Ухвала
Іменем України

16 серпня 2019 року
м. Київ
Справа № 658/4783/17
Провадження № 51-3176ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 грудня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 березня 2019 року щодо нього,

встановив:
Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 грудня

2018 рокуОСОБА_4 визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Розглянуто цивільний позов та вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що 17.09.2017 року, близько 02 год, перебуваючи біля кафе «Берізка», розташованого на вул. Першотравневій в м. Каховка Херсонської області, в ході конфлікту, який виник на підставі особистих неприязних відносин, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, умисно завдав один удар кулаком руки в обличчя потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді двостороннього перелому нижньої щелепи, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу засудженого залишено без задоволення, а вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 грудня 2018 року залишено без змін.
У касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4 , викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вимогу мотивовано невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості у зв`язку із не застосуванням положень статті 75 КК України. Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказів, внаслідок чого не визнано обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також не в повній мірі досліджено особу засудженого. Разом з цим, ОСОБА_4 вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Зі змісту касаційної скарги слідує, що частина доводів засудженого ОСОБА_4 по суті зводяться до неповноти судового розгляду та незгоди з висновками судів щодо фактичних обставин даного кримінального провадження, які з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Доводи касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість у зв`язку із не застосуванням положень статті 75 КК України є необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене особі покарання має бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції врахував дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується негативно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких умисних злочинів і відбував покарання у виді позбавлення волі, суспільно-корисною працею не займається, мав неналежну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим суд вимушений був застосувати до нього привід.
Обставин, що пом`якшують покарання судом першої інстанції не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання визнано рецидив злочину.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що засудженому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, саме таке покарання буде в повній мірі відповідати приписам ст. ст. 50, 65 КК України.
Залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дослідив матеріали, які характеризують особу засудженого, обставини кримінального провадження в їх сукупності, що визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання , тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотив кримінального правопорушення, зазначивши, що ОСОБА_4 схильний до систематичного вчинення кримінальних правопорушень та згідно доданої до апеляційної скарги характеристики за місцем проживання характеризується посередньо.
При цьому на думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції хоча і не визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, але фактично врахував наряду із іншими обставинами, що підлягають врахуванню згідно положень

ст. 65 КК України те, що ОСОБА_4 вину визнав повністю та призначив покарання у виді 2 років позбавлення волі, тобто на строк, який є меншим ніж максимальна межа санкції статті.
Разом з цим, на підставі матеріалів провадження, апеляційний суд дійшов висновку, про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки засуджений хоча і визнав вину та повідомив про обставини вчинення злочину у суді та в ході слідчого експерименту, проте такі його дії не були вирішальним фактором у встановленні істотних обставин кримінального правопорушення.
Крім цього, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що наявність у ОСОБА_4 малолітньої дитини, його працевлаштування незадовго до ухвалення вироку, часткове відшкодування шкоди у розмірі 2500 грн не свідчать про зменшення суспільної небезпечності останнього, які б беззаперечно давали підстави для висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України.
З огляду на вказане, не знайшов підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання та дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання із випробуванням через неможливість досягнення мети покарання без його реального відбування обвинуваченим, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим в апеляції доводи, які аналогічні за змістом доводам касаційної скарги в частині призначення йому покарання, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість і були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 11 грудня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 березня 2019 року щодо нього.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3