Дата документу 13.06.2019 Справа № 315/595/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/124/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/595/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.194 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000320, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Гуляйполе Запорізької області, громадянки України, освіта вища, не одруженої, працюючої ПП СП «Діло СК-Агро» інженером по техніці безпеки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду, з правом звернення в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати на залучення експертів, що становлять 1582 грн. 82 коп., стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_9 ухвалено не обирати.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 10.05.2017 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_9 , маючи умисел на умисне знищення та пошкодження майна, шляхом підпалу, проникла на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , свідомо застосувавши джерело вогню, розмістила газети до кабіни автомобіля марки «ЗИЛ-ММЄ», 1988 року випуску, який належить СФГ «Колос», керівником якого є ОСОБА_7 , підпалила їх, в результаті чого спричинила матеріальний збиток на суму 46317,72 грн.

В апеляційній скарзі захисник, не погоджуючись з вироком, вважає його таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що за обвинувальним актом ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину стосовно потерпілої ОСОБА_7 , якій, на думку сторони обвинувачення, спричинено матеріальний збиток. Однак, в ході судового розгляду було з`ясовано, що збиток спричинено іншій особі Селянському (фермерському) господарству «КОЛОС». При цьому, жодних змін в обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не внесено, відтак його підзахисна жодним чином не звинувачується у вчиненні будь-яких протиправних дій стосовно юридичної особи СФГ «КОЛОС». Судом при ухваленні вироку залишено поза увагою недотримання стороною обвинувачення вимог ст. 291 КПК України, натомість, суд взагалі не зазначив хто ж саме являється потерпілою стороною по справі. Судом не враховано твердження сторони захисту, які були висловлені в ході судового розгляду справи, що обвинувачення ОСОБА_9 ґрунтується на доказах, які є недопустимими. Так, як вбачається з матеріалів провадження, його підзахисній було відкрито матеріали досудового розслідування, в яких, серед іншого, мається висновок експерта №11-93 автотоварознавчої експертизи щодо встановлення вартості пошкодженого автомобіля, при цьому, проведеною експертизою досліджувався автомобіль марки «ЗИЛ-ММЄ», 1988 року випуску, однак сам автомобіль, не будучи речовим доказом, обвинуваченій не відкривався. Таким чином, сторона захисту була позбавлена можливості оглянути автомобіль, який за суттю обвинувачення є предметом злочину. Таким чином, відомості, що містяться в протоколі огляду автомобіля та висновку експерта №11-93 не можуть бути визнані судом, як докази, та, як наслідок, на них не може ґрунтуватися будь-яке рішення суду. Крім того, автомобіль не оглядався та не досліджувався, як того вимагає ст. 357 КПК України, відтак сторона захисту була позбавлена права звернути увагу на певні обставини, пов`язані з цим автомобілем адже з матеріалів провадження встановлено, що підпал декількох газет був зроблений в салоні автомобілю, а у висновку експерта йдеться мова про весь автомобіль в цілому, та й з перегляду відеозапису чітко видно, що горіла лише кабіна автомобіля, а не весь автомобіль. Відтак, обвинувачена не погоджувалась саме з встановленою сумою спричинених матеріальних збитків, а встановити дійсну вартість спричинених збитків неможливо, оскільки невідомо де на теперішній час автомобіль і що з ним стало за час, який минув з моменту здійснення підпалу до моменту ухвалення вироку. Крім того, суд у своєму вироку допустив вільну трактовку закону про кримінальну відповідальність, а саме судом вказано «кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 194 КК України як умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу…». Однак, диспозиція ч. 2 ст. 194 КК України розпочинається саме словами «те саме діяння», тобто діяння, визначене частиною першою цієї статті, яка саме вказує, що кримінальна відповідальність особи настає виключно в разі вчинення умисного знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах. Тобто, в разі знищення майна невеликої вартості це не є кримінальним правопорушенням, яким би способом воно не було вчинено. У відповідності до чинного кримінального законодавства України під великим розміром слід визначати розмір, що встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної у Податковому кодексі України для відповідного року, таким чином у 2017 році ця величина становить 800 гривень і не може бути меншою за 200 000 гривень. Таким чином, вважає, що умисне пошкодження майна, вчинене шляхом підпалу, яке не спричинило матеріальної шкоди у великих розмірах (відсутній формальний склад злочину за ч. 1 ст. 194 КК України), не утворює складу злочину, передбаченого і ч. 2 ст. 194 КК України. Дії сторони обвинувачення в ході проведення судового розгляду також опосередковано підтверджували дані підстави: прокурор декілька разів заявляв клопотання про проведення оцінки іншого автомобілю, який, нібито, теж міг бути пошкоджений в ході підпалу, вчиненого 10.05.2017 року ОСОБА_9 , саме з метою підвищення матеріальних збитків, хоча процесуально такі намагання й були просто нікчемними. Відтак, суд застосував норму закону про кримінальну відповідальність, яка не підлягала застосуванню.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 .

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні прокурор Гуляйпільського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року відносно ОСОБА_9 без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої сторони ОСОБА_7 також просить вирок районного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який просив задовольнити його апеляційну скаргу; прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 усіх вимог і положень зазначених законів дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_9 вину в інкримінованому їй злочині визнала та пояснила, що на протязі десяти років вона зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_11 підтримували дружні стосунки з сім`єю потерпілої, разом святкували всі свята. 01.01.2017 року вона побачила в соціальній мережі фото свого чоловіка вдома у потерпілої та дізналася що вони коханці. В лютому вони з ОСОБА_11 розлучилися, але до травня місяця підтримували дружні та інтимні стосунки. 06.05.2017 року вона дізналась від знайомих, що її колишній чоловік все таки проживає з ОСОБА_7 , знову побачила фото в соцмережах. На емоціях, вона поїхала додому до потерпілої, вирішила на власні очі впевнитися, що її колишній чоловік у неї, взяла з собою газети, безперешкодно зайшла у двір. В ангарі стояв автомобіль, вона відкрила двері, поклала в кабіну газети та підпалила їх. Потім вийшла з двору і пішла. У скоєному розкаялася. Цивільний позов не визнала.

Окрім визнання вини самою обвинуваченою ОСОБА_9 , її вина повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, дослідженими та оціненими судом першої інстанції, зокрема показаннями:

- представника потерпілої сторони ОСОБА_7 , яка була залучена до участі у справі ухвалою суду від 05.10.2017 року, яка показала суду, що дійсно довгий час її сім`я підтримувала дружні стосунки з сім`єю обвинуваченої, святкували разом свята. Однак, на той час, коли в неї почалися стосунки з ОСОБА_11 , обвинувачена вже була з ним розлучена. 09.05.2017 року їх розбудили о 03.00 годині ночі люди, які збирали молоко, та сказали, що в них пожежа. Намагалися гасити самостійно, потім викликали пожежну машину. До останнього не могли подумати, що це зробила обвинувачена, але коли передивилися запис з камери спостереження, впізнали на ньому ОСОБА_9 . Раніше ОСОБА_9 била вікна в її будинку, але до поліції вона не зверталась. Пояснила також, що автомобіль, який підпалила обвинувачена, належить СФГ «Колос», засновником, керівником і головою якого вона є;

- свідка ОСОБА_12 , яка показала суду, що вона є рідною матір`ю ОСОБА_7 , проживає разом з нею та її доньками. 09.05.2017 року о 03.00 годині їх розбудили хлопці, які збирали молоко, вони всі вибігли на вулицю, гасили пожежу, хто як міг, пережили сильне потрясіння, молодша дівчинка дуже злякалася;

- свідка ОСОБА_11 , який показав суду, що навесні, точної дати не пам`ятає, їх розбудили о 03.00 годині ночі чужі люди і повідомили про пожежу в ангарі. Самостійно намагалися потушити пожежу, але все таки викликали пожежну машину. З запису на камері відеоспостереження з`ясували, що це зробила ОСОБА_9 і повідомили про це поліцію.

Крім зазначених показань представника потерпілої сторони та свідків, вина ОСОБА_9 також підтверджується й сукупністю письмових доказів, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.05.2017 року, з якого вбачається, що кримінальне провадження розпочате на підставі заяви ОСОБА_7 стосовно підпалу громадянкою ОСОБА_9 10.05.2017 року близько 01-40 год. вантажного автомобіля ЗІЛ-130, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.п. 65);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320, відповідно до якого 10.05.2017 року внесено відомості про загорання вантажного автомобіля ЗІЛ-130, що спричинило ОСОБА_7 матеріального збитку (а.п. 63);

- протоколом огляду місця події від 10.05.2017 року, з якого вбачається, що місцем огляду є територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на якій на задньому дворі в ангарі виявлено вантажний автомобіль ЗІЛ-130, під час огляду якого встановлено, що кабіна автомобіля повністю згоріла, вікна відсутні, навколо кабіни виявлені сліди копоті та нагару (а.п. 66-67);

- згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марка ЗИЛ-ММЗ 4505, 1988 року випуску, власником зазначено Селянське Фермерське господарство «Колос» (а.п. 62);

- відповідно витягу з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України від 12.02.2014 року керівником СФГ «Колос» є ОСОБА_7 (а.п. 60, 61);

- висновком судової автотоварознавчої експертизи від 19.05.2017 року №11-93 (а.п. 90-94), відповідно до якого розмір завданого власнику автомобіля «ЗИЛ-ММЄ», 1988 року випуску, відповідно до його технічного стану та строку експлуатації, на момент скоєння злочину, тобто на 10.05.2017 року, може становити 44270 грн. 53 коп.;

- висновком судової трасологічної експертизи від 16.05.2017 року №15-97, слід низу взуття, вилученого з земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 , залишений взуттям правої ноги, вилученим у ОСОБА_9 (а.п. 97-103);

- протоколом проведення слідчого експерименту із відеозаписом від 30.05.2017 року, з якого вбачається, що обвинувачена ОСОБА_9 добровільно детально розповіла про обставини та спосіб вчинення нею злочину (а.п. 108-112).

Суд належним чином дослідив наявні докази у провадженні, у їх сукупності, з точки зору достатності, належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_9 до умисного скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними її обвинувачення, спростувавши доводи сторони захисту, які аналогічні і доводам, наведеним в апеляційній скарзі, щодо відсутності винуватості обвинуваченої у скоєнні злочину, зазначивши, при цьому, чому прийняв докази обвинувачення та чому відкинув версії сторони захисту.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що матеріальний збиток спричинено не ОСОБА_7 , а іншій особі, а саме Селянському (фермерському) господарству «Колос», є неспроможними, оскільки ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2017 року було задоволено клопотання прокурора про заміну потерпілої ОСОБА_7 на Селянське (фермерське) господарство «Колос», визнавши ОСОБА_7 представником потерпілої особи, оскільки майно, пошкоджене обвинуваченою ОСОБА_9 , належить не особисто ОСОБА_7 , а СФГ «Колос», засновником, керівником і головою якого є ОСОБА_7 .

Посилання захисника в своїй апеляційній скарзі на недопустимість доказів, а саме протоколу огляду автомобіля марки «ЗИЛ-ММЄ», 1988 року випуску, та висновку експерта автотоварознавчої експертизи № 11-93 судова колегія вважає безпідставними, оскільки під час проведення зазначених слідчих дій та на протязі усього досудового розслідування будь-яких заяв або заперечень від учасників слідчих дій, та перш за все від самої обвинуваченої ОСОБА_9 , не надходило.

Безпідставні також і доводи стосовно не відкриття стороні захисту автомобіля, який не був речовим доказом, оскільки зазначений автомобіль мав всі ознаки речового доказу і відповідав критеріям відповідно до ст. 98 КПК України, був у наявності сторони обвинувачення, а тому відсутність заяв сторони захисту стосовно бажання оглянути цей доказ не свідчить про не відкриття цього речового доказу.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що частина 3 статті 110 КПК України передбачає винесення постанови слідчим у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Обов`язкового винесення постанови слідчим про визнання того чи іншого матеріального об`єкту речовим доказом, у відповідності до глави 4 розділу 1 КПК України, не передбачено.

Визначальним для визнання матеріального об`єкту речовим доказом виступають ознаки того, що ці об`єкти зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Твердження захисника про те, що в діях обвинуваченої ОСОБА_9 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, оскільки не встановлений розмір заподіяної шкоди, є неспроможними.

Так, частиною 1 статті 194 КК України встановлено відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах. Юридичний аналіз даної норми свідчить про наявність двох ознак об`єктивної сторони складу цього злочину: суспільно небезпечне діяння («знищення або пошкодження чужого майна») та суспільно небезпечні наслідки («шкода у великих розмірах»).

За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину, передбачений в ч. 1 ст. 194 КК України, є матеріальним, оскільки передбачає наслідки як обов`язковий елемент його об`єктивної сторони (причинний зв`язок між діяннями та наслідками).

Водночас, частина 2 статті 194 КК України передбачає відповідальність за «те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки».

Кваліфікований склад, передбачений в ч. 2 ст. 194 КК України, містить кілька альтернативних (окремих) кваліфікуючих ознак: вчинення шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах, або спричинення загибелі людей чи інших тяжких наслідків. При цьому, обґрунтовано кожній із них надано цілком самостійне значення.

Якщо припустити, що словосполучення «те саме діяння», застосоване законодавцем у ч. 2 ст. 194 КК України, віддзеркалює повністю ч. 1 цієї статті, тобто: «умисне знищення або пошкодження чужого майна», і «заподіяння шкоди у великому розмірі», то за такого підходу кожна із обставин, зазначених у ч. 2 ст. 194 КК України, потребує у якості попередньої умови встановлення також заподіяння шкоди у великому розмірі.

Отже, під словами «те саме діяння» законодавець має на увазі лише «суспільно небезпечне діяння», як ознаку об`єктивної сторони складу аналізованого злочину.

Нормативний зміст складу даного злочину пов`язаний з особливим варіантом його утворення заміщення обов`язкової характеристики основного складу «що заподіяло шкоду у великих розмірах» обтяжуючими обставинами «те саме діяння, що: вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом; заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах; спричинило загибель людей; спричинило інші тяжкі наслідки». В цьому разі «заподіяння шкоди у великих розмірах» до змісту формулювання «те саме діяння» не входить.

В тексті статті 194 КК України, не має такої тісної ув`язки між приписами частини першої та частини другої цієї статті КК, яка б беззаперечно свідчила, що для вчинення цього злочину другою, обов`язковою ознакою є і заподіяння шкоди у великих розмірах.

Під час формулювання кваліфікованих складів злочинів законодавець використовує конструкції кваліфікованих формальних складів злочинів, а основний склад злочину є матеріальним, тому під час кваліфікації за частинами 2, 3, тощо, наслідки злочину, зазначені у частині 1 відповідної статті, не враховуються.

Диференціюючи кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, у випадку вчинення відповідного злочину шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, то обов`язковою характеристикою є не наслідки, а «загальнонебезпечний спосіб знищення або пошкодження».

Спосіб знищення є пріоритетним, оскільки основним аргументом на його користь є більш вагома соціальна значущість (суспільна небезпека) способу знищення або пошкодження чужого майна порівняно з «шкодою у великих розмірах». Криміналізація такого посягання на майно переслідує за мету захистити не лише відповідні аспекти відносин власності, але і таке правове благо, як громадська безпека.

Отже, для складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, вчиненого шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, не вимагається заподіяння майнової шкоди у великих чи особливо великих розмірах.

Словосполучення «те саме діяння», яке використовується в диспозиції ч. 2 ст. 194 КК України, вказує на те, що до діяння в цій статті слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком, який виступає криміноутворюючою ознакою лише для ч. 1 ст. 194 КК України і не є необхідною для кваліфікації за ч. 2 цієї статті. При кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом (ч. 2 ст. 194 КК України) не має правового значення розмір спричиненої майнової шкоди.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 за допомогою газет, саме шляхом підпалу, пошкодила належний СФГ «Колос», керівником якого є ОСОБА_7 , автомобіль марки «ЗИЛ-ММЄ», 1988 року випуску, тому її дії за ч. 2 ст. 194 КК України судом першої інстанції кваліфіковані вірно.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд врахував вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у скоєному розкаялася, обставини, що обтяжують покарання відсутні, та призначив покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 194 КК України, звільнивши обвинувачену від його відбування з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання і на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4