ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1983/19 Справа № 201/4341/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001289 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі п. г ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_8 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 гривень.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за наступних обставин.
24 грудня 2016 року приблизно о 00 годин 30 хвилин в Соборному районі м. Дніпро по вул. Набережна Перемоги з боку вул. Набережної Січеславської в напрямку вул. Космічної рухався автомобіль «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , під керуванням водія ОСОБА_8 .
Під час руху ОСОБА_8 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед виконанням маневру повороту ліворуч, не переконався в безпеці свого маневру змінив напрямок руху вліво, виїхавши на зустрічну смугу, не надавши дорогу автомобілю «BMW 330» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого в району електроопори № 179 скоїв з ним зіткнення. Після зіткнення автомобіль «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з припаркованим біля правого узбіччя автомобілем «DAEWOO LANOS TF48Y» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_12 , а автомобіль «BMW 330» реєстраційний номер НОМЕР_3 в некерованому стані допустив наїзд на перешкоду-електроопору № 179.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичного експерта № 277 е від 30 січня 2017 року спричинено тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла, а саме, закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 1-гоступеню, забійної рани у лівій скронево - тім`яній області з переходом до центру; закритої тупої травми грудної клітини, забію обох легень з явищами випоту в плевральних порожнинах; закритої тупої травми черева з явищами внутрішньочеревної кровотечі, розриву селезінки, розриву правої частки печінки, розриву правого та лівого часткового жовчного протоків, ушкодження серозної оболонки тонкої кишки, гематоми брижі тонкої кишки та позачеревної гематоми, з розвитком в посттравматичному періоді абсцесу піддіафрагмального простору; закритого перелому лонної та сідничної кісток ліворуч; синця на задньо-внутрішній поверхні правого стегна в середній третині, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-л.о. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 року № 6.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив згідно висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи № 2409/1645/1646/5330 від 30 березня 2018 року вимоги п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, невиконання яких перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2019 року в частині вирішення цивільного позову та ухвалити у цій частині новий вирок, яким цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 298 416, 56 грн. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 31 668,74 грн - моральну шкоду в сумі 1 583,44 грн., всього 33 252,18 гривень.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обгрунтовано дійшов до висновку щодо правильності кваліфікації кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України, проте в частині розгляду цивільного позову допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.
Приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову, суд обґрунтовував свої висновки тим, що сторонами не надано відомостей про те, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 не застрахована, а отже, підстав для стягнення відшкодування з Моторного (транспортного) страхового бюро України не має, що не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи міститься відзив Моторного (транспортного) страхового бюро України на позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в якому в останньому абзаці другої сторінки міститься наступна інформація : «Даними ЦБД МТСБУ підтверджується, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_8 на момент ДТП не була забезпечена договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ». За таких обставин, висновки суду першої інстанції відносно того що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_8 була застрахована, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Звертає увагу, що в частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 70 000.00 грн. моральної шкоди суд керувався та враховував характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача, завданих внаслідок отримання травм, характер немайнових витрат - порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість немайнових витрат. Вважає, що суд помилково дійшов вищезазначених висновків, без належної оцінки доказів, наданих цивільним позивачем, та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи та не зважаючи на те, що всі письмові докази на підтвердження обґрунтування цивільного позову судом першої інстанції було досліджено, ним не надано належної оцінки цим письмовим доказам, а також показанням потерпілого в частині отриманих ним моральних страждань.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілого підтримала вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити, обвинувачений заперечував проти задоволення даної апеляції, прокурор частково підтримала апеляційні вимоги представника потерпілого.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом дотримано вимоги ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також вид та міра призначеного покарання відповідають вимогам закону та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.
Разом з тим, обговорюючи апеляційні вимоги представника потерпілого в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу та зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, юридичної чи фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Але, як вбачається зі статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.
Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальної шкоди в розмірі 31 668,74 гривень та моральної шкоди у сумі 1 583,44 гривень суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у його задоволенні в цій частині, оскільки цивільно-правова відповідальність обвинуваченого застрахована в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі встановленням лімітів виплати за шкоду завдану життю і здоров`ю в сумі 200 000 гривень та за шкоду завдану майну 100 000 гривень та встановленням франшизи в розмірі одна тисяча гривень, при цьому сторонами не надано відомостей проте, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 не застрахована.
Проте поза увагою суду залишився відзив Моторного (транспортного) страхового бюро України на позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, яка міститься в матеріалах кримінального провадження (Т.1,а.п.82), в якому в останньому абзаці другої сторінки міститься наступна інформація : «Даними ЦБД МТСБУ підтверджується, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_8 на момент ДТП не була забезпечена договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ».
За таких обставин висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підстави вважати виключно ОСОБА_8 належним відповідачем в даному випадку у колегії суддів відсутні.
Крім того, Моторне (транспортне) страхове бюро України у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що потерпілим ОСОБА_9 не виконано імперативну норму Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не подано заяву на отримання відшкодування (регламентної виплати) за шкоду заподіяну заподіяною життю та здоров`ю потерпілого, заяви на виплату моральної шкоди, не надано документів, передбачені Законом №1961-ІV. Відповідно МТСБУ не проводило ніяких юридичних дій щодо цього випадку, рішення про відмову йому у виплаті страхового відшкодування не приймалось. Після отримання такої заяви з документами від потерпілого, МТСБУ розгляне її і прийме відповідне рішення у відповідності до Закону №1961-ІV. Та обставина, що потерпілий подав цивільний позов в рамках кримінального провадження до МТСБУ, що є, на думку цивільного відповідача, передчасним, не може слугувати доказом звернення до МТСБУ з заявами на виплату відшкодування (регламентної виплати) за даним випадком і примушування його до виконання обов`язків, які чітко визначені спеціальним Законом №1961-ІV.
Враховуючи, що питання застосування Закону України від 01 липня 2004 року № 1961 VI «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» під час розгляду цивільних позовів в межах кримінальних проваджень щодо злочинів, передбачених ст. 286 КК, було вирішено Великою Палатою Верховного Суду, вищезазначені доводи Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягають перевірці судом першої інстанції під час нового судового розгляду.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року вищевказане питання було розглянуто та за його результатами викладено правовий висновок, з якого убачається, що в контексті частини 1 статті 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ».
Адже МТСБУ виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.
Залучення МТСБУ як цивільного відповідача узгоджується зі статтями 62, 128 КПК України. Крім цього, таке тлумачення відповідає положенням статей 47, 48 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за якими здатністю особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільною процесуальною дієздатністю), так само як і можливістю бути позивачем та відповідачем у суді, наділені юридичні особи.
Таким чином, положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України як юридичної особи, на яку статтею 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено обов`язок відшкодування такої шкоди.
Для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим.
Враховуючи те, що суд першої інстанції не дотримався вимог чинного законодавства під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, вважати обґрунтованим визначений судом порядок стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, колегія суддів не може, а тому апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині вирішення цивільного позову з направленням його на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог чинного законодавства проаналізувати докази, наведені представником потерпілого в обґрунтування своїх позовних вимог, дати їм належну юридичну оцінку, та усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, з дотриманням прав учасників процесу, постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову - скасувати, направивши кримінальне провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4