ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/559/19 Справа № 206/5761/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000412, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та виправдано.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 звинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 02 травня 2015 року приблизно о 16 годині 20 хвилині, керуючи технічно справним мотоциклом «SPIKE ZZ CBR250RR» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , рухався в м. Дніпропетровську по вул. Гаванській з боку вул. Немировича - Данченка в напрямку перехрестя вулиці Гаванської та з`їзду з Південного мосту, яке є нерегульованим перехрестям рівнозначних доріг, зі швидкістю приблизно 80 км/год.
Під час руху неповнолітній ОСОБА_6 , не маючи передбаченого чинним законодавством посвідчення водія відповідної категорії, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки, не обрав дозволену у населених пунктах швидкість руху, та в порушення п.п. 12.4, 12.9(б), 16.12 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу перед перехрестям вулиці Гаванської та з`їзду з Південного мосту, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «ВАЗ 21124», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , яка виїжджала на вул. Гаванську зі з`їзду з Південного мосту з лівим поворотом, справа наліво за напрямком його руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру мотоцикла «SPIKE ZZ CBR250RR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого 1-го Б ступеню уламкового перелому метафизу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням відламків, рани верхньої третини лівої гомілки по передній її поверхні; травматичного відриву нігтьової пластини 1-го пальця правої ступні; саднини лівої половини грудної клітини та лівої бокової стінки живота, обширної саднини лівого стегна, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день)6.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що неповнолітній ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом - мотоциклом «SPIKE ZZ CBR250RR»,, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п.п. 2.1(а), 12.4, 12.9.(б), 16.12.Правил дорожнього руху України, які свідчать:
- п. 2.1.(а) «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;
- п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»;
- п. 12.9. (б) «Водію забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;
- п. 16.12. «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух», невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що вирок є незаконним, необгрунтованим та невмотивованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що під час судового розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000412 від 28 травня 2015 року судом досліджено матеріали кримінального провадження № 0000412 від 28 травня 2015 року та не досліджено жодного доказу під час судового розгляду відповідно до обвинувального акту, і на підставі досліджених доказів з іншого кримінального провадження судом прийнято судове рішення. Крім того, прокурор зазначає, що суд в ході судового розгляду 29 березня 2017 року, в порушення вимог ч. 1 ст. 356 КПК України не привів до присяги експертів перед їх допитом, що є підставою для визнання їх показів недопустимим доказом. Також зазначає, що слідчий експеримент, проведений за дорученням суду 17 серпня 2017 року з порушенням вимог ч. 6 ст. 240, ч. 7 ст. 223, ч. 2 ст. 484 КПК України, а саме не ювенальним слідчим, без участі понятих та при проведенні безперервного відеозапису слідчого експерименту двічі було зупинено та потім поновлено фіксацію слідчої дії в непередбачений спосіб. Крім того, під час проведення вказаної слідчої дії первинні експериментальні дані швидкості транспортного засобу під час її фіксації на секундомірі отримані без участі понятих, потерпілого, обвинуваченого, прокурора, що ставить під сумнів встановлені та отримані дані. В подальшому за результатами проведеного слідчого експерименту та на підставі встановлених даних проведено експертизу № 4704-17 від 20 липня 2018 року та допитано в судовому засіданні експерта. Всі зазначені докази, на думку прокурора, є недопустимими, так як отримані з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.
Виправданий ОСОБА_6 , його захисник, законний представник в судовому засіданні, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення вважали, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора немає.
Потерпілий в судовому засіданні вважав, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора немає та просив залишити вирок суду без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом цієї норми в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.
В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцією, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Апеляційний суд вважає, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 суд дотримався зазначених вимог закону.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевіривши зібрані на досудовому слідстві докази винуватості виправданого, на які посилалися органи досудового розслідування та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінивши їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надавши належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навівши детальний аналіз досліджених доказів, дійшов обгрунтованого висновку про те, що цими доказами винуватість ОСОБА_6 у порушенні безпеки дорожнього руху за обставин, встановлених органом досудового розслідування, не підтверджується.
Обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечував свою винуватість у настанні дорожньо-транспортної пригоди, стверджував, що дозволеної Правилами швидкості руху 60 км/год не перевищував, на смугу зустрічного руху не виїжджав, вважав, що не мав технічної можливості уникнути ДТП.
Дослідивши докази у провадженні та надавши їм належної оцінки, судом не встановлено доказів, які б спростовували показання ОСОБА_6 та доводили б його вину у порушенні безпеки дорожнього руху.
При цьому суд обгрунтовано дійшов висновку про недопустимість використання у якості доказів докази, здобуті під час досудового розслідування, оскільки вони складені із порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітньої особи, в тому числі, якщо кримінальне провадження здійснюється щодо декількох осіб, хоча б одна з яких є неповнолітньою, здійснюється слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які здійснювали досудове розслідування відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , не визначені наказом або розпорядженням керівництва Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та не можуть здійснювати розслідування кримінальних правопорушень стосовно неповнолітніх, оскільки не є ювенальними слідчими.
Крім того, з вивчених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 206/2902/15-к за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 286 КК України вбачається, що 29 серпня 2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська постановлено вирок щодо ОСОБА_12 та визнано її винуватою за ч. 1 ст. 286 КК України, обставини, на яких грунтує сторона обвинувачення своє обвинувачення щодо ОСОБА_6 , є аналогічними, відповідно до яких ОСОБА_12 вже було визнано винною. В мотивувальній частині вироку суду зокрема встановлено, що ОСОБА_12 виїжджала на перехрестя нерівнозначних доріг (т. 1 а.п. 215-219).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року по зазначеній справі вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року змінено в частині призначеного ОСОБА_12 покарання, в іншій частині вирок залишено без зміни (т. 1 а.п. 220-224).
З урахуванням оглянутих матеріалів кримінального провадження № 206/2902/15-к суд дослідив та надав належну оцінку висновку експерта № 4704-17 від 20.07.2018 року, який буз здобутий під час судового слідства, визнавши неможливість брати його за основу в якості доказу, оскільки крім іншого у вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року, за яким ОСОБА_12 вже було визнано винною при тих самих обставинах, містяться посилання на висновок експерта № 70/27-315 від 26.05.2015 року, відповідно до якого саме дії ОСОБА_12 відносилися до причинного зв`язку з настанням ДТП за участі водіїв автомобіля «ВАЗ 21124» під керуванням водія ОСОБА_12 та водія мотоцикла «SPIKE ZZ» під керуванням ОСОБА_6 на перехресті нерівнозначних доріг, з посиланням на принцип юридичної визначеності, який згідно численної практики ЄСПЛ є одним з суттєвих елементів принципу верховенства права.
Крім того, в зміненому обвинувальному акті, затвердженому 02 жовтня 2018 року, сторона обвинувачення поряд з посиланням на порушення п. 16.12 ПДР вказує на виїзд на зустрічну смугу руху, тобто порушення, що не передбачене іншим, крім, всіх наведених у зміненому обвинуваченні пунктом Правил.
Також суд дійшов правильно висновку при встановленні факту порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху та прямим причинним зв`язком між такими порушеннями та наслідками, що відсутність у ОСОБА_6 посвідчення водія відповідної категорії не перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, перевищення встановленої правилами швидкості як обставина, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП, не підтверджена допустимими доказами, а згідно з висновком експерта № 70/27-315 від 26.05.2015 року взагалі не знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП. Обвинувачення, що грунтується на порушенні ПДР і полягає у виїзді на смугу зустрічного руху взагалі наведено з посиланням на порушення правил проїзду перехресть рівнозначних доріг, а не заборони виїзду на смугу зустрічного руху перед перехрестям.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції допущені істотні порушення норм кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними, та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.
З вироку суду вбачається, що судом першої інстанції повно та об`єктивно встановлені обставини справи в межах пред`явленого обвинувачення на підставі заявлених сторонами доказів, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності і допустимості.
З вироку вбачається, що судом першої інстанції повно та об`єктивно встановлені обставини справи в межах пред`явленого обвинувачення на підставі заявлених сторонами доказів, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності і допустимості.
Суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 85, 94, 99 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі заявлені стороною обвинувачення письмові та речові докази, допитав заявлених свідків, оцінив всі докази з точки зору належності і допустимості та дійшов обгрунтованого висновку, що всі заявлені стороною обвинувачення докази не підтверджують обставини, про які зазначено в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Щодо доводів прокурора по те, що експертів в ході судового розгляду було допитано з порушенням вимог ч. 1 ст. 356 КПК України, оскільки головуючий не привів їх до присяги перед допитом, спростовуються, оскільки не відповідають матеріалам кримінального провадження та технічному запису судового засілання.
Не відповідають матеріалам кримінального провадження і доводи прокурора в апеляційній скарзі про проведення слідчого експерименту без участі понятих. Той факт, що при проведенні слідчого експерименту та при проведенні безперервного відеозапису його було зупинено та потім поновлено фіксацію слідчої дії, не є порушенням, яке тягне за собою визнання їх підставою для скасування судового рішення через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на що є посилання в апеляційній скарзі прокурора.
Доводи прокурора про те, що суд своєю ухвалою не доручив проведення комісійної експертизи при наявності протирічь у висновках експерта № 4704-17 від 20.07.2018та № 70/27-315 від 26.05.2015, про проведення якої до суду клопотань від учасників провадження не надходило, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд визнав неможливість брати їх за основу в якості доказу.
Судом першої інстанції у вироку наведені докладні мотиви, з яких суд прийшов висновку про необхідність виправдування обвинуваченого.
Таким чином, судом першої інстанції надана оцінка всім доказам, наданим стороною обвинувачення в суді та вмотивовано чому окремі докази обвинувачення не приймаються судом, а відтак порушень ст. 374 КПК України, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, апеляційним судом не встановлено.
З урахуванням наведеного апеляційний суд доходить висновку про те, що оскаржуваний вирок суду є правильним по суті, законним та обгрунтованим, відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту і апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскарженого вироку суду, а також вважає за необхідне зазначити, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, в цілому не обгрунтовують наявності обставин, що згідно ч. 1 ст. 415 КПК України зумовлюють скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що є предметом апеляційних вимог.
Тому апеляційний суд вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, не дають достатніх підстав для спростування законності та обгрунтованості оскаржуваного вироку суду, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На судові рішення може бути подана касаційна скарга до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4