УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року місто Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю власника майна ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 220 180 000 000 001 80 від 11.06.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 220 180 000 000 001 80 від 11.06.2018 року.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року в рамках кримінального провадження № 220 180 000 000 001 80 від 11.06.2018 року накладено арешт на тимчасово вилучене під час обшуку 06.09.2018 року за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: ноутбук марки «Acer Travel Mate 6595», чорного кольору с/н LXV4B5A02000; ноутбук марки «Lenovo 20354», s/n 4, чорного кольору; системний блок чорного кольору з надписом CD-приводі «LC».

Враховуючи, що зазначені речі, які належать заявнику ОСОБА_3 , були вилучені ще 06.09.2018 року та за це час у слідства було достатньо часу, щоб вивчити зміст наявної в комп`ютерних пристроях інформації. При цьому, на зазначеній комп`ютерній техніці наявна інформація, яка може ідентифікувати ОСОБА_3 як власника майна, а також враховуючи, що заявник власник тимчасово вилученого майна ніколи не був посадовою особою підприємства, щодо діяльності якого здійснюється досудове розслідування та жодного відношення до нього немає, у зв`язку з чим просить слідчого суддю скасувати зазначений арешт.

В судовому засідання власник майна ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий не заперечував проти скасування арешту, оскільки техніка оглянута і наявна на ній інформація не є об`єктом доказування в кримінальному правопорушенні.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року в рамках кримінального провадження № 220 180 000 000 001 80 від 11.06.2018 року накладено арешт на тимчасово вилучене під час обшуку 06.09.2018 року за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: ноутбук марки «Acer Travel Mate 6595», чорного кольору с/н LXV4B5A02000; ноутбук марки «Lenovo 20354», s/n 4, чорного кольору; системний блок чорного кольору з надписом CD-приводі «LC».

Заявником доведено право власності на зазначене майно.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_3 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Приймаючи до уваги викладене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а отже, клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 180 000 000 001 80 від 11.06.2018 року, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за № 220 180 000 000 001 80 від 11.06.2018 року - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2018 року (справа №761/34790/18) на тимчасово вилучене майно, а саме: ноутбук марки «Acer Travel Mate 6595», чорного кольору с/н LXV4B5A02000; ноутбук марки «Lenovo 20354», s/n 4, чорного кольору; системний блок чорного кольору з надписом CD-приводі «LC».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1