ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/335/19 Справа № 711/9433/18 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження № 0000162 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2019 року, якою продовжено щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гронов, Чериновського району Могильовської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 28 вересня 2019 року включно,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження № 0000162 від 24.07.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

У судовому засіданні 31 липня 2019 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 28 вересня 2019 року включно.

Ухвала суду обґрунтована тим, що ризики, які слугували підставами для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися та продовжують існувати, а тримання його під вартою є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду від 31.07.2019 та до винесення остаточного рішення у справі звільнити його з-під варти під особисте зобов`язання.

В апеляційній скарзі вказує, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 не відповідало вимогам ст.184 КПК України, що судом було проігноровано.

Зазначає, що матеріали справи містять докази його невинуватості у вчиненому правопорушенні та за час розгляду справи протягом 10 місяців були досліджені всі матеріали справи і допитані свідки, тому ризики, на які посилається прокурор, вже не існують. Апелянт стверджує, що він найбільше зацікавлений, щоб докази у справі не були знищені.

Враховуючи наведене, на думку апелянта, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не відповідають матеріалам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала вимоги апеляційної скарги та просила ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31.07.2019 залишити без змін, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 28.09.2019 включно.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

На даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Разом з тим, для забезпечення належної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_7 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, в провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000162 по обвинуваченню ОСОБА_7 , за ч.3 ст.286 КК України та який обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 висунуто обґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що він може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України, при наявності яких приймалося рішення про застосування запобіжного заходу, та які не змінились та продовжують існувати, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього.

Крім того, судом першої інстанції взято до уваги те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які ґрунтуються в тому числі і на тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого тяжкого злочину, а також дані про те, що він на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був позбавлений права керування транспортними засобами, обвинувачується у вчиненні злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому судом у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України, продовжено дію застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу без визначення розміру застави, тобто на умовах його застосування відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2018, з чим цілком погоджується і колегія суддів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, який є тяжким злочином та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як про це просить апелянт, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, колегією суддів не встановлено обставин, в тому числі з урахуванням наведених в апеляційній скарзі даних, які можуть слугувати підставами для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, доводи апелянта ОСОБА_7 щодо невідповідності клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення колегією суддів встановлено, що вищевказане клопотання цілком відповідало вимогам ст.184 КПК України та прокурором доведено обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом під час розгляду даного клопотання, відповідно до вимог ст.ст.177, 178, 194 КПК України, кожен з ризиків виступив предметом перевірки суду, такожперевірено мету та підстави продовження строку тримання під вартою обвинуваченого і обставини, що враховуються при його продовженні.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що матеріали справи містять докази його невинуватості у вчиненому правопорушенні та за час розгляду справи були досліджені всі матеріали справи і допитані свідки, тому ризики, на які посилається прокурор, вже не існують, оскільки апеляційний суд, в даному випадку, перевіряє законність і обгрунтованість ухвали місцевого суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , не даючи при цьому оцінки доказам, наявним у матеріалах кримінального провадження, які перебувають на розгляді в суді першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не відповідають матеріалам справи, колегія суддів також вважає помилковими, так як останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тому, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі доведення його винуватості, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідків, або ж іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному правопорушенні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто по справі даних те, що підозрюваний ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою та стороною захисту не доведено.

При вирішенні апеляційних вимог ОСОБА_7 колегія суддів також враховує, що на час розгляду апеляційної скарги оскаржувана ухвала, відповідно до вимог ст.203 КПК України, виконана, так як закінчився строк дії застосованого щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Істотних порушень суддею вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , які могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановленоюна підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом та у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , належить залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.183,193,194,199,331,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 липня 2019 року, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :