Дата документу 04.09.2019 Справа № 320/3372/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1518/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/3372/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,
задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 10 вересня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на: незаконність його впізнання в якості свідка, що є недопустимим доказом в порядку ст. ст. 86, 87 КПК України; порушення розумних строків тримання його під вартою; невручення копії оскаржуваної ухвали, що є порушенням його права на захист, а також на відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки він не має умислу переховуватися від суду, впливати на свідків, які вже допитані та не підтвердили його вину. Крім того просить врахувати, що він має постійне місце проживання, по якому позитивно характеризується та де мешкає з батьками, дружиною та малолітнім сином.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на: невручення копії оскаржуваної ухвали, що є порушенням його права на захист, а також на відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки він не має умислу переховуватися від суду, впливати на свідків, які вже допитані та не підтвердили його вину. Крім того просить врахувати, що він має постійне місце проживання, по якому позитивно характеризується та де мешкає з матір`ю, має на утриманні сина.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційних скарг, обвинувачених, захисників, які підтримали апеляційні скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Під час судового засідання у даному кримінальному провадженні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , під вартою.

Суд, задовольняючи зазначене клопотання прокурора, послався на тяжкість та обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який є особливо тяжким злочином, дані про особи останніх, які раніше судимі, не працюють та не мають постійного джерела доходу, а ОСОБА_7 , крім того, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покпрання, у зв`язку з чим, як вважає колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянтів щодо недоведеності стороною обвинувачення зазначених прокурором у клопотанні та встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, позитивної характеристики з місця проживання, батьків, дружини та малолітнього сина, на що він посилається в апеляційній скарзі, та наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, позитивної характеристики з місця проживання, матері та сина, якого останній утримує, про що він вказав в апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, про що ними заявлені вимоги в апеляційних скаргах, оскільки зазначені ними позитивні дані, жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці обвинувачених, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на незаконність його впізнання в якості свідка, порушення розумних строків тримання його під вартою, не є предметом даного апеляційного розгляду, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують його висновки.

Твердження апелянтів щодо невручення їм копії оскаржуваної ухвали, чим було порушено їх право на захист, є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в яких містяться розписки обох обвинувачених про отримання 12.07.2019 копії ухвали суду від 12.07.2019 /а.п. 41/.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду по доводам апеляційних скарг обвинувачених, а також для задоволення заяви бабусі ОСОБА_8 ОСОБА_11 , наданої апеляційному суду, про її згоду на відбування її онуком домашнього арешту у будинку, де вона мешкає та є власником.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , кожному, продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 10 вересня 2019 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: