КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/212/2019 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0001784 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прип`ять Київської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якого визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, ОСОБА_8 визнано не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

На вказаний вирок, прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 , у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Також апелянт просить дослідити усі долучені судом першої інстанції матеріали судової справи № 752/7047/18, допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України не дотримався вимог процесуального закону, внаслідок чого наявні невідповідності його висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та містять за своїм змістом істотні суперечності.

Також апелянт зазначає, що досліджуючи можливу підміну товару, суд не звернув увагу на ті покази свідків та матеріали відео нагляду, які спростовують твердження обвинуваченого.

Крім того апелянт не погоджується з висновком суду, який поставив під сумнів покази свідків сторони обвинувачення на підставі того, що вони начебто, безпосередньо підпорядковується представнику потерпілої сторони, що не відповідає дійсності.

Також не відповідає дійсності і твердження суду, що бюлетень продажу був сформований до затримання ОСОБА_8 , оскільки представником потерпілої сторони надано пояснення з цього приводу.

Також судом з незрозумілих підстав не взято до уваги та відкинуто покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в частині представника потерпілого ОСОБА_11 , оскільки на думку сторони обвинувачення, дані покази є логічними та послідовними та повністю узгоджуються із дослідженими у суді доказами, а також підтверджують винуватість обвинуваченого.

Також суд безпідставно не взяв до уваги протокол огляду місця події від 27.02.2018, який відповідає вимогам ст. 223 КПК України, та в ньому не відображається, що проводився обшук, оскільки ОСОБА_8 добровільно видав товар який намагався викрасти.

Захисником ОСОБА_10 та ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 , в яких останні просять апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 визнати необґрунтованою та залишити її без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали вирок суду першої інстанції законним та вмотивованим, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи на підставі ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок у висунутому ОСОБА_8 обвинуваченні за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 , вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.
Згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_8 27.02.2018 приблизно о 18 годині 45 хвилин в торгівельному залі магазину «Леруа Мерлен Україна», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 26, маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв з полиць магазину: розетки UNICA MGU 3.036ZD С 3/К БІЛ в кількості 16 шт., за ціною 71,33 грн. за одиницю товару, загальною вартістю товару 1141,33 грн., які помістив спочатку до пакету, котрий в подальшому помістив до власної сумки. Після чого направився до виходу із вказаного магазину, пройшов касу, не сплативши за вказаний товар, але на виході з магазину був затриманий працівниками охорони, у зв`язку з чим не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, вчинивши при цьому всі дії, які вважав за необхідне. Своїми злочинними діями ОСОБА_8 мав намір завдати матеріальних збитків магазину «Леруа Мерлен Україна» на загальну суму 1141 грн. 33 коп.

За вказаних обставин, ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

За нормативним визначенням, суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаністю у тому, що викрадення майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на "їхніх очах", але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних винним дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив.
Згідно ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.

Висновки суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та підтверджуються безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 в суді пояснив, що 27.02.2018 року приблизно о 18 годині 45 хвилин він приїхав до магазину «Леруа Мерлен Україна», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 26, з метою придбати дешеві розетки, у зв`язку із проведенням ремонтних робіт у власній квартирі. Він зайшов у відділ електротоварів та взяв 12 розеток по 14 грн., поклав їх до пакету та направився у відділ кухонь та сантехніки. У зв`язку з тим, що пакет розірвався і одна розетка випала, він склав даний пакет з товаром у свою сумку. Оскільки в нього не вистачало грошей, проте він мав валюту, направився до обміну валют, який знаходився у даному магазині. До обміну він вийшов не через каси, а через простір великий біля кас, над яким немає жодних вказівок про те, що виходити з товаром заборонено. Вважав, що продовжує перебувати у магазині. Оскільки обмін валют був зачинений він вирішив придбати розеток на ту суму, яку мав, а саме 100 грн. Коли вийшов з пункту обміну валют, до нього підійшла охорона та запитала чи має він не оплачений товар. Він повідомив їм, що має намір придбати даний товар, але його запросили в кімнату охорони. Там на пропозицію охорони він дістав із сумки пакет з розетками та поклав їх на стіл. Жінка охоронець взяла цей пакет та пішла з ним у торгівельний зал, на що він заперечив, хотів пройти з нею, але йому перегородили дорогу. Приблизно через 5-10 хвилин жінка повернулась, принесла пакет з розетками та квитанцію, повідомивши, що розеток 20 шт. на суму 1100 грн., він категорично заперечив цей факт. Одразу він не перевіряв, які саме розетки принесла жінка, в подальшому зрозумів, що це були не ті розетки, які він мав намір придбати. Охорона вимагала його показати наявні у нього грошові кошти, він відмовився і викликав поліцію приблизно о 18 год. 19 хв., у зв`язку з тим, що його незаконно затримали. Спершу приїхала служба ДСО, провели його поверхневий огляд, встановили особу, після цього приїхала поліція, якій він розповів про те, що трапилось, вони пропонували вирішити питання з магазином та оплатити товар, але були розбіжності в розетках, зокрема, їх кількості та вартості. В подальшому представник потерпілого написав заяву, поліція вилучила зі столу пакет з розетками та він поїхав у відділення поліції. Обвинувачений ОСОБА_8 , як в суді першої інстанції так і апеляційної, наголошував на тому, що не мав жодного умислу на викрадення розеток з магазину та зазначив, що товар йому підмінили.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , не спростовані органом досудового розслідування.

Так, за клопотанням прокурора в суді апеляційної інстанції були допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Так, свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що працює в охоронній фірмі, яка охороняє магазин «Леруа Мерлен». 27.02.2018 приблизно о 18 год. 45 хв. оператор помітив чоловіка / ОСОБА_8 /, який зайшов до продовольчої алеї де продаються коштовні речі з пакетом, через деякий час він зник з поля зору, а коли з`явився, то пакета в руках у нього не було, а лише його сумка. Після чого, ОСОБА_8 направився в сторону виходу, а вона з колегою пішли йому назустріч і біля виходу, де знаходиться пункт обміну валютвони його зупинили. Обвинувачений повідомив їм, що має неоплачений товар і вони пішли разом до кімнати охорони, де він виклав на стіл пакет з розетками. Після цього вона винесла вказаний пакет з товаром до зали для того, щоб відсканувати їх ціну. Коли виносила товар її ніхто не супроводжував, поліції ще не було. Через декілька хвилин вона повернулась до служби охорони з товаром та квитанцією. Обвинувачений оспорював вартість розеток та відмовлявся оплачувати товар, тому викликали поліцію.
Свідок ОСОБА_13 , пояснив суду, що в магазині «Леруа Мерлен» працює у відділі логістики. 27.08.2018 у вечірній час йому зателефонувала колега і попросила пройти в кімнату охорони, бо в них там знаходиться агресивний покупець, який відмовляється платити за товар. Прийшовши в кімнату охорони, він побачив ОСОБА_8 та розетки, які лежали на столі, а сам ОСОБА_8 , говорив, що він не брав цих розеток, йому їх підмінили.

Рішенням Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визначено, що визнаватися допустимими і використовуватися, як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно з частиною першою статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ч.2 ст. КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції допитав представника потерпілого ОСОБА_11 , свідків, дослідив письмові докази надані стороною обвинувачення, які жодним чином не спростовують версію обвинуваченого ОСОБА_8 .

Більш того, вказані докази у своїй сукупності із наданими та дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами сторони захисту, в повній мірі підтверджують версію ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема з відеокамер магазину, які були переглянуті судом першої та апеляційної інстанцій, вбачається, що ОСОБА_8 27.02.2018 приблизно о 18 год. підходить до полиць з розетками та складає їх у пакет, після цього направляється в бік відділу кухонь, на незначний час зникає з поля зору камер, після цього з`являється на відеозапису, тримаючи в руці портфель, пакет відсутній. В подальшому о 18 год. 03 хв. ОСОБА_8 виходить за межі торгівельної зали поза межами касової зони через широкий прохід. В подальшому він прямує в бік обміну валют, службового виходу та повертається. З 18 год. 06 хв. до 19 год. 29 хв. відеозапис відображає факт знаходження ОСОБА_8 в кімнаті охорони. Згідно з даних відео, обвинувачений дістав зі своєї сумки поліетиленовий пакет з розетками, який охоронець ОСОБА_12 взяла та вийшла з кімнати охорони, повернувшись з поліетиленовим пакетом, в якому знаходяться розетки, приблизно через 5 хв. При цьому під час її виходу з кімнати з відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 заперечував проти таких дій охорони, а після повернення ОСОБА_12 до кімнати ОСОБА_8 висловлює заперечення після чого здійснює телефонний дзвінок. На відеозапису відсутні дані про те, що перед тим як винести пакет з товаром за межі кімнати охорони, цей пакет оглядався чи описувався учасниками подій. Так само відсутні дані про те, що ОСОБА_8 разом з охороною виходив у торгівельний зал до приїзду поліції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що твердження прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку є безпідставними.
Крім того, наведені вище дані з відеозаписів у сукупності з показаннями представника потерпілого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підтверджують версію обвинуваченого про відсутність заборони виходу з неоплаченим товаром в місці, де він вийшов з торгівельної зали, а також його версію щодо його бажання обміняти валюту у обмінному пункту, в бік якого він направлявся, з метою подальшої оплати товару.

Стосовно твердження апелянта, що суд безпідставно не взяв до уваги протокол огляду місця події від 27.02.2018, який відповідає вимогам ст. 223 КПК України, та в ньому не відображається, що проводився обшук, оскільки ОСОБА_8 добровільно видав товар, який намагався викрасти, є голослівними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 КПК України кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 було затримано службою охорони магазину «Леруа Мерлен Україна» та викликано слідчу оперативну групу, яка в подальшому проводила слідчі дії, тобто з моменту приїзду уповноважених службових осіб ОСОБА_8 фактично був переданий працівниками служби охорони працівникам поліції, тобто він був вимушений бути поряд із уповноваженою службовою особою в приміщеннімагазину «Леруа Мерлен Україна».

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Таким чином, з огляду на вимоги ст. 209 КПК України ОСОБА_8 , являвся особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою, оскільки в порядку ч. 3 ст. 207 КПК України, він був затриманий особою, якій законом надано право здійснювати затримання та повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Згідно ч. 3 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотримання правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Про те, в матеріалах кримінального провадження відсутній відповідний протокол затримання ОСОБА_8 , складений відповідно до вимог ст. 208 КПК України.

Таким чином, судом вірно визнано протокол огляду місця події від 27.02.2018 не допустимим доказом та дано оцінку законності проведеного обшуку затриманого, відповідно до вимог ч. 3 вищевказаної норми закону.

Слід також зазначити, що згідно бюлетеню продажу розеток №506199 від 27.02.2018 ( а.с.72 т.1) розетки були проскановані о 18.10 год., хоча згідно висунутого ОСОБА_8 обвинувачення інкриміновані йому дії він вчинив пізніше, а саме близько 18.45 год., що також підтверджує версію обвинуваченого щодо заміни розеток.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідування, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Проте, відповідно до матеріалів кримінального провадження огляд місця події було проведено 27.02.2018 о 19.50-20.25 хв. ( а.с.74 т.1), однак відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено тільки 28.02.2018 о 18.10.48 год., а тому такий протокол огляду є недопустимим доказом.

Крім того, в матеріалах провадження містяться відеодиски з записом з камер відеоспостереження на яких зафіксовано дії ОСОБА_8 в магазині 27.02.2018, ( а.с.84, 167 т.1). Постановою від 01.03.2018 один диск визнаний речовим доказом. Однак в матеріалах кримінального провадження відсутній процесуальний документ, щодо вилучення цього диску або добровільної його видачі, а тому і цей доказ не можливо визнати допустимим.

А тому доводи прокурора в апеляційній скарзі з посиланням на записи відеокамер, на протокол огляду місця події від 27.02.2018, як на належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому правопорушенні, колегія суддів вважає безпідставними.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, на підставі досліджених з достатньою повнотою та належним чином оцінених доказів, що стосуються пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає висновок суду про виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним інкримінованого правопорушення обґрунтованим, законним та вмотивованим, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнано не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4