Справа № 473/3992/19
Номер провадження 1-в/473/276/2019

УХВАЛА
Іменем України

"08" жовтня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72» , яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ново-Павлівка Фрунзівського району Одеської області, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20 серпня 2012 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ч.1 ст.263 КК України до 02 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільниней від відбування покарання з іспитовим строком 01 рік;

- 18 вересня 2014 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ст.124 КК України до 01 року обмеження волі, на підставі ст.75, ст.76 КК України, звільниней від відбування покарання з іспитовим строком 01 рік;

засудженого 10 квітня 2017 року Малиновським районним судом міста Одеса за ч.1 ст.121 КК України до 05 років позбавлення волі із зарахуванням строку попереднього ув`язнення /з 14 листопада 2016 року по 11 травня 2017 року/з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу
прокурор ОСОБА_4 ,

представник ДУ «Вознесенська ВК-72» - ОСОБА_5 ,

засуджений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
Вироком Малиновського районного суду міста Одеса від 10 квітня 2017 року ОСОБА_3 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до 05 років позбавлення волі.

Початок строку: 14 листопада 2016 року. Кінець строку: 20 травня 2021 року.

Дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17 листопада 2016 року. Під час тримання у СІЗО №21 міста Одеса допустив 01 порушення режиму утримання. Мав 01 стягнення, заохочень не мав.

З 24 травня.2017 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується наступним чином. Має 02 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку та 02 заохочення.

20 листопад 2018 року засуджений ОСОБА_3 розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України, щодо можливості заміни йому невідбутого строку покарання більш м`яким / обмеження волі/. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_3 не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 82 КК України засуджений мав 02 заохочення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Загалом за весь період відбування покарання має 03 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку та 02 заохочення.

За характером спокійний та врівноважений, не завжди дотримується ввічливих та коректних взаємовідносин з персоналом установи, у відношенні до засуджених загалом не конфліктний, підтримує рівні стосунки з засудженими.

Був працевлаштований до майстерні установи згідно наказу №33/ОД-17 від 25 травня 2017року, однак звільнений через відсутність виробничої необхідності згідно наказу №50/од-18 від 23 травня 2018 року.

Участі в суспільно - корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу не приймає, не вбачає в цьому необхідність.

У відділенні веде пасивний та пристосовницький спосіб життя. Потребує постійного контролю з боку персоналу установи. Спальне місце та при ліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, санітарно-гігієнічних норм дотримується під контролем персоналу установи.

Зв`язок з рідними підтримує шляхом листування та побачень, отримує посилки

Позову за виконавчими листами та аліментами не має.

У скоєному злочині, зі слів засудженого, розкаюється частково.

Заслухавши думки учасників процесу, доводи сторін, думку прокурора та пояснення засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання. Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_3 в період відбування покарання тричі піддавався стягненням за заборонені речі.

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_3 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_3 погашені та зняті в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання. Заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення. Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_3 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Малиновського районного суду міста Одеса від 10 квітня 2017 року за ч.1 ст.121 КК України до 05 років позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72», про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України , відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1