УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення обвинувального акту прокурору

Справа № 336/3132/16-к

пр. № 1-кп/336/577/2019

27 червня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 13.05.2015, яке надійшло з обвинувальним актом, складеним відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ознаками скоєння кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 199, ч.1 ст. 204, ч.3 ст. 204 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: підозрюваного ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

Справа надійшла до суду 06.06.2019, після проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали кримінального провадження передано визначеному головуючому судді ОСОБА_1 07.06.2019.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду від 21.05.2019 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 задоволено частково, вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2018 скасовано, призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Ухвалою суду від 11.06.2019 у справі призначено підготовче судове засідання із викликом учасників кримінального провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення прокурору не вбачається, підстав для закриття провадження у справі немає, кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. Тому просить призначити справу до судового розгляду, у відкритому судовому засіданні, викликавши обвинуваченого та захисника.

Захисник, думку якого підтримав й обвинувачений, просивв повернуути обвинувальний акт прокурору, оскільки обвинувачення в акті викладено неконкретно.

Розглянувши обвинувальний акт, заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши їх доводи, суд дійшов висновку про наявність підстав для його повернення прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Положення ч. 4 ст. 110 КПК України визначають, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

В свою чергу, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України регламентує, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Твердження про вчинення злочину, висунуте у встановленому законом порядку у обвинувальному акті, повинно бути викладено логічно та чітко, у формі та у спосіб, які виключають його неоднозначне тлумачення.

Крім того, обвинувальний акт має містити фактичні обставини, які свідчать про наявність доведених даних про особу обвинуваченого, подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, до яких віднесені подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, з достатньою повнотою повинно містити конкретні фактичні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу.

Також, вони мають логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у пп. "а" п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

За змістом ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у п. 51 рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03, рішення від 26 червня 2008 року) Суд нагадує, що поняття "обвинувачення" для цілей п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" зазначив, що "…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.".

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав "…межі гарантій, передбачених підпунктом "а" пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження." (п. 37, Справа "Жупнік проти України", Заява № 20792/05, рішення від 9 березня 2011 року).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засади змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Як видно з поданого обвинувального акта, при його складенні та, відповідно, висуненні обвинувачення, орган досудового розслідування положень закону, про які зазначено вище, не дотримався, у зв`язку із чим суд приходить висновку про неможливість призначення судового розгляду внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку із таким.

Зокрема, стосовно злочину, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України, вчинення якого інкримінується ОСОБА_3 , формулюючи обвинувачення, слідчий зазначив про те, що у грудні 2015-січні 2016 року підозрюваним незаконно придбані у невстановлених в ході досудового слідства осіб незаконно виготовлені інші підакцизні товари (спирт етиловий), пляшки, пластикові гвинтові ковпачки для закупорки, при цьому, не конкретизував, де й за яких обставин, якщо вони були встановлені під час досудового розслідування, підозрюваний здійснював дії щодо їх придбання.

Придбання підакцизних товарів означає, що особа у будь-який спосіб (купівля, обмін, прийняття в рахунок сплати боргу або оплати за надані послуги чи виконану роботу тощо) дістає фактичну можливість володіти, користуватись і розпоряджатись відповідними предметами. Яким чином (у який спосіб) здійснено придбання вказаних предметів злочину, з акту не видно.

Крім того, стосовно злочину, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України, з формулювання обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, не зрозуміло, яке прилаштоване чи спеціальне обладнання (механічні пристрої чи електричні станки тощо) використовувались при виготовленні незаконно виготовлених алкогольних напоїв з недоброякісної сировини шляхом розведення етилового спирту водою, при їх розливанні у підготовлені пляшки та закупорці пляшок металевими ковпачками, що також, на думку суду, потребує уточнення.

Викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України, органи досудового розслідування, крім того, вказали, що ОСОБА_3 незаконно виготовляв спиртовмісні суміші фальсифіковані алкогольні напої з метою збуту шляхом розведення незаконно виготовлених підакцизних товарів (етилового спирту) водою, що є об`єктивною стороною злочину, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України (т.с.1 а.с.5).

Аналогічно, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України, слідчим, серед іншого, викладено об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України, а саме: незаконне придбання інших підакцизних товарів з метою збуту, їх перевезення з метою збуту та зберігання з метою подальшого збуту, а також, незаконне зберігання з метою збуту, перевезення незаконно виготовлених алкогольних напоїв для зберігання з метою збуту та їх збут (т.с.1 а.с.9).

Слід наголосити, що однією з альтернативних дій, що становить об`єктивну сторону кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 204 КК України, є відповідно до КК України саме транспортування, а не перевезення.

Таким, чином, зазначене формулювання обвинувачення та кваліфікація дій ОСОБА_3 не відповідають викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 3 ст. 204 КК України.

Крім того, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 повідомлено про підозру у придбанні незаконно виготовлених інших підакцизних товарів (спирту) з метою збуту, їх транспортуванні з метою збуту, їх зберіганні з метою збуту, а також зберіганні з метою збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, їх транспортуванні з метою збуту, а також збуті незаконно виготовлених алкогольних напоїв, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України; у незаконному виготовленні алкогольних напоїв з недоброякісної сировини (матеріалів), що становлять загрозу для життя та здоров`я людей, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України.

Дії ОСОБА_3 згідно з обвинувальним актом також кваліфіковані, як зберігання, придбання, перевезення з метою використання при продажу товарів, збут незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку, тобто, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 199 КК України.

Вирішуючи питання про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, суд виходить з того, що марка акцизного податку є спеціальним знаком для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів (п.14.1.107 ст. 14 Податкового кодексу України).

При цьому, незаконно виготовлені марки акцизного податку - це марки, що виготовлені підприємством-виробником марок акцизного податку застарілого зразка, що уже не використовується на момент виготовлення, якщо воно здійснюється з метою подальшого використання при продажу товарів або збуту відповідних марок.

Натомість, підроблені марки акцизного податку - це виготовлені предмети, які копіюють марки акцизного податку, поза межами підприємства-виробника, уповноваженого виготовляти ці марки.

Відповідно, для визначення предмету злочину та його об`єктивної сторони, має значення, чи придбавались, зберігались, перевозились, збувались незаконно виготовлені марки акцизного податку, або підроблені марки акцизного податку.

Так, при викладенні формулювання обвинувачення за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 199 КК України та кваліфікації дій підозрюваного, слідчий зазначив, що ОСОБА_3 здійснював придбання, зберігання, перевезення з метою використання при продажу товарів підроблених марок акцизного податку (а.с.12). Далі, при викладенні обставин вчинення правопорушення, слідчим вказано, що з метою надання виготовленим алкогольним напоям вигляду офіційно придбаних ОСОБА_3 обклеїв кожну пляшку незаконно виготовлених алкогольних напоїв придбаними підробленими марками акцизного податку України (т.с.1, а.с.13) та зберігав незаконно виготовлені алкогольні напої, обклеєні підробленими марками акцизного податку України з метою збуту за адресами: гараж № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Авіатор-2008» по вул. Військбуд, буд.20 «З» у м. Запоріжжі; нежитлове приміщення гаражного типу по АДРЕСА_3 .

В подальшому, викладаючи фактичні обставини вчинення злочину, слідчим вказано про закорковані металевими ковпачками золотистого кольору та обклеєні марками акцизного податку України скляні пляшки, вилучені 09.02.2016 під час проведення обшуку у приміщенні гаражу № НОМЕР_2 гаражного кооперативу «Авіатор-2008» по вул. Військбуд, буд.20 «З» у м. Запоріжжі, у кількості 278 од. (т.с.1, а.с.13)

Також, слідчим у акті вказано про закорковані металевими ковпачками золотистого кольору та обклеєні марками акцизного податку України скляні пляшки, вилучені 09.02.2016 під час проведення обшуку у нежитловому приміщенні гаражного типу по вул. Перемоги, буд.65 у м. Запоріжжя, у кількості 20 од.

Тобто, на ознаки підробки цих марок стороною обвинувачення у обох твердженнях не вказано. (т.с.1, а.с.14)

При цьому, при описі зазначених вище марок акцизного податку України із посиланням на коди та номери на знаках, стороною обвинувачення вказано саме на ознаки незаконно виготовлених марок акцизного податку, а саме, те, що вони вироблені за зразком 2013 року, й не за технологією підприємства «Держзнак ПК «Україна», без зазначення загальної кількості скляних пляшок, виявлених під час двох обшуків та, відповідно, кількості марок. Крім того, без зазначення, що ці знаки копіюють марки акцизного податку, виготовлені поза межами підприємства-виробника, уповноваженого виготовляти ці марки, тобто мають ознаки підробки.

Формулюючи обвинувачення, слідчий вказує у акті, що ОСОБА_3 , упродовж грудня 2015- січня 2016 років, в порушення вимог п.п. 226.2, 226.3, 226.9, 226.11 ст. 226 ПК України, Положення «Про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів», затвердженого Постановою КМУ №1251 від 27.12.2010, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, з корисливою метою, спрямованою на отримання прибутку шляхом збуту незаконно виготовлених алкогольних напоїв, знаючи порядок маркування та реалізації алкогольних напоїв, нехтуючи даним порядком, придбав підроблені марки акцизного податку України на лікеро-горілчану продукцію вітчизняного виробництва, зразка 2013 року з метою використання їх при продажу незаконно виготовлених алкогольних напоїв.

Таким чином, стороною обвинувачення при кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст. 199 КК України, не визначено, чи то марки акцизного податку були незаконно виготовлені, чи одержані чи підроблені, а, натоміть, вказано на сукупність трьох окремих видів їх походження.

Отже, зміст врученого ОСОБА_3 обвинувального акту свідчить про відсутність чіткого формулювання обвинувачення та вірної кваліфікації дій, що призведе до неможливості забезпечити якісний, своєчасний та ефективний захист особи, тому судом встановлено безумовні підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Суд дійшов висновку про те, що вказані недоліки обвинувального акту є суттєвими порушеннями вимог КПК України, суперечать загальним засадам кримінального провадження (ст. 7 КПК України), а тому перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі поданого обвинувального акту.

Керуючись ст. ст. 3, 7, 9, 42-43, 91, 110, 291, 314, 369-372, 392, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_3 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 199, ч.1 ст. 204, ч.3 ст. 204 КК України, - повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури №1, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1