Номер провадження: 11-сс/813/870/19
Номер справи місцевого суду: 523/7451/19 1-кс/523/2553/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 13 травня 2019 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001716 від 11 травня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком до 10 липня 2019 року включно з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України

Не погодившись із вказаною ухвалою слідчого судді прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе запобігти ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Запобіжний захід у виді застави не може бути застосований до підозрюваного, оскільки останній не має постійного місця роботи та джерел доходу.

Запобіжній заходи у виді особистої поруки та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як вчинення нових злочинів, знищення доказів винуватості підозрюваного, незаконного впливу на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

В судовому засідання апеляційного суду було встановлено, що підозра ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події, показами потерпілого ОСОБА_10 , протоколами огляду речових доказів, речовими доказами та іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду, як на одну з підстав необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, злочин передбачений ч.2 ст.186 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, не намагався переховуватись від органу досудового розслідування, а також прокурор не зміг надати будь-яких доказів, що ОСОБА_8 здійснював спроби впливати на потерпілого та свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, тощо.

Слідчий суддя слушно взяв до уваги, що ОСОБА_8 є особою, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, він має офіційну реєстрацію та постійне місце проживання в м.Одесі, за яким позитивно характеризується. Крім того підозрюваний має сім`ю, на утриманні у нього знаходиться малолітній син, він неофіційно працевлаштований з денним графіком роботи.

Вказані обставини беззаперечно доводять, що у ОСОБА_8 наявні міцні соціальні зв`язки, наявність яких значно зменшує ступінь існування ризику його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 самостійно за першою вимогою з`явився до апеляційного суду в судове засідання по розгляду апеляційної скарги прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час здійснення досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На думку апеляційного суду такий запобіжний захід є достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також повною мірою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилався у своєму клопотанні і на існуванні яких наполягав прокурор.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532КПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року, якою було відмовлено в застосуванні до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком до 10 липня 2019 року включно з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4