Справа № 307/1051/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.05.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
захисника володільця майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/257/19, за апеляційною скаргою, яку подали ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :

ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2019 року задоволено погоджене прокурором Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 (далі прокурор) клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 (далі слідчий) й накладено арешт на тимчасово вилучене майно - вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є ОСОБА_5 , мешканка АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, зі зберіганням на спеціальному майданчику ДП МВС України "Інформ-ресурс" при Тячівському ВП ГУНП у Закарпатській області за адресою в м. Тячів, вул. Промислова, 6, Закарпатської області.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 05.04.2019 до Тячівського районного суду Закарпатської області звернувся слідчий із погодженим прокурором клопотанням про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 . У клопотанні слідчий вказує на те, що в провадженні Тячівського відділу поліції перебуває кримінальне провадження № 0000309, відомості про кримінальне правопорушення в якому 04.04.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України злочину. Зазначає, що 04 квітня 2019 року близько 14-ї години по вул. Думбрава в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, гр. ОСОБА_9 на автомобілі марки «Камаз», д. н. з. НОМЕР_1 , перевозив гравійну суміш без належних на те документів і в ході огляду місця події ділянки дороги по вул. Думбрава в смт. Солотвино Тячівського районі, виявлено вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 , під час огляду кузова якого встановлено, що такий заповнений піщано-гравійною сумішшю, а на пропозицію надати працівникам поліції документи, що підтверджують законність походження піщано-гравійної суміші, водій автомобіля ОСОБА_9 , не надав жодних документів та не зміг пояснити його походження, у зв`язку з чим, за результатами огляду автомобіль з наявною у кузові піщано-гравійною сумішшю вилучено та поміщено на КООП «Ялинка» за адресою смт. Солотвино, вул. Спортивна, 12, Тячівського району Закарпатської області. Вказує на те, що автомобіль, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_5 , і постановою слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 04 квітня 2019 року автомобіль із завантаженою у кузові піщано-гравійною сумішшю визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Стверджує, що оскільки автомобіль використовувався як знаряддя видобування та вивезення піщано-гравійної суміші з місця незаконного видобування, а також існує необхідність у повторному огляді автомобіля та наявної у кузові піщано-гравійної суміші за участі відповідного спеціаліста для відібрання зразків та встановлення фактичної кількості (розмірів) видобутої піщано-гравійної суміші для подальшого призначення відповідних експертних досліджень та встановлення можливого місця незаконного видобування, тому з метою збереження речових доказів, які є об`єктами кримінально-протиправних дій та які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно. Просить накласти арешт на вищевказане вилучене майно шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що наведені в клопотанні обставини та доданого до нього докази свідчать про те, що вантажний автомобіль марки «Камаз», д. н. з. НОМЕР_1 , є знаряддям вчинення злочину, пов`язаного з незаконним видобуванням та використанням надр, у зв`язку з чим, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження ним, оскільки незастосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до його відчуження чи приховування, що в свою чергу може перешкодити проведенню відповідних експертиз у кримінальному провадженні. Тому, клопотання слідчого задоволено.

В апеляційній скарзі власник автомобіля ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_6 , вказують на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки постановлена без достатніх на те підстав та з суттєвими порушеннями норм кримінального процесуального закону. Посилаються на те, що як слідчим, так і слідчим суддею не враховані вимоги ст. ст. 233 та 234 КПК України, оскільки слідчий під виглядом огляду місця події, без добровільної згоди володільця чи відповідної ухвали суду, фактично оглянув та вилучив автомобіль, який відноситься до іншого володіння особи, а слідчий суддя не надав цим порушенням відповідної оцінки при розгляді клопотання про накладення арешту на майно. Стверджують, що ОСОБА_9 не було вручено копії протоколу про огляд та вилучення автомобіля, що також підтверджується і змістом протоколу огляду. Разом із тим, зазначають, що при прийнятті рішення про накладення арешту на автомобіль, слідчий суддя не врахувала відсутність повідомлення кому-небудь про підозру у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також те, що ОСОБА_5 є приватним підприємцем, у зв`язку з чим, такий спосіб арешту майна як заборона користування ним, не є найменш обтяжливим способом його арешту та може призвести до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності. Також вказують на те, що слідчий суддя не врахував того, що в даному випадку є достатньо підстав для сумнівів щодо наявності складу передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України злочину, оскільки такий є матеріальним, між діянням і наслідками необхідно встановити причинний зв`язок та повинно мати місце створення небезпеки для життя, здоров`я чи довкілля, чого в даному випадку немає. Крім того, посилаються на те, що слідчий суддя формально послався на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки не врахував, що автомобіль вилучено у ОСОБА_9 без додержання передбачених КПК України вимог та загальних принципів міжнародного права й не в інтересах суспільства. Вказують також на те, що, накладаючи арешт на автомобіль, слідчий суддя не зазначив у проведенні яких саме експертиз є необхідність, і при цьому, не наклав арешт на піщано-гравійну суміш, яка б і мала бути предметом експертного дослідження і зразки якої відібрані в процесі незаконного огляду автомобіля. При цьому, стверджують, що слідчий суддя на стадії лише внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР упереджено констатував у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали факт вчинення злочину, пов`язаного із незаконним видобуванням та використанням надр, знаряддям якого вважає автомобіль, яким лише перевозилась піщано-гравійна суміш і який не використовувався для її видобування. Крім того, зазначають, що під час розгляду клопотання слідчого, власник автомобіля ОСОБА_5 , заявляла, що бажає, щоб у судовому розгляді її інтереси захищав адвокат ОСОБА_6 , з яким було досягнуто попередню домовленість, однак, таку заяву ОСОБА_5 слідчим суддею було проігноровано, що свідчить про порушення конституційного права ОСОБА_5 на захист. Просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 ..

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника власника автомобіля ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та власника автомобіля ОСОБА_5 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується, що апеляційним судом відповідно до вимог закону прокурору та власнику майна ОСОБА_5 надіслано повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги ; що у розгляді апеляційної скарги приймає участь захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , який просив розгляд справи провести за відсутності ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладений у Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Як убачається із приєднаних до клопотання матеріалів, у провадженні слідчого СВ Тячівського відділу поліції перебуває кримінальне провадження № 0000309, відомості про кримінальне правопорушення в якому 04.04.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України злочину. У ході розслідування встановлено, що 04 квітня 2019 року близько 14-ї години по вул. Думбрава в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, гр. ОСОБА_9 на автомобілі марки «Камаз», д. н. з. НОМЕР_1 , перевозив гравійну суміш без належних на те документів і в ході огляду місця події ділянки дороги по вул. Думбрава в смт. Солотвино Тячівського районі, виявлено вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 , під час огляду кузова якого встановлено, що такий заповнений піщано-гравійною сумішшю, а на пропозицію надати працівникам поліції документи, що підтверджують законність походження піщано-гравійної суміші, водій автомобіля ОСОБА_9 , не надав жодних документів та не зміг пояснити його походження, у зв`язку з чим, за результатами огляду автомобіль з наявною у кузові піщано-гравійною сумішшю вилучено та поміщено на КООП «Ялинка» за адресою смт. Солотвино, вул. Спортивна, 12, Тячівського району Закарпатської області.

Відповідно до постанови слідчого СВ Тячівського відділу поліції в Закарпатській області від 04.04.2019 автомобіль марки «КАМАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, є предметом злочину і має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано пришов до висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль з метою забезпечення збереження його як речового доказу, що невжиття заходів щодо заборони користування, розпорядження та відчуження, може призвести до його можливого відчуження чи приховування.

Враховуючи наведене, колегія судів також погоджується і з висновком слідчого судді про те, що вказане у клопотанні майно (автомобіль) у кримінальному провадженні відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям. При цьому, колегія суддів враховує те, що вказане майно автомобіль, має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування кримінального провадження, може бути використано як доказ факту злочинних дій вчинених тими чи іншими особами.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про накладення арешту на майно з метою запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, що незастосування арешту майна може призвести до настання й інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує й те, що апелянт не вказує на те порушення яких норм кримінального процесуального закону були допущені при розгляді клопотання, у чому саме полягає невідповідність висновків суду викладених у судовому рішення фактичним обставинам справи, а також у чому полягає істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що слідчий під виглядом огляду місця події, без добровільної згоди володільця чи відповідної ухвали суду, фактично оглянув та вилучив автомобіль, який відноситься до іншого володіння особи, а слідчий суддя не надав цим порушенням відповідної оцінки, що ОСОБА_9 не було вручено копії протоколу про огляд та вилучення автомобіля, що слідчий суддя не врахувала відсутність повідомлення кому-небудь про підозру у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що ОСОБА_5 є приватним підприємцем і такий спосіб арешту майна як заборона користування ним, може призвести до зупинення або надмірного обмеження її правомірної підприємницької діяльності, що є підстави для сумнівів щодо наявності складу передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України злочину, що слідчий суддя не зазначив у проведенні яких саме експертиз є необхідність і слідчий суддя не наклав арешт на піщано-гравійну суміш, що під час розгляду клопотання було порушено право ОСОБА_5 на захист, колегія суддів вважає такими, що не спростовують викладених у судовому рішенні висновків. При оцінці цих доводів колегія суддів також зазначає, що саме з метою унеможливлення приховування чи відчуження на автомобіль необхідно накласти арешт.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення в апеляційній скарзі не вказується.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на вищезазначене майно.

Тому, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з метою забезпечення своєчасного та якісного проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні та запобіганню неправомірним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення і не вбачає підстав для її скасування.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апелянтом не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подали ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2019 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, зі зберіганням на спеціальному майданчику ДП МВС України "Інформ-ресурс" при Тячівському ВП ГУНП у Закарпатській області, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: