ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1557/19 Справа № 202/6753/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, маючого неповнолітню дитину, непрацюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 22 жовтня 2019 року задоволено клопотання слідчого в особливо важних справах СУ ГУНП в Дніпропетровській області та застосовано щодо ОСОБА_8 міра запобіжного заходу тримання під вартою до 20 грудня 2019 року.

Рішення суду обґрунтовано наявністю ризиків сховатись підозрюваним від органу досудового слідства, оскільки ОСОБА_8 не визнав своєї вини, не має постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, утриманців, що може спонукати змінити місце мешкання, наявністю ризику вчинити інший злочин, може впливати на свідків, оскільки звернувся до них з погрозами застосування насильства у разі надання викривальних показів. Вважає, що знаходячись на волі ОСОБА_8 з метою уникнення відповідальності може впливати на експертів, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, вжити заходів щодо знищення речей, документів, які мають істотне значення для встановлення істини по справі.

Захисник не згоден з рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що в матеріалах долучених до клопотання про обрання запобіжного заходу відсутні будь-які відомості, які б вказували на вчинення протиправних дій відносно потерпілого саме групою осіб, на наявність у поведінці ОСОБА_8 особливої зухвалості та/або виняткового цинізму.

На його твердження, з врахуванням заподіяння потерпілому ушкоджень, ґякі не є тяжкими, дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст.125 КК України, а не за ч. 4 ст.296 КК України.

Вказує на те, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до органу досудового розслідування більш ніж через дві доби, коли відносно нього були вчинені протиправні дії. Допит ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та процедура впізнання, за участі останньої, не були об`єктивними, а їх було проведено лише з метою впізнання саме ОСОБА_8 та отримання показань на конкретну особу.

Зазначає, що ОСОБА_8 сприяє встановленню усіх обставин кримінального правопорушення.

Стверджує, що слідчим не доведена наявність будь-яких ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує на те, що ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, до 17 год. 30 хвил. 20 грудня 2019 року, у той час, як фактично він був затриманий об 11 год. 50 хвил. 22 жовтня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Підставою для застосування запобіжного заходу, згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;
недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26.06.1991 р. у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10.02.2011 р. у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 р. у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 р. у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
На думку колегії суддів, при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 ці вимоги закону були дотримані.
Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами.
При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого цьому підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про достатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за яке передбачене покарання до 7 років позбавлення волі, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України. Отже, всі обставини, враховані судом першої інстанції та досліджені в апеляційному порядку, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри та ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на інших учасників провадження, знищення речей, інших заявлених стороною обвинувачення ризиків, запобіжний захід саме у виді тримання під вартою буде достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.
За викладених обставин, колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді. Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала є законною, обґрунтованою та справедливою, а подана на неї апеляційна скарга не може підлягати задоволенню.
Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4