до нього умовно-дострокового звільнення, надав зобов`язання про повернення до цього місця проживання.
Мотиви районного суду, в частині того, що оскільки засуджений не навчається, то суду не відомо, як він в подальшому зможе заробляти собі на життя є юридично неспроможними та не узгоджуються із роз`ясненнями, які містяться в п. 13 постанови Пленуму ВСУ, згідно з якими відсутність у матеріалах даних про можливість працевлаштування засудженого після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не може бути підставою для відмови у задоволенні подання.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала як така, що є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи, підлягає скасуванню із постановленням нової про задоволення подання.
Керуючись ст. 107 КК України, ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задоволити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 25 липня 2019 року скасувати, ухвалити нову, якою подання задоволити.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 умовно-достроково від відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2017 року на невідбутий термін - один рік шість місяців 20 днів.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4