Дата документу 09.09.2019 Справа № 0808/2594/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0808/2594/2012 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/443/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула 9 вересня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 2 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2012 року ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

Начальник Олександрівського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу уповноваженого органу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України підполковник внутрішньої служби ОСОБА_9 звернувся до суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку випробування. Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2012 року ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. 21.05.2012 року ОСОБА_7 ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, обов`язками, покладеними на нього судом, правовими наслідками звільнення від відбування покарання з випробуванням, попереджений про неприпустимість скоєння кримінальних та адміністративних правопорушень в період іспитового строку. Цього ж дня встановлено дні явки на реєстрацію. 09.04.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0001227 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Згідно повідомлення СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 18.01.2018 року кримінальне провадження зупинено 30.06.2015 року на підставі ч.2 ст. 280 КПК України у зв`язку із розшуком обвинуваченого. Подання вмотивоване тим, що іспитовий строк за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2012 року, яким засуджено ОСОБА_7 , скінчився 26.04.2015 року, даних про те, що він засуджений за вчинення іншого злочину немає, тому вважали можливим звільнити його від призначеного судом покарання.

Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання визнав наявними відомості щодо вчинення ОСОБА_7 нового злочину у період випробувального терміну, при цьому вказав, що діюче законодавство не вимагає наявність обвинувального вироку суду для прийняття рішення про звільнення від відбування особи від покарання або скасування такого звільнення. Крім того, суд врахував, що під час розгляду нової справи судом буде застосована ст. 71 КК України під час призначення покарання за сукупністю вироків, а передчасне звільнення його від покарання, раніше призначеного судом, потягне за собою неможливість застосування принципу складання покарань без законних на те підстав. Також суд зазначив, що у разі недоведення провини ОСОБА_7 у вчиненні нового злочину він або орган пробації можуть скористатися правом на звернення до суду із клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку зі спливом іспитового строку.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає, що суд порушив його право на застосування до нього належної правової процедури - звільнення від призначеного покарання. Вказує, що висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення клопотання, вчинення мною у період іспитового строку нового злочину - не підтверджені жодним доказом, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на Законі. Також зазначає про безпідставні висновки суду щодо порушення ним умов перебування на іспитовому терміні. Крім того вказує, що суд без законних на те підстав, фактично вирішив питання про його винуватість у вчинені нового злочину, при цьому зазначивши, що зупинення досудового розслідування було формальним, оскільки у сторони обвинувачення відсутні докази скоєння ним кримінального правопорушення. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку задовольнити, звільнивши його від призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2012 року покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав подану засудженим апеляційну скаргу, вважав її обґрунтованою та з підстав, викладених в ній, просив задовольнити, одночасно зазначивши про те, що ОСОБА_7 проживає за місцем реєстрації, не переховувався від правоохоронного органу.
Засуджений у судовому засіданні підтримав позицію захисника, зазначаючи про постійне місце проживання та не переховування від слідства. Додатково вказав, що слідчий не викликав його у рамках кримінального провадження за ст. 307 КК України.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 370, 372 КПК України ухвала суду про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення особи для відбування покарання призначеного за вироком суду має бути постановлена згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду з наведенням в ній належних і достатніх мотивів її постановлення.

Статтею 75 КК України визначено право суду при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи на прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Одночасно, згідно ч.1 ст.76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 2 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Згідно оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції відмовив у задоволенні подання органу пробації про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, пославшись на те, що засуджений ОСОБА_7 порушив умови перебування на іспитовому терміні, оскільки вчинив новий злочин в період іспитового строку, підозра у вчиненні якого була 10.04.2015 року повідомлена засудженому.
Ознайомившись із матеріалами, судова колегія, за конкретних обставин цього провадження, вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволення відповідного подання помилковим.

У даному провадженні існує декілька аспектів, які заслуговують на увагу.

Так, представником органу пробації ставиться питання про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2012 рокупісля успішного закінчення іспитового строку.

При цьому ініціатором подання зазначено про виконання засудженим покладених на нього обов`язків, завчасні явки на реєстрацію і відсутність достеменних даних про скоєння ОСОБА_7 іншого злочину через відсутність вироку, який набрав законної сили.

Прокурор при апеляційному розгляді не надав суду раціонального пояснення з яких законних підстав ОСОБА_7 не може бути звільнений від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2012 року.
Натомість, матеріали даного провадження засвідчують дотримання ОСОБА_7 покладених на нього судом обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, дотримання яких на змістом ч.1 ст. 78 КК України є передумовою для вирішення питання про звільнення засудженого від призначеного покарання і слугує стимулюванням засудженого до виправлення.
Разом з тим, юридичних підстав вважати ОСОБА_7 таким, що вчинив злочин в період іспитового строку, немає, навіть при тому, що відносно останнього внесені відомості в ЄРДР за ч.2 ст. 307 КК України.
З цього приводу слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Крім цього, хоча згідно наданої інформації Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області відносно ОСОБА_7 внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.2 ст. 307 КК України, проте зазначене у відповідності до положень ст. 42 КПК України не засвідчує набуття ним статусу підозрюваного.
Прокурор у суді апеляційної інстанції не підтвердив наявність у ОСОБА_7 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 307 КК України.
За повідомленням СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області: по кримінальному провадженню з кваліфікацією злочину за ч.2 ст. 307 КК України з 30.06.2015 року досудове слідство зупинено та оголошено ОСОБА_7 у розшук.
Аналогічна обставина зазначене і в листі т.в.о. начальника СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 24.05.2019 року.
Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу, що ОСОБА_7 проживає за місцем своєї реєстрації, за неодноразовими викликами суду з`являється у судові засідання, що вказує на відсутність у ОСОБА_7 наміру переховуватися від правоохоронних органів та суду.

Крім того, прокурор у судовому засіданні апеляційної інстанції не спростував доводи сторони захисту щодо формального зупинення досудового розслідування за ч.2 ст. 307 КК України та не надав постанову про оголошення ОСОБА_7 у розшук.

Додатково апеляційна інстанція наголошує на: обізнаності органу досудового розслідування щодо вирішення питання за поданням органу пробації в порядку ст. 78 КПК України за участю ОСОБА_7 і відсутності будь-якої реакції з боку слідства, а також на зупиненні слідчим ОСОБА_10 досудового розслідування за ч.2 ст. 307 КК України з підстав розшуку ОСОБА_7 у день доручення даному слідчому подальшого розслідування справи, що ставить під сумнів дійсність перебування засудженого у розшуку в рамках зазначеного кримінального провадження.

З даного приводу судова колегія звертає увагу, що рішенням рішення ЄСПЛ від 27.02.2018 року у справі «Сінькова проти України», сам факт «оголошення у розшук» не означає, що особа переховується. Важливим фактором при оцінці ризику ухилення від слідства є реальна поведінка підозрюваного, а не його формальний статус «особи, оголошеної у розшук» (додатк. рішення у справі «Євгеній Гусєв проти Росії» (Yevgeniy Gusev v. Russia), заява № 28020/05, пункт 85, від 05 грудня 2013 року).
Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання органу пробації про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, без достатніх на те підстав посилався на порушення засудженим умов перебування на іспитовому терміні через наявність кримінального провадження за ч.2 ст. 307 КК України.

Закріпленою ст.ст. 7, 8 КПК України загальною засадою кримінального провадження є верховенство права, складовою частиною якої є один із фундаментальних аспектів принцип правової визначеності, в контексті якого також слід розглядати обставини даного провадження.
Дотримання принципу правової визначеності полягає у таких загально-правових категоріях, як передбачюванність законодавчих положень, якість та точність закону («Брумареску проти Румунії», «Олександр Волков проти України»).
В даному аспекті ЄСПЛ у рішенні «Вєренцов проти України) зазначив, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони.
З цього приводу, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 2 КК України та відсутність судового рішення на підтвердження факту вчинення ОСОБА_7 в період іспитового строку кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, бере до уваги доводи сторони захисту про відсутність безумовних перешкод для застосування до ОСОБА_7 положень ч.1 ст. 78 КК України.
Крім того, означений вище правовий принцип обумовлений цілями кримінального законодавства, а особа, на яку покладені певні обов`язки повинна мати законні очікування на застосування до неї найсприятливіших наслідків, у даному випадку у вигляді звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 78 КК України у разі дотримання цією особою поставлених перед нею умов.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що не можна ставити вирішення питання про звільнення засудженого від призначеного покарання, який виконав покладені на нього обов`язки в залежність від дій слідства.
При цьому слід зважити на тривалості досудового розслідування кримінального провадження за ст. 307 КК України (внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_7 мало місце 09.04.2015 року), періоду, що минув з часу спливу іспитового строку - 16.04.2015 року до теперішнього часу, за відсутності об`єктивних даних про вчинення ОСОБА_7 в період іспитового строку нового злочину, що призводить до правової невизначеності і є неприпустимим.
Вище вказані обставини свідчать про те, що при розгляді провадження та ухваленні рішення, судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Зазначені обставини відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.
З огляду на надані беззаперечні відомості щодо дотримання засудженим ОСОБА_7 покладених на нього вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2012 рокуобов`язків, слід визнати відповідне подання органу пробації стосовно ОСОБА_7 обґрунтованим, що обумовлює його задоволення .
Апеляційний суд встановив наявність законних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку та виконання умов відбування покарання.
На підставі викладеного, апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 409, КПК України, апеляційний суд

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 2 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строкувідносно ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнитиподання органу пробації про звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2012 року покарання у зв`язку із закінченням строку випробування.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4