Справа № 728/1621/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/173/19
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000373, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз, 19 вересня 2017 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 429 грн. процесуальних витрат на користь держави за проведення експертизи.

Ухвалено початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання, тобто з 22 червня 2018 року та зарахувати йому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі, який необхідно рахувати починаючи з 22 червня 2018 року по день набрання даним вироком законної сили.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за частиною 2 статті 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що призначаючи покарання, місцевий суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, а саме те, що він, будучи особою працездатного віку, ніде не працює, легальних джерел заробітку не має, і будучи раніше неодноразово засудженим до покарань нижче від найнижчої межі не бажає робити належні висновки та вчиняє нові злочини через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження не має жодного підтвердження факту щирого каяття ОСОБА_8 , а тому місцевим судом безпідставно визнано дану обставину, такою, що пом`якшує покарання. Також, апелянт зазначає, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, і згідно досудової доповіді наданого органом з питань пробації, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 оцінюється, як високий, а небезпека для суспільства середнім.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово засудженим, останній раз вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 вересня 2017 року за частиною третьою статті 185 КК до покарання у виді 6 місяців арешту, судимість якого не знята та не погашена в установленому законом порядку, повторно вчинив новий умисний злочин.

Так, в ніч на 21 червня 2018 року близько 1 години 50 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , маючи злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, побачив припаркований легковий автомобіль марки ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1976 року випуску, вартістю 10590 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 правою рукою, смикнувши за задні пасажирські дверцята зліва, відчинив їх, після чого відчинив з середини водійські дверцята, потрапив до салону автомобіля та шляхом з`єднання дротів замка запалювання привів двигун у робочий стан та таким чином отримав можливість керувати автомобілем, здійснювати рух на ньому, а саме, без будь якого дозволу власника автомобіля, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, з місця скоєння злочину зазначеним автомобілем зник, чим завдав ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , котрі просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в порядку, передбаченому статтею 349 КПК України, доказами, що не оспорюється в апеляційній скарзі.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, вірно кваліфіковані місцевим судом за ч. 2 ст. 289КК України, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

У відповідності до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 більш м`яке покарання ніж передбачене законом, всупереч вимогам ст.69 КК України не навів достатніх мотивів прийняття такого рішення, не зазначив яким чином, визнані судом у вироку обставини, що пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення обвинуваченому покарання шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в ч. 2 ст. 289 КК України, з достатньою повнотою не врахував особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і вчинив новий умисний злочин через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив і на шлях виправлення не став.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування положень ст.69 КК України та призначення ОСОБА_8 покарання більш м`якого ніж передбачено санкцією ч.2 ст. 289 КК України, оскільки таке покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, при призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, його посередньо характеристику за місцем проживання, те що він є особою працездатного віку, але ніде не працевлаштований, був неодноразово судимий, однак після звільнення з місць позбавлення волі, через короткий проміжок часу, знову вчиняв нові кримінальні правопорушення наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність виключення посилання на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки в ході досудового розслідування було встановлено таку обставину, про що зазначено в обвинувальному акті, затвердженому прокурором і в судовому засіданні місцевого суду обвинувачений, визнав вину, погодився з усіма фактичними обставинами, що на ряду з іншими даними дають обґрунтовані підстави суду стверджувати про наявність вищезазначеної обставини, яка пом`якшує покарання в зв`язку з чим, апеляційна скарга першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 в цій частині задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише за умови ізоляції його від суспільства та вважає за можливе, враховуючи дані про його особу, беручи до уваги стан здоров`я обвинуваченого призначити покарання у виді реального позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті з конфіскацією майна. На переконання колегії суддів саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4