Справа № 545/1614/19
Провадження № 1-кп/545/172/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2019 року. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000271, що надійшло від прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону Центрального регіону України відносно обвинуваченого гр. ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 426-1 ч. 2 КК України, -

в с т а н о в и в :

Вчинене згідно обвинувального акту гр. ОСОБА_7 кримінальне правопорушення підсудне Полтавському районному суду.

Обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.

Підстави для закриття провадження згідно положень передбачених п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України - відсутні.

Учасники судового провадження не заперечують щодо можливості призначення до судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_3 заявив суду усно та надав письмово клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою від 24.07.2019 року ( а. с. 51 -54 ), послався на існування ризиків, які були встановлені слідчим суддею при обранні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, мотивуючи практикою Європейського суду з прав людини щодо забезпечення судом своїм рішенням не тільки прав підсудного, але й високих стандартів загальносуспільних прав та інтересів. Тому, застосування більш м`яких видів запобіжних заходів є неможливим до обвинуваченого, бо вважає особу обвинуваченого особливо небезпечною для суспільства, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину пов`язаного з застосуванням насильства. Прохав продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на 60 діб. На вимогу суду надав копію ухвали слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтава від 04.06.2019 року щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому. На уточнення суду через повідомлення захисника обвинуваченого вказав, що копія даного клопотання обвинуваченому вручена не була взагалі відповідно до вимог діючого законодавства у передбачені законом терміни через брак робочого часу, не зважаючи на численну групу прокурорів у кримінальному провадженні, підтвердивши, що копію клопотання вручив лише захиснику обвинуваченого при врученні йому захисником клопотання з додатками про зміну запобіжного заходу обвинуваченому. Також, вказав, що випадків не явки в ході досудового слідства обвинуваченого на виклики слідчого йому не відомо, але до нього не застосовувались примусові приводи або розшук, а щодо незаконного впливу на учасників провадження, то є свідчення свідків, прізвища яких він не пам`ятає. Одночасно в клопотанні захисника обвинуваченого про зміну обвинуваченому запобіжного заходу прохав відмовити із підстав зазначених ним в його клопотанні про продовження запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_8 підтримав іншого прокурора із викладених ним підстав та можливості потрапляння обвинуваченого на непідконтрольну територію України в разі перебування ним на свободі.

Обвинувачений заперечив клопотання прокурорів про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він зараз вперше почув дане клопотання і воно йому належним чином не вручалося та підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ( а. с. 30 - 35 ) прохала відмовити в задоволенні клопотання прокурорів про продовження терміну дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки та прокурорами не доведені зазначені ними ризики. Повідомила, що в даному випадку сторона обвинувачення порушила право на захист обвинуваченого, не вручивши йому взагалі копії клопотання про продовження терміну дії запобіжного заходу згідно вимог закону, і тому підсудний чує дане клопотання вперше, а копію клопотання було вручено їй як захиснику обвинуваченого лише тому, що вона перша з`явилась і звернулась до прокурора належним чином у встановлений законом термін із врученням йому клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, про що мається підпис прокурора у клопотанні. Одночасно в інтересах обвинуваченого заявила усно та надала суду письмово клопотання з додатками до нього, які суд оглянув також в оригіналах, про зміну запобіжного заходу підсудному ( а. с. 59 - 113 ), мотивуючи тим, що сторона обвинувачення не довела як при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, так і на даний час наявності існування будь-яких реальних ризиків у кримінальному провадженні, існування яких би підтверджувалося належними та допустимими доказами, як вимагає закон. Тому, вказані ризики, на які опирається сторона обвинувачення є надуманими, базуються лише на припущеннях та носять в зв`язку з цим виключно формальний характер. Оскільки, обвинувачений з 18.03. по 04.06.2019 року перебував на волі, маючи необмежені права та можливості, якими б міг би скористатися у разі бажання досягнення будь-якої мети передбачених ризиків діючим законодавства, але маючи високій рівень відповідальності, соціальних цінностей, цього не вчиняв. А згідно реєстру процесуальних дії проведених в ході досудового слідства, то відсутня будь-яка інформація, скарги щодо незаконного впливу ( тиску ) на учасників провадження. Що спростовує існування у повному обсязі зазначених прокурорами ризиків. Крім того, обвинувачений визнає себе винним, щиро кається, бажає сприяти судовому слідству, частково на даний час відшкодував шкоду потерпілому та має наміри продовжувати відшкодування, про що свідчать надані квитанції. Також, звернула увагу суду на доведену наявність у обвинуваченого стійких міцних соціальних зв`язків, наявності постійних : місця проживання, роботи, доходів, перебуванні на його утриманні та піклуванні : малолітньої дитини, бабусі, дідуся, матері, які є залежними від останнього, що доводить його високий рівень відповідальності та наявності моральних цінностей. Про можливість беззаперечного виконання останнім процесуальних обв`язків у провадженні свідчить не тільки вищевказане а й дані про його особу, що він є учасником у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ, що вибрав свідомо за власним бажанням у непростий час в Державі, виключно позитивно характеризується та має низку хронічних захворювань, які постійно потребують належного медичного догляду та допомоги, яку не забезпечено на належному рівні Державою в установі тримання та які загострюються через хвилювання саме за стан потерпілого. Тому, обраний йому запобіжний захід відповідно як до норм діючого національного законодавства, так і Європейської Конвенції з прав людини, практики Європейського суду, суттєво обмежує його конституційні права і свободи, є необґрунтованим та не надано жодного доказу про неможливість обрання обвинуваченому менш суворого виду запобіжного заходу, враховуючи, що останній вперше притягається до кримінальної відповідальності і не є суспільно небезпечним. Прохала змінити підсудному запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді домашнього арешту з покладенням певних процесуальних обов`язків згідно закону, надавши паспорта на його особу в оригіналі на час дії іншого запобіжного заходу, що не дасть можливості його вільного пересування по території України та за її межами.

Потерпілий гр. ОСОБА_9 та його представник в особі адвоката ОСОБА_6 ( а. с. 49 50 ) підтримали клопотання прокурорів та заперечили клопотання захисника обвинуваченого, давши негативну характеристику обвинуваченому, вказали, що обвинувачений схильний до агресії, бо випадків застосування фізичної сили до підлеглих мали ще місце, а військова служба це зовсім інша система та про часткове відшкодування шкоди йому не відомо і тягар відшкодування ліг на родичів обвинуваченого, бо сам обвинувачений, будучи під вартою не може відшкодовувати шкоду. А також представник потерпілого вказав, що посилання на практику Європейського суду з прав людини в даному випадку є недоречним, оскільки необхідно знати зміст судових рішень при їх застосуванні, а користуватися витягами з них, бо вони не мають офіційного перекладу на національну мову є недоцільним.

Потерпілий гр. ОСОБА_10 підтримав позицію іншого потерпілого та його представника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд, оцінивши в сукупності всі доведені обставини щодо реальної наявності існування ризиків відповідно до ст. 177 КПК України, на які послалися сторони при вирішенні заявлених ними клопотань, приходить до висновку про не прийняття до уваги доводів сторони обвинувачення щодо наявності у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки прокурорами не надано в розпорядження суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у даному кримінальному провадженні обґрунтованих ризиків, а також на підтвердження того, що більш м`який запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого . Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, суд приймає до уваги те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, сталі соціальні та родинні зв`язки, а також те, що перебуваючи на свободі в період часу з 18.03. по 04.06.2019 року у даному кримінальному провадженні не вчинив жодної дії, передбаченої будь-якими наслідками ризиків згідно ст. 177 КПК України та відсутня така інформація у прокурорів, тому фактично вони мінімізовані настільки, що необхідність у продовженні строку дії такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою відпали, про що надано суду належні та допустимі докази. В зв`язку з чим , суд прийшов до висновку про необхідність у відповідності з вимогами ст. ст. 181, 331 КПК України відмовити у задоволенні клопотання прокурорів про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із забороною останньому цілодобово залишати місце свого проживання із одночасним покладенням на нього обов`язків, встановлених ст. 194 ч. 5 п. п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 КПК України, а саме - прибувати до суду за кожною вимогою, не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні, прийнявши здані його захисником суду наявні паспорти, в т. ч. і для виїзду за кордон та дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю, у разі його застосування.

Крім цього, як вбачається з тексту ухвали слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтава від 04.06.2019 року та матеріалів клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то зазначені в цих до процесуальних документах ризики дещо різняться, не зважаючи на зазначення прокурорами, що вони не змінилися на даний час, що дійсно свідчить на формальне їх існування у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 02.08.2019 року.

При цьому, крім норм національного законодавства, суд керується практикою Європейського суду з прав людини щодо процесуального застосування норм права, а саме тим, що оцінка ризиків має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування наявних ризиків або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( «Панченко проти Росії» ). Ризики мають оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ( «Бекчиєв проти Молдови» ).

Також, суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними», але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою, що суду не було надано стороною обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Маріянчук та інші проти України» зазначив, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи.

На підставі викладеного, суд враховує доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільний інтерес у справі, який полягає у проведенні всебічного судового розгляду у встановлені законом строки, а також забезпеченні виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, запобіганню процесуальних ризиків з огляду на презумпцію невинуватості та зазначену позицію у клопотанні по провадженню обвинуваченого щодо визнання ним провини у кримінальному провадженні, щирому каяттю, добровільному частковому відшкодуванню шкоди потерпілому.

Також, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Але, з цього приводу суду також не було надано належних доказів стороною обвинувачення по жодному зазначеному ризику як в ухвалі суду від 04.06.2019 року, так і в клопотанні про продовження терміну тримання під вартою, що не дає підстав суду вважати особу підозрюваного суспільно небезпечною.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному випадку суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, оскільки по справі існують конкретні ознаки, які, зважаючи на презумпцію невинуватості, не переважають принципу поваги до особистої свободи.

Клопотань від решти учасників судового провадження не надійшло.

Судовий розгляд має бути проведений суддею одноособово у відкритому судовому засіданні. Підстави для проведення судового розгляду у закритому судовому засіданні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 194, 196 199, 314-316, 331, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого гр. ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 426-1 ч. 2 КК України на 05.08.2019 року о 10-00 год. у відкритому судовому засіданні одноособово згідно протоколу автоматизованого розподілу справи, з викликом осіб зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні.

В клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому відмовити за недоведенням існування зазначених ризиків.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Артемівка Чутівського району Полтавської області, українцю, громадянину України, не одруженому, маючого на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, в свідоцтві про народження якої вказаний батьком, зі слів не позбавлявся батьківських прав щодо дитини, працюючого за контрактом командиром 3 патрульного взводу патрульної роти в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ( у матері ), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраного ухвалою слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтава від 04.06.2019 року, на домашній арешт, звільнивши з під варти із зали суду.

Визначити дію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту на строк, який не перевищує 2 місяців, тобто на 60 днів до 24.09.2019 року включно.

Заборонити обвинуваченому гр. ОСОБА_7 цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі ст. 194 ч. 5 КПК України покласти на обвинуваченого гр. ОСОБА_7 на час розгляду кримінального провадження наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю, у разі його застосування.

Здані суду захисником обвинуваченого паспорти на ім`я обвинуваченого як національний, так і закордонний - залишити на зберігання при провадженні до розгляду провадження по суті.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ст. 181 ч. 5 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронний засіб контролю у разі його застосування.

Згідно ст. 181 ч. 3 КПК України направити копію ухвали для виконання до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області.

Контроль за виконанням ухвали в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт покласти на прокурорів військової прокуратури Полтавського гарнізону у кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1