КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене 11 лютого 2019 року майно, а саме на вантажний автомобіль марки «IVECO STRALIS», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 та користується яким ОСОБА_7 , з забороною користуватися та розпоряджатися зазначеним майно.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, на думку апелянта, слідчий, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні, зокрема представник посилається на відсутність постанови про визнання арештованого майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000373. Вказані обставини, згідно доводів апелянта залишилися поза увагою слідчого судді. Крім того, адвокат ОСОБА_6 вважає, що слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна не було враховано негативних насідків такого обмежувального заходу, оскільки автомобіль є єдиним засобом для заробітку ОСОБА_7 та утримання його дружини і трьох дітей. Додатково апелянт зазначає, що прокурор, який приймав участь під час розгляду вказаного клопотання, не підтвердив своїх повноважень, так як додана до матеріалів постанова не підписана та не завірена належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, Білоцерківським відділом поліції ГУ Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000373 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, 11 лютого 2019 року близько 19 год. 00 хв. водій вантажного автомобіля «IVECO STRALIS» д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом марки «RENDERS SKM.33A» д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , рухаючись на 80 км, автомобільної дороги Київ-Одеса, в Білоцерківському районі Київської області у напрямку до м. Одеса, допустив наїзд на невстановленого пішохода жіночої статі, яка рухалась з права на ліво відносно напрямку його руху.

11 лютого 2019 року було оглянуто вантажний автомобіль «IVECO STRALIS» д.н. НОМЕР_1 , під час огляду вказаного вантажного автомобіля було виявлено механічні ушкодження у вигляді деформації переднього бампера з правого боку, розбита передня права блок фара, розбиті дві передні праві протитуманні фари.

В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, а саме автомобіля «IVECO STRALIS» д.н. НОМЕР_1 з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Аналіз вище наведених норм закону вказує, що звертаючись з клопотанням про арешт майна з метою збереження ревних доказів, орган досудового розслідування має довести відповідність майна критеріям ст. 98 КПК України. Таким чином, постанова про визнання майна речовим доказом, є одним тих обґрунтувань, яким орган досудового розслідування підтверджує доводи поданого клопотання. Наявність такого процесуального документу надає суду можливість повно та об`єктивно становити ознаки речових доказів у майна.
Разом з тим, як вбачається з наданих суду матеріалів, рішення про визнання вантажного автомобіля «IVECO STRALIS» д.н. НОМЕР_1 речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000373 не постановлювалось, що позбавляє суд об`єктивної можливості оцінити доводи слідчого щодо відповідності цього майна критеріям ст. 98 КПК України.
Вказані обставини не були враховані слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого.

Крім того, слідчим суддею достатнім чином не перевірялись негативні наслідки такого обмежувального заходу та розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, адже вказаний транспортний засіб є єдиним джерелом для існування ОСОБА_7 та його родини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
У зв`язку з цим, стороною обвинувачення, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених вище обставин, в задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно, слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга представника підлягає задоволенню

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене 11 лютого 2019 року майно, а саме на вантажний автомобіль марки «IVECO STRALIS», д.н.з. НОМЕР_1 ,скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене 11 лютого 2019 року майно, а саме на вантажний автомобіль марки «IVECO STRALIS», д.н.з. НОМЕР_1 , відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1749/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1