Номер провадження: 11-кп/813/1707/19
Номер справи місцевого суду: 501/140/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13.09.2019 р. в рамках розгляду кримінального провадження № 0001092, внесеного до ЄРДР 03.12.2018 року, якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іллічівськ (нині - Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в рамках розгляду кримінального провадження № 0001092, внесеного до ЄРДР 03.12.2018 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11.11.2019 року.

Мотивуюче своє рішення, суд першої інстанції, зазначив, що обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Обставини злочину свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що зберігається ризик, передбачений ст. 177 КПК України.
Судом враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину (позбавлення волі на строк від семи до десяти років), а й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання, у тому числі відсутність в нього родини й утриманців, відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи.
Беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку що існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватись від суду, та вважає, що зазначений ризик за час перебування обвинуваченого під вартою не зменшився та не нівелюється позитивними характеристиками обвинуваченого.
Обставини, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які б виключали застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з підстави того, що:
- твердження обвинувачення про наявність у ОСОБА_7 умислу та мотиву на спричинення тяжких тілесних ушкоджень є безпідставним та необґрунтованим;
- ОСОБА_7 є громадянином України, має міцні соціальні зв`язки, зокрема постійне місце роботи в ПП Аеромарин Кат, постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , є професійним спортсменом, що підтверджується чисельними грамотами та дипломами, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;
- станом на 13.09.2019 року судом допитано усіх свідків у кримінальному провадженні, досліджено усі письмові докази, а відповідно ризики на які посилається сторона обвинувачення не доведені;
- районний суд залишив поза увагою відсутність в оголошеному прокурором клопотанні викладу фактичних обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини і взагалі;
- в обґрунтування свого рішення про ув`язнення ОСОБА_7 районний суд не навів жодного доводу на користь тримання ОСОБА_7 під вартою, зокрема, обмежившись оголошенням лише резолютивної частини ухвали, що суперечить кримінальному процесуальному закону.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби за адресою його постійного проживання.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 13.09.2019 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Іллічівському міському суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження № 0001092, внесене до ЄРДР 03.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13.09.2019 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який скоєний умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, що призвели до загибелі особи, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання його винним (у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Колегія суддів вважає, що вказаний ризик обґрунтований під час розгляду клопотання прокурора, в тому числі тим, що ОСОБА_7 не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки.

Доводи захисника з приводу наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 місця роботи в ПП «Аеромарин Кат» на посаді механіка підтверджуються характеристикою станом на 28.12.2018 р. та будь-який відомостей щодо збереження за останнім місця роботи, на даний час, до суду апеляційної інстанції не надано.

Наявність у обвинуваченого певної кількості нагород як професійного спортсмена жодним чином не пом`якшує відповідальності останнього та не вплинуло на характер і обставини вчиненого злочину, в якому він обвинувачується, який в свою чергу потягнув за собою смерть людини, життя якої є найвищою соціальною цінністю держави та охороняється Законом.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущення, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

Тому доводи захисника ОСОБА_8 з даного приводу не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовані під час апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для звільнення обвинуваченого, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Викладаючи мотиви прийнятого рішення суд, в томі числі приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України», відповідно до якого суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, проте обсяг мотивування може бути різним залежно від характеру рішення. Та Висновок Консультаційної ради європейських судів № 11 (2008) відповідно до якого виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення. Згідно з пунктом 41 зазначеного Висновку обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до практики ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може надавати кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13.09.2019 р., якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України під час судового розгляду кримінального провадження № 0001092, внесеного до ЄРДР 03.12.2018 рокупродовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.11.2019 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4