Справа № 307/3381/19
Провадження № 1-кс/307/2029/19
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

27 листопада 2019 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області за погодженням з прокурором Тячівської місцевої прокуратури звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в провадженні СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001022 від 25.10.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України.

Вказує на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24 жовтня 2019 року, о 14 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «AUDI А 6», державний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у якості пасажира автомобіля, рухаючись автомобільною дорогою сполученням Мукачево-Рогатин-Львів по вулиці Спортивній в смт. Солотвино, у напрямку с. Біла Церква, Рахівського району, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, перевищив максимально дозволену у населеному пункті швидкість, проявив неуважність та, не впоравшись з керуванням даного транспортного засобу, напроти магазину «ВІАNСА», що по вулиці Спортивній, 64, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у результаті чого остання отримала тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №331 від 01 листопада 2019 року: у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мають місце тілесні ушкодження: відкритий перелом лівої великогомілкової кістки в нижній третині, масивна забійно-рвана рана нижньої половини лівої гомілки та гомілково-ступневого суглобу. Вказані вище тілесні ушкодження спричинені в результаті дії по ударному механізму тупими твердими та тупо-гранними предметами, якими могли бути виступаючі предмети кузова автомобіля марки «AUDI А 6», що мало місце 24.10.2019 року. Згідно п.п. 2.1.1. Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так-як являються небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення. Згідно висновку судової авто-технічної експертизи №114/11 від 21 листопада 2019 року у даній дорожній ситуації водій автомобіля AUDI А 6», державний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , у відповідності до вимог п. п. 12.3; 12,4; 12.9 «б» та 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху») ПДР України, повинен був вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 50 км/год., а з моменту виявлення небезпеки для руху негайно застосувати гальмування для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_8 спеціальних знань у галузі судової авто-техніки не потрібно. Дане питання повинно бути вирішене слідством (судом) самостійно стосовно до вимог пунктів 15.ч 1; 4.1; 4.7 та 4.14 («а,б») Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «AUDI А 6», державний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 , ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху при русі з вибраною швидкістю 80 км/год. При заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «AUDI А 6», державний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 , ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху при русі з максимально допустимій на даній ділянці дороги швидкості Уа=50 км/год. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, умовами настання даної ДТП є обставини, пов`язані з тим, що при русі зі швидкістю 80 км/год (яка значно перевищує максимально допустиму на даній ділянці дороги) водій автомобіля «AUDI А 6», державний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , заздалегідь поставив себе в ситуацію, при якій вже не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода у випадку виникнення небезпеки для руху при вибраній швидкості, а тому невідповідність дій водія «AUDI А 6», державний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , п. п. 12.3; 12,4; 12.9 «б» та 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху») ПДР України, знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання ДТП та її наслідками.
Окрім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що у подальшому ОСОБА_6 , вчинивши при вищевказаним обставинах дорожньо-транспортну пригоду, достовірно знаючи, що внаслідок ДТП поставив потерпілу ОСОБА_8 у небезпечний для життя стан, усупереч вимогам п. 2.10. ПДР України, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через отримані травми, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілій медичної допомоги та транспортування її до найближчого медичного закладу, хоча сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, завідомо залишив потерпілу у небезпеці та. на вищевказаному автомобілі з місця пригоди зник у невідомому напрямку.
Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України, тобто завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме протоколами огляду місця події, показами свідка ОСОБА_7 , протоколом додаткового огляду місця події та іншими матеріалами кримінального провадження.
Що стосується ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то на даний час органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Таким чином, на думку сторони обвинувачення, підозрюваний ОСОБА_6 усвідомлюючи неминучість покарання за кримінальне правопорушення у якому наразі підозрюється, може переховуватися від органу досудового розслідування :т суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Про такий ризик свідчить, у тому числі те, що безпосередньо після наїзду на пішохода ОСОБА_8 підозрюваний ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, залишивши травмовану потерпілу на місці події. Також, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою дачі ними завідомо неправдивих показів чи відмови від дачі показів, оскільки єдиний, встановлений на даний час свідок, являється його товаришем та саме автомобілем останнього керував ОСОБА_6 . Також в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 постійного місця роботи немає, дана подія набула суспільного резонансу, а при першочергових показах підозрюваний ОСОБА_6 надавав неправдиві свідчення та після вчинення злочину намагався приховати автомобіль, на якому здійснив наїзд на пішохода. Це підтверджується протоколами огляду місця події, та вилученим після ДТП транспортним засобом, який зник із місця дорожньо-транспортної пригоди.
Як встановлено в ході досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_6 , вживав алкогольні напої безпосередньо перед тим, як сісти за кермо та під час наїзду на пішохода перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Вказана обставина, у сукупності з іншими, свідчить про нехтування підозрюваним ОСОБА_6 загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві.
На думку сторони обвинувачення, інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 .. Альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки підозрюваного, тому наявна необхідність у запобіжному заході у вигляді тримання під вартою.
Також, на думку слідчого, слід врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 адже, враховуючи місце вчинення злочину, події, які розвивалися після його вчинення, воно викликало особливий суспільний резонанс, висвітлення в засобах масової інформації, а тому тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 є виправданим.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав з викладених у ньому обставин та просить його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що є достатні підстави щодо підозри ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочинів та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Просить клопотання задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні просить застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід в виді домашнього арешту.

Захисник в судовому засіданні просить в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного в виді тримання під вартою відмовити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід в виді домашнього арешту.
Вивчивши клопотання, суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У відповідності до ст. 5 п. "С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001022 від 25.10.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, підслідність якого визначено за СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Також встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється також у вчинені тяжких злочинів санкція статті яких передбачає покарання в виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, і за матеріалами провадження підозра ОСОБА_6 обґрунтовано підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.
Також досудовим слідством встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Беручи до уваги наведене, та те, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив тяжкі злочини, за які кримінальним законодавством України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до восьми років, та внаслідок якого людина отримала тяжкі тілесні ушкодження, прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного ОСОБА_6 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід в виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи особу підозрюваного, суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, носити електронний засіб контролю.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176-205, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24 години 00 хвилин 24 січня 2020 року.

Строк дії ухвали до 24 години 00 хвилин 24 січня 2020 року.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 , передбачених КПК України обов`язків - 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 115260 (сто п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят) гривень 00 копійок, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: одержувач ТУ ДСА в Закарпатській області, код 26213408, Банк одержувача ГУ ДКСУ в Закарпатській області. МФО 820172, рахунок 8501, призначення платежу застава.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
- носити електронний засіб контролю.
Зазначені обов`язки застосовуються на строк не більше двох місяців із дня винесення ухвали, у разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора, в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України.
Після закінчення строку, на який на підозрюваного покладені обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію, і обов`язки скасовуються.
Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА в Закарпатській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Тячівського районного суду Закарпатської області.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 .
Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1