ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року
м. Київ

справа № 705/2371/17

провадження № 51-2258 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року стосовно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судам першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 жовтня 2018 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року, засуджено ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 14 травня 2017 року, знаходячись поблизу кафе «NonStop» на вул. Київська, 11-А в м. Умань Черкаської області, повторно, таємно викрав сумку, в якій знаходились ноутбук «LenovoG570», бездротовий комп`ютерний маніпулятор «Logitech», модем «Sprint», флеш-карта «SanDiskmicro SD 8 GB», сім-карта мобільного оператора «Київстар», що належать ОСОБА_7 , заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 4 221 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не врахував усіх доводів його апеляційної скарги, не зазначив підстав, з яких визнав її необґрунтованою в частині безпідставності застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України, й постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Щодо доводів прокурора, наведених у поданій касаційній скарзі, то Суд уважає їх такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі доказами, та дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не дотримався.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Положенням ст. 75 КК України визначено, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання.

Як убачається зі мотивувальної частини вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочинів, відшкодування завданих збитків, доповідь органу пробації, а також дані про його особу, зокрема, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо.
Водночас зазначене суд розцінив як обставини, що дають підстави для відбування ОСОБА_6 покарання без ізоляції від суспільства.
Прокурор, не погоджуючись із указаним рішенням, оскаржив його до суду апеляційної інстанції, просив вирок суду першої інстанції скасувати через безпідставне застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, що призвело в цілому до призначення йому необґрунтовано м`якого покарання, та ухвалити новий вирок.
Суд апеляційної інстанції належним чином не спростував наведені в апеляційній скарзі доводи й залишив її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Так, суд апеляційної інстанції при перевірці доводів апеляційної скарги прокурора з достатньою повнотою не врахував того, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі корисливих, маючи не зняту та не погашену судимість, систематично вчиняв нові злочини, а також те, що останньому неодноразово надавалась можливість для виправлення шляхом звільнення від відбування призначеного покарання на підставі амністії, ст. 75 КК України та умовно-достроково.
Таким чином, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Попри це, суд апеляційної інстанції безпідставно погодився із рішенням місцевого суду про застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, а також необґрунтовано залишив його без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора з цього приводу.
Крім того, Суд звертає увагу на те, що судовими інстанціями в достатній мірі не було враховано висновок органу пробації, згідно з яким виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.
З огляду на викладене ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
За умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_6 застосування до нього положень ст. 75 КК України слід уважати необґрунтованим.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3