ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/818/2878/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , без участі інших учасників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 08 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою вищевказаного суду задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу і виді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 14 10 2019 року.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, обравши запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування поданої скарги зазначив, що судом не прийняті до уваги обставини, які змінилися поки він перебував під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченої без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного національного та міжнародного законодавства.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що існують заявлені прокурором ризики ухилення обвинуваченим від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Судом взято до уваги, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, осіб на утриманні не має; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується.

Дослідивши представлені матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів та фактичні обставини пред`явлених обвинувачень.

Крім того, як вбачається з виділених матеріалів справи, ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, пред`явлено обвинувачення у вчиненні 11 епізодів крадіжок (а.с.1-11), що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про наявність ризику, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати іншим чином встановленню істини по справі.

Щодо посилань обвинуваченого на наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а також відсутність наміру в подальшому вчиняти кримінальні правопорушення, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи, враховуючи конкретні обставини пред`явленого йому обвинувачення, не можуть зменшувати тяжкість злочинів та наявність ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, спростовують апеляційні доводи обвинуваченого про можливість зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки на даний час об`єктивно продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами його апеляційної скарги.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 08 2019 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 10 2019 року, включно, щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4