Справа № 125/900/18
Провадження № 1-кп/139/34/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_2 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження № 0000081 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, освіта середня, пенсіонерки, одруженої, раніше не судимої, - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 29 березня 2004 року під час виготовлення ПМП «КВАНТРОН» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки кадастровий № :01:107:0004 (22) в натурі (на місцевості), яка розташована у АДРЕСА_1 , з метою її подальшого затвердження, отримавши офіційний документ протокол погодження (встановлення) та закріплення меж вказаної вище земельної ділянки, діючи з єдиним умислом, спрямованим на внесення до офіційного документу неправдивих відомостей, в графі «суміжні землевласники - від Є до І» протоколу виконала підпис від імені ОСОБА_7 , тим самим, підробила його. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, протиправно, ОСОБА_4 передала офіційний документ протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки кадастровий № :01:107:0004 (22) - для подальшого його затвердження, знаючи, що вказані в протоколі відомості не відповідають дійсності.
Наведені вище дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за частинами 1 і 4 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа та використання завідомо підробленого документа.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих злочинах не визнала та показала: Вона має у власності земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Зокрема, у 2004 році вона для оформлення права власності на землю замовляла технічну документацію у землевпорядної організації, можливо, у ПМП «КВАНТРОН». Приблизно у березні місяці представник землевпорядної організації приніс їй для підписання документи, вона їх підписала у тих місцях, на які вказав землевпорядник. Вона особисто не ходила по сусідах погоджувати межі, на той момент спору щодо меж між сусідами не було. Знає, що на момент, коли міряли її межі, ОСОБА_7 не було. Заявила, що ніколи не мала на меті підробляти підпис ОСОБА_7 , не робила цього, просить виправдати її.
Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 67, 68) суду пояснив, що земельна ділянка потерпілої межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 . У 2015 році ОСОБА_7 розпочала на своїй земельній ділянці будівництво гаража, однак конфігурація земельної ділянки ОСОБА_4 не дозволяла будувати об`єкт з кутами 90 градусів, а тому й піднялося питання погодження меж суміжних земельних ділянок. В результаті було встановлено, що ОСОБА_4 підробила підпис ОСОБА_7 в офіційному документі, подала цей документ до міської ради для затвердження і використала для оформлення права власності на свою земельну ділянку. Переконаний, що протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки є офіційним документом, що випливає зі змісту статей 55 і 56 Закону України «Про землеустрій» та підзаконних актів.
На обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які були досліджені в судовому засіданні:
1)ухвала слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року про тимчасовий доступ до документів, зокрема, до оригіналу протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 69-71);
2)протокол тимчасового доступу до речей і документів від 10 квітня 2017 року (т. 2, а.с. 72);
3)опис документів, які вилучені, від 10 квітня 2017 року (т. 2, а.с. 73);
4)постанова про відбір експериментальних підписів від 17 серпня 2016 року (т. 2, а.с. 81) та протокол відбору експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 82-131);
5)висновок експерта № 188-П від 15 травня 2017 року (т. 2, а.с. 76-80), відповідно до якого підпис у графі «суміжні землевласники - від Є до І» протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 29.04.2004 навпроти прізвища ОСОБА_7 виконаний не ОСОБА_7 ;
6)ухвала слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2017 року про тимчасовий доступ до документів, зокрема, до оригіналу пенсійної справи на прізвище ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 134-136);
7)протокол тимчасового доступу до речей і документів від 12 грудня 2017 року (т. 2, а.с. 132);
8)опис документів, які вилучені, від 12 грудня 2017 року (т. 2, а.с. 133);
9)висновок судових експертів № 6752/6753/17-21 від 05 січня 2018 року (т. 2, а.с. 138-141), відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_7 у протоколі від 29 березня 2004 року погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів ймовірно ОСОБА_4 ;
10)протокол огляду предмету від 09 січня 2018 року (т. 2, а.с. 143) з додатком у вигляді запакованого в конверт і опечатаного оригіналу протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 29 березня 2004 року (т. 2, а.с. 144), постанова від 09 січня 2018 року (т. 2, а.с. 145-146) про визнання оригіналу протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 29 березня 2004 року речовим доказом;
11)паспорт громадянина України ОСОБА_7 для виїзду за кордон (т. 2, а.с. 147-151), яким стверджується факт її відсутності в Україні станом на 29 березня 2004 року.
Під час підготовчого засідання 07 серпня 2018 року (т. 1, а.с. 93-94) прокурор заявив клопотання про допит під час судового розгляду кримінального провадження свідків, які були допитані в ході досудового розслідування, сторона захисту підтримала таке клопотання і воно було задоволено судом. В судовому засіданні 24 вересня 2019 року прокурор відмовився від допиту свідків у судовому засіданні, оскільки встановив, що частина свідків померла, а інша частина не пам`ятає обставин справи. Представник потерпілої та сторона захисту підтримали таку позицію, а тому судом було ухвалено про прийняття відмови прокурора від клопотання про допит в судовому засіданні свідків, дослідження доказів було обмежено допитом підсудної, представника потерпілої та дослідженням письмових доказів, в тому числі і характеризуючих особу обвинуваченої.
Розглянувши кримінальне провадження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 в інкримінованих їй злочинах, передбачених частинами 1 і 4 ст. 358 КК України не доведена.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, згідно з вимогами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Стаття 91 КПК України встановила, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Статтею 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.
Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, суд прийшов до висновку, що протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 29 березня 2004 року, який складений на бланку у довільній формі і підписаний ОСОБА_4 , виконавцем робіт, міським головою, землевпорядником міської ради - не є офіційним документом, оскільки не відповідає вимогам встановленим у примітці до ст. 358 КК України.
Так, предметом злочину, передбаченого ст. 358 КК України є офіційний документ. Відповідно до примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Тому, при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 461/7315/15-к.
Обґрунтовуючи свою позицію, сторона обвинувачення посилається на передбачуваність такого документа як протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки у ст. 56 Закону України «Про землеустрій», що надає йому статусу офіційного.
Однак, таке твердження не ґрунтується на законі і спростовується ним, оскільки ст. 56 Закону України «Про землеустрій» в редакції, що діяла на момент підписання ОСОБА_4 протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки (29.03.2004), містить вичерпний перелік документів, які мають бути включені до технічної документації із землеустрою, серед яких відсутній такий документ, як протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки.
Щодо питання про офіційність такого документа як протокол чи акт погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, мається позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 581/1039/15-ц. Відповідно до цієї позиції:
-погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами»;
-підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.
Таким чином, протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки як документ не передбачений жодним законом чи підзаконним актом, не визначено органу, чи посадової особи, яка його видає та підписує, не встановлено його форми та реквізитів. Крім того, зафіксована в такому протоколі інформація не має юридично значущий характер, зокрема, у ньому не підтверджуються і не засвідчуються конкретні події, явища або факти, а відомості, що містяться у ньому не спричиняють і не здатні спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Без цього документа технічна документація із землеустрою не втратить своє значення для реалізації особою права на оформлення права власності на земельну ділянку, він не є обов`язковим для реалізації особою такого свого права.
За таких обставин, прокурором не доведено об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, зокрема, підроблення саме офіційного документа.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, характеризується прямим умислом і спеціальною метою - використання підробленого офіційного документа самим підроблювачем чи іншою особою для набуття певних суб`єктивних прав або звільнення від юридичних обов`язків.
Сторона обвинувачення не довела умислу та мети інкримінованого ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Зокрема, ОСОБА_4 показала в суді, що свої підписи у документах землевпорядної організації вона поклала в місцях, на які вказав землевпорядник, і ніколи не бажала підробляти підпис ОСОБА_7 . А мета такого інкримінованого ОСОБА_4 злочину не могла бути досягнута у будь-якому випадку, оскільки документ, в якому міститься підроблений підпис ОСОБА_7 , не є офіційним і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи звільнення від обов`язків.
Щодо кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа, то обвинувачення обґрунтовує його подачею цього документа до ПМП «КВАНТРОН» для подальшого затвердження. Однак, досудовим слідством не здобуто доказів на ствердження такої обставини, а сам документ спростовує ці обставини.
Так, із тексту протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, який мається у висновках експертів (т. 2, зворот а.с. 79, зворот а.с. 139), слідує, що: по-перше, він є свідоцтвом того, що ОСОБА_4 як землевласник (землекористувач) отримала на зберігання межові знаки і погоджується із встановленими в натурі межами; по-друге, цей протокол складено для проектної організації, а другий його екземпляр передається до районного відділу земельних ресурсів; по-третє, така офіційна процедура як затвердження у цьому документі не передбачена.
Таким чином, належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 підробила офіційний документ та використала завідомо підроблений документ, стороною обвинувачення суду не надано.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто: ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції (№ 475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.».
У зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_4 обов`язкових ознак інкримінованих їй злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України, суд приходить до переконання, що її необхідно визнати невинуватою та виправдати.
Долю речового доказу та документів необхідно вирішити згідно з вимогами п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.
У зв`язку з винесенням судом виправдувального вироку не підлягають стягненню з обвинуваченої в порядку ст. 124 КПК України процесуальні витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 358 КК України, ст.ст.2, 17, 22, 91, 92, 94, 366-368, 370, 373, 374 КПК України , суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в її діяннях складів кримінальних правопорушень.
Речовий доказ: оригінал протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 29 березня 2004 року зберігати в матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Мурованокуриловецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: __________________