Провадження 11-кп/824/2049/2019 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ст.186 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 25.01.2016 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,
визнановинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 14.09.2018 приблизно о 21 годині 10 хвилин, знаходячись біля будинку № 3 по вул. Чаадаєва у м. Києві, намагався повторно відкрито викрасти чуже майно, що належить ОСОБА_9 , однак не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину.
Так, ОСОБА_7 14.09.2018 у вечірній час, проходячи неподалік будинку № 3 по вул. Чаадаєва в м. Києві, помітив незнайому йому ОСОБА_9 , яка в цей час сиділа на сходах до підвального приміщення вказаного будинку та розмовляла по мобільному телефону, не маючи постійного джерела прибутку, з метою покращення свого матеріального становища, вирішив відкрито викрасти її майно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 14.09.2018 приблизно о 21 годині 10 хвилин, підійшов до ОСОБА_9 , та наніс їй декілька ударів по голові та тулубу, при цьому намагався вирвати з рук потерпілої мобільний телефон марки «XIAOMI REDMI 5 PLUS», вартістю 4999 грн., з метою обернення його на свою користь та особистого збагачення. Оскільки ОСОБА_9 змогла втримати мобільний телефон в руці та почала кликати на допомогу сторонніх осіб, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину намагався втекти, однак був затриманий неподалік місця вчинення злочину.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.
На думку апелянта вирок суду є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України. Зазначає, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 15.09.2018 року та відеозаписи даних слідчих дій, під час яких свідок ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_9 впізнали особу під номером 1 ОСОБА_7 є недопустимими доказами, оскільки отримані з порушенням вимог закону. Під час проведення вказаних слідчих дій було порушено право обвинуваченого на захист, перед проведенням даної слідчої дії йому не були роз'яснені права та не був залучений захисник. На думку захисту, оскільки зазначені слідчі дії проведені з порушенням вимог кримінального процесуального закону, то й докази, отримані внаслідок проведення таких слідчих дій є недопустимими. Вказує, що докази, на які суд послався у вироку, що доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину ні окремо, ні в своїй сукупності не доводять вину його підзахисного у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, про те, що покази свідка ОСОБА_10 є логічним, послідовними та такими, що не викликають у суду жодного сумніву. Також вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги показання ОСОБА_7 про те, що останній не мав на меті заволодіти мобільним телефоном потерпілої, а направлявся до підвального приміщення, оскільки він вживає наркотики, в той день придбав наркотичну речовину і саме в підвальному приміщенні за домовленістю з розповсюджувачем повинна була знаходитись його "закладка".

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Винність ОСОБА_7 у вчиненому підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка показала, що вона 14.09.2018 ввечері, приблизно о 21 год. 00 хв., перебувала на сходах до підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 та розмовляла по мобільному телефону. Після чого, побачила раніше незнайомого їй чоловіка, який потягнувся до її мобільного телефону. Вона встигла сховати телефон за спину,проте чоловік пхнув її до стіни та почав наносити удари по голові, руках та плечах, вона почала кричати, після її крику чоловік побіг, однак його затримали свідки, словесних вимог про передачу мобільного телефону чоловік не висловлював, але його дії свідчили про те, що він хотів забрати у неї мобільний телефон; показаннями свідка ОСОБА_10 , який показав, що восени 2018 року, у вечірній час, він повертаючись додому почув крики та побачив дівчину і чоловіка, які були біля будинку, на прибудинковій території, при цьому чоловік тягнув дівчину до себе.
Також в обгрунтування вини ОСОБА_7 суд правомірно послався на протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.09.2018, відповідно до якого ОСОБА_9 повідомила що 14.09.2018 приблизно о 21 год. 00 хв. по вул. Чаадаєва, 3 в м. Києві її побив невідомий та намагався відкрито заволодіти її мобільним телефоном (т. 1 а.п. 61); протокол огляду місця події від 14.09.2018 року (т. 1 а.п. 62 -63, 65-68);протоколи пред`явлення особи для впізнання від 15.09.2018 та відеозаписи даної слідчої дії, відповідно до яких свідок ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_9 впізнали особу під № 1, а саме ОСОБА_7 за такими ознаками: віком 40-45 років, худорлявої тілобудови, зростом 170-180см, слов`янської зовнішності, темним волоссям, одягнений у футболку та штани темного кольору (т. 1 а.п. 75-78, 79-82,129); висновок експерта № 1706/е від 17.10.2018, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявленні у ОСОБА_9 відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 119-123) та інші наведені у вироку докази.

Дані докази об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не мають суперечностей і відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину та його винність в інкримінованому злочині.
З урахуванням зібраних та досліджених доказів судом вірно кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.
Доводи апелянта на заперечення винуватості обвинуваченого у вчиненому були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції та знайшли належну оцінку у вироку.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Також судом належним чином було перевірено версію обвинуваченого про те, що він не вчиняв злочину щодо ОСОБА_9 , а лише переплутав її із "закладчиком" наркотичних речовин та дано їй належну оцінку у вироку.

Посилання апелянта на неналежність такого доказу, як показання свідка ОСОБА_10 , оскільки він не був безпосереднім свідком події є необгрунтованими, оскільки вина обвинуваченого крім показань вказаного свідка підтверджується іншими дослідженими в ході судового слідства доказами в їх сукупності.

Всупереч доводам апелянта, показання потерпілої в судовому засіданні не є суперечливими, оскількиузгоджуються з іншими дослідженими та покладеними в основу вироку доказами, що підтверджується аудіо записом перебігу судового засідання.
Посилання в апеляційній скарзі про недотримання вимог кримінального процесуального закону при збиранні доказів також є непереконливими, оскільки при перевірці кримінального провадження в суді апеляційної інстанції таких порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для визнання доказів, які покладені в основу вироку, недопустимими чи недостатніми для прийняття рішення у кримінальному провадженні, не виявлено. Зокрема, така слідча дія як пред'явлення особи для впізнання від 15.09.2018 року, про що зазначається в апеляційній скарзі, була проведена у відповідності до вимог ст.ст.228, 231 КПК України.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, затримання ОСОБА_7 відбулося одразу після дій, які йому інкримінуються, а впізнання особи ОСОБА_7 проводилося на наступний день після його затримання; особи, які пред`являлися для впізнання, не мають різких відмінностей у віці та зовнішності. При цьому, хоча і особа ОСОБА_7 , яка підлягала впізнанню, пред`являлася потерпілій ОСОБА_9 та свідку ОСОБА_10 , разом з іншими особами, має відмінності у зовнішності та віці, однак такі відмінності не є різкими.
Таким чином, посилання захисника на незаконність та недопустимість доказів, які покладені у основу вироку у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 злочину та неналежну оцінку доказів є безпідставними.

Також не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду посилання апелянта на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного провадження в суді першої інстанції.

Підстав для закриття кримінального провадження, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення відносно доведеності вини обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам закону, відсутні підстави для його скасування, у зв`язку з чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: