"21" жовтня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі представника
власника майна ОСОБА_3 ,
На обґрунтування клопотання заявник, посилаючись на ст..174 КПК України, зазначив наступне. 26.09.2018 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова накладено арешт на майно військової частини НОМЕР_1 , а саме: на автомобіль HYUNDAI SANTA-FE, р.н. НОМЕР_2 , 2010 р.в., зеленого кольору, під керування ОСОБА_3 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування. Зберігання вказаного автомобіля доручено працівникам спеціального майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ДП Інформ-Ресурси МВС України за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Заявник зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, за цей час проведені всі необхідні експертизи по даному автомобілю. Відомості причетності до злочину посадових осіб та військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно них не здійснюється досудове розслідування, жодному з них про підозру у злочині не повідомлено. Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме: арешту майна військової частини НОМЕР_1 , відсутні. В застосуванні арешту майна відпала потреба, правова підстава взагалі спростовується. У зв`язку з чим, вважає доцільним скасувати арешт майна, що носить у собі тимчасовий характер, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. Вказаний автомобіль зобов`язуються утримувати у належному стані, при необхідності надати його для огляду слідчому, прокурору або суду, в залежності від стадії кримінального провадження.
У судовому засіданні представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 доводи клопотання підтримав.
Слідчий СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 та процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви, у яких вказали, що проти задоволення клопотання заперечують, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, рішення у кримінальному провадженні не прийняте (а.с.14,16). Крім того, слідчий подав копії матеріалів для розгляду клопотання (а.с.15, 20,21-28).
Неявка слідчого та прокурора, у відповідності до ст.174 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотанню.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення представника власника майна, вивчивши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання та які надані до суду, приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна заявник зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, за цей час проведені всі необхідні експертизи по даному автомобілю. Відомості причетності до злочину посадових осіб та військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно них не здійснюється досудове розслідування, жодному з них про підозру у злочині не повідомлено.
Так дійсно, автомобіль "HYUNDAI SANTA-FE" р.н. НОМЕР_3 , належний військовій частині НОМЕР_1 (54 ОМБР), оглянутий спеціалістом, що підтверджується Висновком експерта №7/412 СЕ-19 від 19.06.2018 та Висновком експерта №08-496/1354/2018 (а.с.21-24,25-28)..
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного вище транспортного засобу.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Однак, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для власника майна, слідчий суддя вважає можливим змінити місце зберігання автомобіля марки "HYUNDAI SANTA-FE" р.н. НОМЕР_3 , який на праві власності належить військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ОМБР), зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , та передати його на відповідальне зберігання командиру військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_7 , з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, попередивши ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Змінити місце зберігання автомобіля марки "HYUNDAI SANTA-FE" р.н. НОМЕР_3 , який на праві власності належить військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ОМБР), зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , та передати його на відповідальне зберігання командиру військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_7 , з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.
Попередити ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
У задоволенні іншої частини клопотання ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1