Справа №577/2262/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/366/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2018 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, не працюючої, з повною середньою освітою, проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_10 в якій вона просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2018 року, яким її визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, скасувати та ухвалити відносно неї новий, виправдувальний вирок.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена наголошувала на своїй не винуватості у пред`явленому її обвинуваченні, стверджувала про те, що потерпілу ОСОБА_7 вона не била, на землю не штовхала, а остання навмисно її обмовила з метою помсти за вже давно складені між ними неприязні стосунки. На переконання обвинуваченої, матеріли справи не містять належних і допустимих доказів її вини, жоден свідок, знаходячись поблизу місця їхньої з потерпілою сварки, не бачив нанесення нею останній ударів. Більше того, допитані судом свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказували про те, що в її (обвинуваченої) руках був порожній поліетиленовий пакет, що спростовує пояснення потерпілої про те, що її били сумкою, а свідок ОСОБА_13 взагалі вказав про те, що відповідно до наданих йому потерпілою ОСОБА_7 пояснень, травми губи та руки вона отримала від власного собаки про наявність у ОСОБА_7 якого вказали і інші свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 .

Також, обвинувачена просила звернути увагу і на те, що висновок судово-медичної експертизи № 166 від 17.05.2018 року підтверджує те, що потерпіла надає неправдиві свідчення, оскільки вказаний нею механізм спричинення їй тілесних ушкоджень в частині нанесення ударів у ділянку спини, не співпадав. З огляду на викладене, апелянт просила її виправдати, оскільки її вини у наявності в потерпілої тілесних ушкоджень немає, а їх вона отримала від свого ж собаки.

Крім цього, обвинувачена вказувала і на порушення судом її права на захист, оскільки той, розглядаючи справу, безпідставно вийшов за межі пред`явленого їй обвинувачення, вказавши у вироку про те, що удари ОСОБА_7 були нанесені нею як сумкою так і руками, тоді як в обвинувальному акті йдеться виключно про нанесення ударів потерпілій сумкою.

Інші учасники кримінального провадження, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Від потерпілої ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_8 та від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 на апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 були подані заперечення (а.с. 90, 91, 103 т.2), в яких всі вказані учасники кримінального провадження просили оскаржуваний обвинуваченою вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2018 року, залишити без зміни, а вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 , без задоволення з огляду на їх необґрунтованість.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_10 06 жовтня 2017 року близько 09.40 год., перебуваючи навпроти господарства АДРЕСА_1 зустріла свою сусідку ОСОБА_7 , з якою на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків у неї виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_10 , підійшла до ОСОБА_7 та стоячи до неї обличчям, висловлюючи на її адресу нецензурну лайку, почала наносити удари руками сумкою по обличчю останньої, спричинивши не менше трьох ударів, потім повалила ОСОБА_7 на землю та додатково нанесла їй близько двох ударів сумкою по голові та обличчю, в результаті чого ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна на кінчику носа та рани на слизовій оболонці верхньої губи, які кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 , які вимоги апеляційної скарги обвинуваченої підтримали, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий, виправдувальний вирок, думки прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої заперечили, просили залишити їх без задоволення, а вирок суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 , колегія суддів дійшла висновку про те, що попри не визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненому, її вина в ході судового розгляду справи знайшла своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються як поясненнями допитаних судом потерпілої, свідків так і наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом.

Зібрані досудовим слідством докази в сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме умисного легкого тілесного ушкодження заподіяного потерпілій ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_10 свою вину у вчиненому не визнавала, просила суд першої інстанції виправдати її,

оскільки хоч між нею і потерпілою ОСОБА_7 і була словесна сварка з приводу домашніх тварин, однак останню вона не била, а відповідно до змісту апеляційної скарги обвинуваченої, потерпіла ОСОБА_7 тілесні ушкодження отримала від своєї собаки, до їх виникнення у неї вона обвинувачена ОСОБА_10 , не причетна.

Вказані пояснення обвинуваченої, були належним чином перевірені судом першої інстанції, однак вони не узгоджуються з поясненнями інших, допитаних судом, учасників кримінального провадження та дослідженими судом письмовими доказами.

Так, в ході судового розгляду справи потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила про те, що дійсно, її собака загризла собаку ОСОБА_10 , тому, 06 жовтня 2017 року, перебуваючи біля автомобіля з продуктами, між ними виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_10 почала сумкою наносити їй удари по обличчю, повалила на землю і продовжила її бити, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_12 в ході її допиту пояснила суду про те, що 06 жовтня 2017 року зранку, коли люди зібралися біля автомобіля з продуктами, прийшла ОСОБА_7 , на обличчі якої нічого не було, і вона вже придбала товар та стояла поодаль. Пізніше підійшла ОСОБА_10 , щоб придбати продуктів. ОСОБА_7 їй щось сказала про свою собаку. ОСОБА_10 підійшла до неї і вони почали непристойно сваритися, розкивували одна на одну сумками - ОСОБА_7 повною, з продуктами, а ОСОБА_10 - невеликою сумкою, можливо чи пакетом, вона точно сказати не може. Чи були якісь рани на обличчі ОСОБА_17 після конфлікту, сказати не може, бо пройшла повз них від автомобіля і не дивилася на них. Вона пішла вперед, а потерпіла йшла позаду неї і , коли підійшла до неї під двір, стоячи біля хвіртки попросила її бути свідком, на що вона відповіла, що свідчити не буде, в обличчя їй не дивилася. При сварці ОСОБА_10 була ще з порожньою сумкою і купувала продукти останньою вже після сварки. На другий день по селу ходили розмови з приводу сварки між цими жінками через те, що великий собака ОСОБА_7 щось зробив з маленькою собакою ОСОБА_10 . В село приїздив слідчий, допитував і її.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснювала про те, що рік тому, восени ,у жовтні, перебувала біля автомобіля, що розвозить хліб. Там була і ОСОБА_7 , на обличчі якої нічого не було, якби були якісь ушкодження, вона б їх запам`ятала. Потім ОСОБА_7 з ОСОБА_10 лаялися між собою. Що було ще, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_13 пояснив в суді про те, що напередодні інциденту ОСОБА_7 брала у нього молоко, у неї була перемотана бинтом кисть руки, крізь який проступила мазь жовтого кольору і на верхній губі щось було . Він запитав, що сталося, на що ОСОБА_7 відповіла, що бавилася з собакою і та спричинила їй ушкодження. Також зазначив, що собака у них великий, його можна злякатися і всі по селу його бояться, коли розгулює один, ганяє людей.

Свідок ОСОБА_14 суду розповіла про те, що в той день, коли стався інцидент між потерпілою та обвинуваченою, вона перебувала біля автолавки. На обличчі у потерпілої ОСОБА_7 нічого не було. Якби щось було, то вона б звернула увагу. Згодом вона чула спір, що стався між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , але після не бачила нічого, бо жінки були за машиною удвох. У ОСОБА_7 пес страшний, в селі його бояться, тікають, коли він бігає по селу. По селу ходили чутки, що спір між жінками виник через те, що велика собака ОСОБА_7 перекусила маленьку собаку ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду першої інстанці про те, що рік тому між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 трапилася потасовка біля автолавки , але про це знає з чуток, які ходили по селу. Сам того не бачив, бо в той день біля автолавки був, але разом з чоловіком на прізвище ОСОБА_18 він пішов додому до того, як це трапилося між жінками.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні вказував про те, що того дня, коли стався інцидент у його тещі з обвинуваченою, займався власними справами, а теща пішла до магазину, однак через незначний час повернулася з ушкодженнями на обличчі і повідомила, що її побила ОСОБА_10 . Він відвіз тещу до лікаря і того ж дня зафіксували побої.

Свідок ОСОБА_20 пояснювала суду, що є донькою потерпілої, про те, що її матір побила ОСОБА_10 , дізналася зі слів матері та свого чоловіка.

Також, з метою повного та об`єктивного з`ясування обставин справи суд першої інстанції допитав і судово - медичного експерта ОСОБА_21 який в суді вказав про те, що проводив обстеження потерпілої ОСОБА_7 . За загальним правилом спочатку він з`ясував усі обставини з її слів, а потім оглянув тілесні ушкодження, на які вона вказувала. При огляді завжди фіксуються усі ушкодження, на які вказує потерпілий, а у висновку зазначаються лише ті, які відповідають часу їх отримання. На час його допиту в суді він вказав про те, що не пам`ятає, які саме були ушкодження, однак стверджував про те, що виходячи з нормативної документації, якою врегульовано проведення обстеження і складення висновку і, крім того, будучи повідомленим про кримінальну відповідальність, він під час складення висновку виходив з тих обставин, які ним були встановлені.

Вислухавши пояснення обвинуваченої, потерпілої, ряду свідків, а також заслухавши судово-медичного експерта, суд першої інстанції дослідив і ряд наданих стороною обвинувачення письмових доказів, зокрема:

- протокол слідчого експерименту від 06.12.2017 року, проведеного з потерпілою, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 показувала, як обвинувачена, тримаючи в двох руках порожню сумку, била її по обличчю, а коли та хотіла йти додому, то ОСОБА_10 вдарила її по спині в області лопаток, а вона вхопила ОСОБА_10 за одяг, а та повалила її, вони впали, ОСОБА_10 впала на неї і била ще (а.с.49-53);

- висновок СМЕ № 542 від 11.12.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_7 , на час обстеження, мала садно на кінчику носа, рану на слизовій оболонці верхньої губи в ділянці 111 зуба праворуч (а.с.40-48);

- висновок СМЕ № 166 від 17.05.2018 року, відповідно до якого механізм спричинення тілесних ушкоджень, показаний ОСОБА_7 , не співпадає в частині нанесення ударів у ділянку спини, оскільки ушкоджень на ній не виявлено (а.с.57-59).

Вказані докази суд визнав належними та допустимими, а в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, зокрема з пояснень потерпілої, свідків та експерта - достатніми для підтвердження обвинувачення ОСОБА_10 в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження.

Так, по при доводи апеляційної скарги обвинуваченої про відсутність належних та допустимих доказів її вини, та відсутності свідків події, які б вказували на її винуватість, колегія суддів звертає увагу на пояснення заслуханих судом першої інстанції свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які в день події 06.10.2017 року, знаходились біля автомобіля з хлібом, де в той час були і потерпіла з обвинувачено, одноголосно підтвердили факт наявності в них конфлікту та сварки, як і одноголосно вказали про те, що хоч безпосередньої бійки і не бачили, однак вказали про те, що до інциденту обвинуваченої з потерпілою, в останньої жодних тілесних ушкоджень на обличчі не було. Однак, після конфлікту, потерпіла ОСОБА_7 вказала про наявність в неї тілесних ушкоджень, які за її словами, були отримані від обвинуваченої ОСОБА_10 . Свідок ОСОБА_19 (зять потерпілої) також суду вказав про те, що в день коли стався інцидент у обвинуваченої ОСОБА_10 з його тещею ОСОБА_7 , остання дійсно ходила за хлібом, однак повернувшись через незначний проміжок часу, у неї були ушкодження на обличчі, які за її словами, їй нанесла ОСОБА_10 , після чого він відвіз її до лікарні де і були зафіксовані тілесні ушкодження.

Вказане узгоджується і з висновком СМЕ № 542 від 11.12.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_7 , на час обстеження, мала садно на кінчику носа, рану на слизовій оболонці верхньої губи в ділянці 111 зуба праворуч (а.с.40-48 т.1) та висновком СМЕ № 166 від 17.05.2018 року, відповідно до якого механізм спричинення тілесних ушкоджень, показаний ОСОБА_7 , в цілому співпадає (а.с.57-59 т.1). При цьому, висновки обвинуваченої ОСОБА_10 , про те, що вказаний висновок виступає на підтвердження того, що потерпіла надає неправдиві свідчення, оскільки вказаний нею механізм спричинення їй тілесних ушкоджень в частині нанесення ударів у ділянку спини, не співпадав, не виступають на визнання такого висновку як недопустимого доказу та не спростовують пояснень потерпілої в частині наявності в неї тілесних ушкоджень на обличчі.

Пояснення свідка ОСОБА_20 (доньки потерпілої), побудовані виключно з пояснень її чоловіка ОСОБА_19 та потерпілої ОСОБА_7 . Очевидцем події вона не була.

Пояснення свідка ОСОБА_13 суд правильно оцінив такими, які не виступають на спростування обвинувачення, оскільки про існування ушкоджень руки не заперечувала і потерпіла, і в той же час, під час обстеження її експертом, вона не вказувала, що ці ушкодження отримала від обвинуваченої, а зазначила про інші ушкодження, про які свідок не зазначав, як про такі, що мали місце у потерпілої напередодні її сварки з ОСОБА_10 , а тому, доводи апеляційної скарги обвинуваченої в цій частині колегія суддів вважає надуманими. Факт наявності у потерпілої ОСОБА_7 собаки, який відповідно до скарги обвинуваченої підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , не виступає на підтвердження доводів обвинуваченої про те, що тілесні ушкодження потерпілій були спричинені саме собакою, оскільки спростовуються висновком СМЕ № 166 від 17.05.2018 року (а.с.57-59 т.1).

Пояснення самої ж обвинуваченої ОСОБА_10 також судом правильно розцінені як такі, що виступають нічим іншим як дозволеним їй способом захисту від пред`явленого їй обвинувачення, оскільки не згоджуються з поясненнями інших учасників кримінального провадження та наданими стороною обвинувачення письмовими доказами.

З огляду на вказане колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що потерпілу ОСОБА_7 вона не била, а остання навмисно її обмовила з метою помсти за вже давно складені між ними неприязні стосунки та про те, що травми у потерпілої утворилися від її ж собаки.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 про неправдивість наданих потерпілою ОСОБА_7 пояснень про те, що її били сумкою, оскільки на переконання обвинуваченої, вони спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які за її словами, в суді пояснювали про те, що в її (обвинуваченої) руках був порожній поліетиленовий пакет, то колегія суддів вказує наступне.

Так відповідно до вивченого апеляційним судом звукозапису судового засідання від 23.10.2018 року свідок ОСОБА_11 підтвердила факт того, що була в день події біля автомобіля з хлібом, підтвердила факт сварки обвинуваченої ОСОБА_10 з потерпілою ОСОБА_7 та факт відсутності в останньої тілесних ушкоджень до початку сварки, більше, посилаючись на те, що не пам`ятає обставин справи, свідок суду нічого не додала. Інший допитаний судом свідок ОСОБА_12 , більш детально пояснювала суду обставини справи, та як вбачається із дослідженого апеляційним судом звукозапису судового засідання від 12.12.2018 року, поміж іншого, вказувала про те, що як потерпіла так і обвинувачена махали одна на одну сумками, уточнила, що в потерпілої сумка була повна, в обвинуваченої сумка була пуста, на додаткове, уточнююче, запитання суду, яка саме сумка була в руках обвинуваченої, свідок ОСОБА_12 вказала, що невелика, припустила, що то був пакет, в подальшому, надаючи пояснення, свідок ОСОБА_12 вживала саме слово «сумка», потім знову його замінювала словом «пакет».

Аналізуючи вказане колегія суддів виходить з пояснень потерпілої ОСОБА_7 , яка вказала про те, що «.. ОСОБА_10 почала сумкою наносити їй удари по обличчю..», при цьому, як вказувалося вище, надані потерпілою пояснення, щодо механізму нанесення їй тілесних ушкоджень узгоджуються з наявними у нею ушкодженнями обличчя, а тому, визнати обґрунтованими доводи обвинуваченої, де вона спочатку взагалі заперечує свою причетність до наявних у потерпілої ушкоджень, а потім де вона ставить під сумнів чим саме вони були завдані, чи то пакетом чи то сумкою, колегія суддів не може, як не може визнати вказані доводи обвинуваченої такими, що виключають її у вчиненому.

В зв`язку з вищевказаними обставинами та з урахуванням обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що винність обвинуваченої ОСОБА_10 повністю доказана і її дії судом правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_10 в частині скасування вироку суду з підстав не доведення її винуватості у вчиненому колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 про порушення судом першої інстанції при ухваленні вироку її права на захист, оскільки розглядаючи справу, суд безпідставно вийшов за межі пред`явленого їй обвинувачення, вказавши у вироку про те, що удари ОСОБА_7 були нанесені нею як сумкою так і руками, тоді як в обвинувальному акті йдеться виключно про нанесення ударів потерпілій сумкою, дійшла таких висновків.

Так, відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту ОСОБА_10 органами досудового розслідування обвинувачувалось в тому, що «…06 жовтня 2017 року близько 09.40 год. перебуваючи напроти господарства АДРЕСА_1 , зустріла свою сусідку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої в останньої виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . ОСОБА_10 реалізуючи свої злочинні наміри направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , використовуючи для цього малозначний привід, підійшла до останньої та стоячи до неї обличчям, висловлюючи на адресу ОСОБА_7 нецензурну лайку, почала наносити удари жіночою сумкою по обличчю останньої, спричинивши не менше трьох ударів, після чого повалила ОСОБА_7 на землю та додатково нанесла близько двох ударів сумкою по голові та обличчю, в результаті чого спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна на кінчику носа та рани на слизовій оболонці гуди в ділянці 111 зуба праворуч.»

Разом з тим, як вбачається зі змісту встановлених судом фактичних обставин справи, суд, в порушення вимог ч.1 ст. 337 КПК України, вийшов поза межі пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення та вказав про те, що «.. ОСОБА_10 , реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень, підійшла до ОСОБА_7 та стоячи до неї обличчям, висловлюючи на її адресу нецензурну лайку, почала наносити удари руками сумкою по обличчю останньої…».

Тобто, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в даному випадку, дійсно, при викладенні фактичних обставин, в мотивувальній частині вироку, вийшов за межі обвинувачення, зазначивши, що удари потерпілій наносились обвинуваченою ще й руками.

Разом з тим, колегія суддів перевіривши фактичні обставини , які були встановлені в судовому засіданні, зокрема аудиозаписами допитів потерпілої, свідків, та експерта, та наданих стороною обвинувачення письмових доказів (протоколи слідчих дій, висновки експертиз) встановила, що суд першої інстанції безпідставно вказав про нанесення ударів обвинуваченою потерпілій ще й руками, оскільки жодними доказами ця обставина не підтверджується.

Разом з тим, таке порушення у викладі фактичних обставин колегія суддів не вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, і жодним чином не тягне за собою скасування законного та обґрунтованого вироку, оскільки воно підлягає усуненню в ході апеляційного розгляду.

Пунктом 4 частини 1статті 408 КПК України, передбачено, що апеляційний суд змінює вирок у разі, коли така зміна не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку, при викладенні фактичних обставин, вказівку суду про нанесення ударів « руками», оскільки така зміна не погіршує становища обвинуваченого і таким чином, частково задовольнити її апеляційну скаргу.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 в тій частині, що судом першої інстанції, за наведених обставин були порушені її права на захист, оскільки в суді першої інстанції вона користувалася правовою допомогою, і як слідує з матеріалів кримінального провадження вона повністю заперечувала свою причетність до спричинення потерпілій тілесних ушкоджень ( не завдавала ні сумкою, ні тим більше руками).

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченій ОСОБА_10 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз?яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України.

При призначенні ОСОБА_10 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винної, яка є вдовою , не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнав відсутність в обвинуваченої судимостей та її позитивну характеристику за місцем проживання. Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також, інформацію органу пробації, викладену у досудовій доповіді, відповідно до якої виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 можливе без позбавлення або обмеження її волі на певний строк та вона не становить високої небезпеки для суспільства, суд із врахуванням видів покарань, передбачених санкцією ч.1 ст. 125 КК України, а також, виходячи з обставин справи і наслідків від вчиненого злочину, дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 можливе за призначення їй покарання у виді штрафу.

При цьому, суд врахував відсутність в обвинуваченої місця роботи, однак врахував і те, що остання має працездатний вік, відомостей про те, що за станом здоров`я ОСОБА_10 не має можливості працювати остання ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не надала, а тому, з врахуванням відсутності в обвинуваченої розкаяння у вчиненому, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції і в частині обраного для неї судом розміру такого штрафу - сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Вказане покарання колегія суддів вважає справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 задовольнити частково, а саме в частині виключення з першого абзацу мотивувальної частини ухвалено відносно неї вироку суду, слово «руками». В іншій частині вимоги апеляційної скарги обвинуваченої, задоволенню не підлягають з огляду на їх необґрунтованість.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2018 року відносно ОСОБА_10 , змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку, при викладенні фактичних обставин, вказівку суду про нанесення ударів « руками».

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4