Провадження № 1-кп/331/570/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» жовтня 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000021 від 02.04.2019 року відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із прокуратури Запорізької області надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України.

При проведенні підготовчого судового засідання прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, зазначивши, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України і підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається, даний обвинувальний акт підсудний Жовтневому районному суду м. Запоріжжя.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти призначення даного обвинувального акту до розгляду та звернувся до суду з клопотанням про направлення даного кримінального провадження до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо внесення подання до Верховного Суду про його передачу на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва, обґрунтоване тим, що злочин вчинено обвинуваченим на території Солом`янського району м. Києва, а даний обвинувальний акт направлений до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із порушенням правил територіальної підсудності, закріплених ч. 1 ст. 32 КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника, наполягав на його задоволенні.

Прокурор не заперечував проти задоволення даного клопотання.

Заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали провадження, суд дійшов висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Згідно з інформацією, викладеною в супровідному листі № 04/4-1535-19 від 10.10.2019 року, яким вказаний обвинувальний акт скерований до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та поясненнями, наданими в судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 , підставо направлення даного обвинувального акту саме до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя зазначено неможливість встановлення точного місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 під час досудового розслідування, тому вказаний обвинувальний акт направлено до суду, у межах юрисдикції якого, закінчено досудове розслідування, яке розслідувалось слідчими СВ УСБУ в Запорізькій області.

Вказане твердження прокурора є безпідставним та необґрунтованим, оскільки спростовується фактичними обставинами справи, зазначеними в обвинувальному акті, які були викладені слідчим та затверджені прокурором ОСОБА_3 , який здійснював процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, а саме у незаконному вирощуванні конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України.

При цьому, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 у період з невстановленого часу по 12.01.2019 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи незаконність своєї діяльності, організував та здійснив вирощування конопель у кількості 117 рослин за місцем своєї реєстрації та фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де 12.01.2019 року під час проведення санкціонованого обшуку були виявлені та вилучені вищевказані рослини, а також спеціально обладнане приміщення, в якому ОСОБА_4 здійснював їх вирощування.

З наведено слідує, що слідчим та прокурором достеменно встановлено точне місце вчинення злочину, яке не відноситься до територіальної підсудності Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
Вказана обставина, на думку суду, завідомо була відома прокурору до направлення ним даного обвинувального акту до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, що свідчить про свідоме ігнорування ним вимог ч. 1 ст. 32 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Згідно з ч. 3 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вказане кримінальне провадження направити до Запорізького апеляційного суду для вирішення питання щодо внесення подання до Верховного Суду про його передачу на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.

Разом з тим, в судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , обґрунтоване тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років та наявні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та залишити місце фактичного проживання, незаконно впливати на достовірність показань свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом затягування судового процесу, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, обвинувальний акт відносно якого перебуває на розгляді Солом`янського районного суду м. Києва, повторно вчинив тяжкий злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних речовин. Разом з тим, в ході досудового розслідування відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляд тримання під вартою, строк дії якого сплив о 16 годині 35 хвилин 13 жовтня 2019 року.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив залишити без розгляду клопотання прокурора, посилаючись на те, що до клопотання не додані матеріали, якими воно обґрунтовується та в порушення вимог, передбачених ст. 184 КПК України воно вручено стороні захисту не за три години до початку його розгляду, а за 2 хвилини.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та додатково зазначив, що не має наміру переховуватись від суду або затягувати судовий процес, оскільки зацікавлений в скорішому розгляді даного кримінального провадження та доведеності перед судом своєї невинуватості, що підтверджується його явкою в судове засідання. Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на яких за твердженням прокурора, він може впливати, йому взагалі не відомі, тому вказаний ризик не є доведеним. Від явок в судові засідання по кримінальному провадженню, яке знаходиться на розгляді в Солом`янському районному суді м. Києва, він жодного разу не ухилявся, по вказаному кримінальному провадженню відносно нього діє запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Клопотання прокурора вмотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, він може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідки або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що відповідно до положень ст. 178 КПК України враховуються судом при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію обвинуваченого, його майновий стан; наявність судимостей.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України прокурор, як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій обвинуваченого, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, прокурором в судовому засіданні не доведено в повному обсязі існування тих ризиків, на які він посилається в клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений судимостей не має, відносно нього з 2013 року в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 305 КК України, по якому діє запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має місце реєстрації, яке збігається з його постійним місцем проживання, зареєстрований фізичною-особою підприємцем, у зв`язку з чим має стабільне джерело доходу, що підтверджує наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може переховуватись від суду або перешкоджати кримінальному провадженню, спростовуються тим, що 13.10.2019 року, звільнившись з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» він прибув до суду для прийняття участі у підготовчому судовому засіданні із м. Києва.

Крім того, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися факторами, пов`язаними з характером особи, її моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Також не підтверджені доводи прокурора про можливість здійснення ОСОБА_4 впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Аналізуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, суд приходить до висновку, що в даній конкретній справі, найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до обвинуваченого може бути особисте зобов`язання із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 32, 34, 177, 178, 179, 194, 314, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000021 від 02.04.2019 року відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України направити до Запорізького апеляційного суду для вирішення питання щодо внесення подання до Верховного Суду про його передачу на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати відносно обвинуваченогоОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першим викликом та у призначений час;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду, без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1