печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , перекладача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року в рамках кримінального провадження № 0004204,-
ВСТАНОВИВ:
23.09.2019 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року в рамках кримінального провадження № 0004204, а саме на: квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: АДРЕСА_2 ;машиномісця, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою: АДРЕСА_3 ;нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою: АДРЕСА_4 ;нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою: АДРЕСА_5 ; нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: м. Київ, Кловський узвіз, буд. 7, приміщення № 221; машиномісця, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: АДРЕСА_6 . В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано та з порушенням приписів ч. 10 ст. 170 КПК України. Сторона обвинувачення не надала доказів, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна. У судовому засіданні заявник клопотання підтримав, просив задовольнити. Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Через канцелярію суду прокурор ОСОБА_6 подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив вирішити питання про скасування арешту майна на розсуд суду. У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів. Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що Управлінням з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0004204, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.11.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 212 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/5361/19-к від 15.03.2019 року накладено арешт на вищевказане майно. У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна. Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності. Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на вилучене майно, яке перебуває у власності заявника. Підозра заявнику не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що заявник має яке-небудь відношення до кримінального правопорушення або, що саме заявником вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення. Враховуючи, вказане підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року в рамках кримінального провадження № 0004204- задовольнити. Скасувати арешт майна, яке належить на праві власності ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.03.2019 року у справі № 757/5361/19-к, а саме: -квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: АДРЕСА_1 ; -квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: АДРЕСА_2 ; -машиномісця, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою: АДРЕСА_3 ; -нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою: АДРЕСА_4 ; -нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою: м. Київ, Кловський узвіз, буд. 7, приміщення № 220; -нежитлового приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: м. Київ, Кловський узвіз, буд. 7, приміщення № 221; -машиномісця, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за адресою: АДРЕСА_7 , гараж № НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий ОСОБА_1