490/7577/18 30.09.2019
н/п 1-кп/490/355/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/7577/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002392 від 20 червня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, неодружений (перебуває у цивільному шлюбі), офіційно не працює, є інвалідом ІІ групи, раніше судимий, востаннє: 01.04.2016 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.162, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2018 року, в обідній час доби, більш точного часу встановити у ході досудового розслідування не виявилось можливим, у ОСОБА_3 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , виник умисел, направлений на викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 ..

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через бетонний паркан та потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_2 . Знаходячись на території зазначеного домоволодіння, ОСОБА_3 підійшов до вхідних дверей будинку, які намагався відчинити, проте двері на той момент були зачинені.

Продовжуючи свій умисел, ОСОБА_3 підійшов до вікна, яке розташоване з лівої сторони від вхідних дверей будинку та за допомогою ліктя руки розбив скло віконної рами, через яке в подальшому проник до будинку. Знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 зайшов до кімнати потерпілого ОСОБА_6 , де під столом виявив електропилку помаранчевого кольору марки "DeWalt" вартістю 700 грн., мобільний телефон марки "Samsung" моделі Е1200 вартістю 200 грн., який лежав на столі та пневматичний пістолет (без магазину), який знаходився в серванті. Зазначені речі ОСОБА_3 викрав та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 900 грн..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, винним себе визнав в повному обсязі та підтвердив факт вчинення ним крадіжки майна потерпілого ОСОБА_6 за вищевикладених обставин. У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він є раніше судимим за вчинення аналогічних корисливих злочинів, має невідбуте покарання за попереднім вироком, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 22.12.1995 року перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом: синдром залежності від опіоїдів, є інвалідом ІІ групи, хворіє на ВІЛ інфекцію ІV клінічна стадія, хронічний гепатит, за місцем проживання характеризується негативно, як обставину, що пом`якшує покарання - повне визнання вини та щире каяття, обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

Згідно досудової доповіді, складеної старшим інспектором Центрального районного відділу філілї Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_7 , з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 , за теперішнім правопорушенням, без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

Суд враховує, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює головний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах, передбаченої санкцією частини статті кримінального закону.

ОСОБА_3 , засуджений вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.12.2017 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки.

Однак, даних щодо набранням вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.12.2017 року законної сили суду не надано, натомість прокурор в судовому засіданні надав ухвалу Верховного Суду від 27.05.2019 року про направлення кримінального провадження №0000195 щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 з Миколаївського апеляційного суду до Херсонського апеляційного суду, а тому при визначенні остаточного покарання суд не бере до уваги зазначений вирок Центрального районного суду м.Миколаєва.

Така позиція суду узгоджується з вимогами ч.1 ст.88 КК України, відповідно до якої особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Отже, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як з невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України за наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Аллене де Рібемон проти Франції».

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №639/9081/15-к) висловив правову позицію про те, що суди не мають право призначати покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України при наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такого висновку Суд дійшов, виходячи з положень ст.62 Конституції України, ч.1 та 5 ст.17 КПК України, ч.1 ст.88 КК України, за змістом яких до того моменту, коли обвинувальний вирок набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою.

Як вбачається з вироку Центрального районного суду м.Миколаєва від 28.12.2017 року, ОСОБА_3 вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.04.2016 року визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.162 КК України і йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, а тому суд вважає за необхідне, на підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертизи (висновок від 30.07.2018 року № 638) в сумі 1287 (одна тисяча двісті вісімдесят сім) грн. 00 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання ОСОБА_3 частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.04.2016 року і остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки 2 /два/ місяці.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертизи (висновок від 30.07.2018 року № 638) в сумі 1287 (одна тисяча двісті вісімдесят сім) грн. 00 коп.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1