Справа № 158/2582/19
Провадження № 1-кс/0158/885/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000523 від 14.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області звернувся слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000523 від 14.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивував тим, що 13.09.2019 року, в період часу з 11:00 год. по 11:10 год., невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей, проникла до вищевказаного будинку, звідки викрала грошові кошти к сумі 20000 гривень, чим завдала ОСОБА_5 матеріальних збитків на вищевказану сумую.

Згідно показів потерпілого ОСОБА_5 було встановлено, що у с. Метельне біля свого будинку, він виявив легковий автомобіль темного кольору з тонованими вікнами, з номерним знаком республіки Польща НОМЕР_1 , а після того як він підійшов до свого будинку, то помітив, як з його подвір`я вибігли 3 особи жіночої статі ромської народності, та побігли до вищевказаного автомобіля.

14.09.2019 року слідчим СВ Ківерцівського ВП даний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000523 із правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України.

В ході огляду місця події від 18.09.2019 року на території Ківерцівського ВП за адресою: м. Ківерці, вул. Залізнична, 52 було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Opel Vectra», темно-синього кольору, номерний знак республіки Польща НОМЕР_2 , фактичним володільцем якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 , технічний паспорт на вищевказаний автомобіль № НОМЕР_3 , та ключ від замка запалювання на вищевказаний автомобіль.

Вказаний вище автомобіль було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання до штраф-майданчику за адресою: Ківерцівський район, с. Сокиричі, вул. Солдатська, 1.

Підставою для накладення арешту на майно є те, що існує сукупність підстав вважати, що даний автомобіль, який є доказом злочину, підлягає конфіскації для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна. Зокрема вчиненим кримінальним правопорушенням потерпілому завдано збитків та з метою подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

В судове засідання слідчий СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, подане клопотання підтримав з підстав у ньому наведених.

Власник майна, щодо якого вирішується питання накладення арешту в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання. Більш того, володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 00000523 від 14.09.2019 року за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 вказаної статті тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно до вимог ст. ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В матеріалах клопотання про арешт майна, слідчим не обґрунтовано відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи воно було знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі сліди злочину або було об`єктом злочинних дій, набуто злочинним шляхом (гроші, цінності та інші речі) або може бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних чи для спростування обвинувачення або пом`якшення відповідальності).

Разом з тим, у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування підозра будь-кому не оголошувалась, санкція статті, за якою внесені відомості до ЄРДР додаткової міри покарання у виді конфіскації майна не передбачає, цивільний позов у кримінальному провадженні ніким не заявлений, ризиків знищення чи пошкодження майна не встановлено, відсутні достатні відомості того, що вказане майно, здобуто злочинним шляхом чи є предметом злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

Враховуючи вищенаведене, відсутності пред`явлення будь-яким особам підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, інших обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не є обґрунтованим, оскільки слідчим всупереч вимогам ч. ч. 1-4 ст. 170, ч. 3 ст. 171 КПК України не вказано підстави і мета такого арешту, та відповідне обґрунтування необхідності саме такого арешту, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевказане, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав вважати, що виявлене та вилучене майно може бути доказом злочину, могло зберегти на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, під час кримінального провадження, а тому у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-175 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000523 від 14.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1