Справа № 636/1162/19
Провадження № 1-кп/636/557/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2019 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , секретаря судового засідання ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження №0000156 від 12.02.2019 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуєва Харківської області, росіянина, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого:
-28.04.2014 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.04.2015 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_4 для відбуття призначеного покарання у виді 2 років обмеження волі в місця обмеження волі;
- 05.03.2019 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки (вирок не набрав законної сили), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
1. 20.01.2019 року приблизно о 14:00 годині ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що його ніхто не бачить, через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_6 . Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, підійшов до вхідних дверей будинку, де шляхом їх віджиму від дверної коробки і пошкодження навісного замка решітки, розташованої за вхідними дверима, проник в середину будинку, де діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, впевнившись, що його дії залишаться непоміченими потерпілим та іншими особами, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно, таємно викрав сковорідку чавунну, діаметром 28 см., вартістю 134,09 грн., сковорідку металеву, діаметром 28 см., вартістю 184,16 грн. сковорідку алюмінієву, діаметром 28 см., вартістю 83,75 грн., одноконфорочну електричну плиту, вартістю 97,62 грн., двоконфорочну електричну плиту «A-PLUS», вартістю 322,87 грн., дві металеві сокири на суму 92,00 грн. (вартість однієї 46,00 грн.), металевий молоток, вартістю 16,33 грн., електричний самовар, вартістю 150,00 грн., частину металевої плити дров`яної печі з колами і колосниками, вартістю 140,00 грн., алюмінієву каструлю, ємкістю 4 літра, вартістю 140,10 грн., алюмінієву каструлю, ємкістю 1 літр, вартістю 41,60 грн., що належить потерпілій ОСОБА_6 , після чого, обернувши викрадене майно на свою користь, з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.
Загальна вартість викраденого майна, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи за № 696/19 від 22.02.2019 року становить 1402,52 грн.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
2. Крім того 29.01.2019 року приблизно о 07:30 годині ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що його ніхто не бачить, через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить громадянці ОСОБА_6 , де через незачинені вхідні двері, проник в середину будинку та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, впевнившись що його дії залишаться непоміченими потерпілим та іншими особами, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно, таємно викрав швацьку машинку «Zinger», вартістю 200,00 грн., металевий совок, вартістю 19,50 грн., дві металевих кочерги на суму 50,00 грн. (вартість однієї 27,50 грн.), частину металевої плити дров`яної печі, вартістю 100,00 грн., після чого з викраденим вийшов на ганок домоволодіння, і став прикривати вхідні двері будинку. В цей час він був помічений сусідкою ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , яка зрозуміла, що ОСОБА_4 вчиняє крадіжку майна з даного домоволодіння та повідомила йому, що зараз буде викликати працівників поліції. При цьому ОСОБА_9 зрозумівши, що його дії помічені сторонніми особами, намагався покинути територію домоволодіння через паркан, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що від нього не залежали, залишивши при цьому викрадене майно за парканом домоволодіння, тобто не довів свій злочинний намір до кінця, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Загальна вартість викраденого майна, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи за №696/19 від 22.02.2019 року становить 374,50 грн.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України незакінчений замах на відрите викрадання чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце та спосіб його вчинення. Зокрема, він пояснив, що дійсно, 20.01.2019 року проник до домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , та викрав з середини будинку сковорідки, одноконфорочну електричну плиту, двоконфорочну електричну плиту «A-PLUS», дві металеві сокири, металевий молоток, електричний самовар, частину металевої плити дров`яної печі з колами і колосниками, алюмінієві каструлі. А також, 29.01.2019 року знов проник до того ж домоволодіння, що належить ОСОБА_6 , та намагався викрасти швацьку машинку «Zinger», металевий совок, дві металевих кочерги та частину металевої плити дров`яної печі та вийшов з цим майном на подвір`я. Однак в цей момент його помітила сусідка потерпілої, тобто тоді, коли він вже вкрав таємно майно й намагався його винести, а відтак не погоджується з тим, що вчинив незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вважає, що його дії по другому епізоду слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. Просив суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що будинок АДРЕСА_3 залишився їй та її сестрі у спадок від батьків та використовується ними для відпочинку. 29.01.2019 року ОСОБА_6 зателефонувала сусідка ОСОБА_8 та повідомила, що на території даного домоволодіння перебував невідомий чоловік і вона побачила як він переліз через паркан разом з мішком. Сусідка вийшла на вулицю та почала вимагати, щоб чоловік залишив цей мішок, інакше вона викличе поліцію, після чого останній втік, залишивши мішок біля паркану, а сусідка викликала поліцію. Після телефонного дзвінка ОСОБА_6 приїхала у м. Чугуїв та оглянувши домоволодіння виявила поламану дверну коробку, пройшовши всередину будинку побачила, що з кухні викрадено сковорідку чавунну, сковорідку металеву, сковорідку алюмінієву, одноконфорочну електричну плиту, двоконфорочну електричну плиту «A-PLUS», дві металеві сокири, металевий молоток, електричний самовар, частину металевої плити дров`яної печі з колами і колосниками, дві алюмінієві каструлі. Після цього ОСОБА_6 звернулась до органів поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.
Допитана судом свідок ОСОБА_8 показала суду, що потерпіла по справі є її сусідкою. Так, 29.01.2019 року свідок вранці почула гавкіт собак, вийшла на вулицю та побачила, як з будинку потерпілої виходить незнайомий їй чоловік з мішком. Свідок спочатку подумала, що це чоловік потерпілої ОСОБА_10 та звернулась до нього, назвавши цим іменем. Чоловік відгукнувся та пообіцяв зайти в гості, але чомусь продовжував стояти біля будинку. Свідок зрозуміла, що помилилася та це зовсім незнайомий їй чоловік, який пішов до огорожі, перекинув мішок та намагався перелізти на інший бік. ОСОБА_8 підійшла до огорожі та впізнала в чоловікові ОСОБА_11 , мешканця м. Чугуїв. Свідок поцікавилася, що йому потрібно було у дворі потерпілої, нащо він відповів, що будинок відкритий і свідок вирішили викликати поліцію. Сказала про це крадію, а він, кинувши мішок, втік в бік вулиці Карбишева. Свідок зателефонувала в поліцію, а потім потерпілій. Крім того ОСОБА_8 проаналізувавши всі ці обставини, пригадала, що приблизно в 20-х числах січня 2019 року вже бачила цього ОСОБА_11 на цій вулиці.
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що зимою 2019 року торгував на ринку, до нього підійшов обвинувачений та запропонував купити електричну плиту, свідок погодився та віддав за неї 50 гривень. Потім через деякий час ОСОБА_12 перепродав вказану плиту ОСОБА_13 і вже у останнього працівники поліції її вилучили. Електрична плита була в робочому стані, обвинувачений пояснив свідку, що це саме його плитка.
Свідок ОСОБА_13 пояснив в суді, що він торгує на ринку садовим інвентарем. Дійсно до нього підходили співробітники поліції, якім він повідомив, що придбав у ОСОБА_12 електричну плиту, потім віддав її працівникам поліції. Свідок показав, що плита була білого кольору, в робочому стані.
Протоколом огляду місця події від 29.01.2019 року підтверджується, що в мішку, залишеному біля паркану домоволодіння №34 по вул. Горького в м. Чугуєві Харківської області знаходились предмети господарчого призначення, а саме: машинка для шиття «Zinger», фрагменти та уламки верхньої частини твердопаливної опалювальної печі (плита) з конфорками, дві кочерги та металевий совок. Дані речі були вилучені в присутності потерпілої та понятих, а потім дані предмети оглянути та сфотографовані, що зафіксовано в протоколі огляду предметів від 13.02.2019 року.

Постановою слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області від 13.02.2019 року швацька машинку, металевий совок, дві металеві кочерги та частина металевої плити дров`яної печі визнані речовими доказами в зазначеному кримінальному провадженні та передані на збереження власнику ОСОБА_6 , що також підтверджується розпискою потерпілої від 13.02.2019 року.

19.02.2019 року проведено огляд місця події, під час якого ОСОБА_13 добровільно видав співробітникам поліції електричну плиту білого кольору, марки «A-PLUS», з двома конфорками, що також підтверджується заявою вказаної особи від 19.02.2019 року.
Як свідчать протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2019 року та 22.02.2019 року, свідок ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_4 як особу, яку 29.01.2019 року вона бачила на подвір`ї домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , і яка перекинула через паркан мішок з речами; свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_4 як особу, яка в двадцятих числах 2019 року продала йому на Чугуївському ринку за 50 грн. двоконфорочну плиту «A-PLUS», білого кольору; свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_4 як особу, в якої він в двадцятих числах 2019 року придбав металеві вироби.
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №696/19 від 22.02.2019 року, ринкова вартість наступних металевих виробів станом на 29.01.2019 року складає: сковорідки чавунної, діаметром 28 см. - 134,09 грн; сковорідки металевої, діаметром 28 см. - 184,16 грн; сковорідки алюмінієвої, діаметром 28 см. - 83,75 грн; одноконфорочної електричної плити - 97,62 грн; двоконфорочної електричної плити «A-PLUS» - 322,87 грн; двох металевих сокир - 92,00 грн; металевого молотка - 16,33 грн; електричного самовару - 150,00 грн; частини металевої плити дров`яної печі з колами і колосниками - 140,00 грн; алюмінієвої каструлі ємкістю 4 літра - 140,10 грн; алюмінієвої каструлі ємкістю 1 літр - 41,60 грн; швацької машинки "Zinger", не в справному стані - 200,00 грн; металевого совку - 19,50 грн; двох металевих кочерг - 27,50 грн; частини металевої плити дров`яної печі - 100 грн. Загальна вартість викраденого майна складає 1749,52 грн.
Під час пред`явлення речей для впізнання 23.02.2019 року потерпіла впізнала двоконфорочну електричну плиту «A-PLUS», яка 29.01.2019 року була в неї викрадена з будинку АДРЕСА_3 .
Згідно протоколу огляду предметів від 23.02.2019 року, двоконфорочна електрична плита «A-PLUS» оглянута та сфотографована, визнана речовим доказом та передана на зберігання власнику ОСОБА_6 , про що свідчить протокол про визнання речовими доказами та передачу їх на збереження від 23.02.2019 року, а також розписка потерпілої.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №138 від 12.03.2019 року, ОСОБА_4 на час проведення експертизи страждав на хронічні психічні захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів, на теперішній час утримання. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. На час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 19.03.2019 року, підтверджується час, місце та спосіб скоєння кримінальних правопорушень. Обвинувачений детально показав та пояснив яким чином 20.01.2019 року він викрав майно з домоволодіння АДРЕСА_3 , а також 29.01.2019 року намагався знову викрасти майно з даного будинку, перекинув через паркан мішок з металевими виробами, однак, був помічений сусідкою власника будинку, тому залишив мішок біля паркану домоволодіння.
Досліджені судом вище приведені протоколи слідчих дій та документи, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, не викликають сумнівів у їх достовірності, підстав для виключення їх з числа доказів не має.
Крім того судом були оглянути речові докази по цьому кримінальному провадженні та надані для ознайомлення учасникам судового провадження.
Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази, суд приходить висновку, що всі вони належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні; допустимі, тому що отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, крім того в сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях доведена в повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати:

- по першому епізоду за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно;

- по другому епізоду - за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Судом достовірно встановлено, що обвинувачений 20.01.2019 року проник шляхом віджиму дверної коробки до домоволодіння, яке належить ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , звідки викрав сковорідку чавунну, сковорідку металеву, сковорідку алюмінієву, одноконфорочну електричну плиту, двоконфорочну електричну плиту «A-PLUS», дві металеві сокири, металевий молоток, електричний самовар, частину металевої плити дров`яної печі з колами і колосниками, дві алюмінієвих каструлі, що належать потерпілій, а також 29.01.2019 року через паркан проник на територію домоволодіння за цією ж адресою, увійшов через незачинені вхідні двері всередину будинку та викрав швацьку машинку «Zinger», металевий совок, дві металеві кочерги і частину металевої плити дров`яної печі, однак, намагаючись покинути територію домоволодіння через паркан, був замічений сусідкою потерпілої, а відтак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що від нього не залежали, залишивши при цьому викрадене майно за парканом домоволодіння.
Зазначене об`єктивно підтверджується показами потерпілої та свідків, протоколами огляду місця події, огляду предметів, пред`явлення речей для впізнання та пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом проведення слідчого експерименту, висновками судових експертиз та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи та були досліджені судом під час розгляду справи.

Суд не бачить підстав для іншої кваліфікації, оскільки вона повністю підтверджується зібраними доказами, не вірити яким у суду не має підстав, а тому ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.

Суд не погоджується з позицією обвинуваченого про те, що його дії за другим епізодом необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та з позицією захисника щодо відсутності у кримінальному провадженні достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів провини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині, передбаченому ст. 186 КК України, виходячи з наступного:

Грабіж є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності. Стаття 186 КК України встановлює кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна; охороняє право власності і забороняє вчиняти зазначені у ній дії. Ця норма містить обов`язкові ознаки складу злочину, які ідентифікують фактично вчинені дії як грабіж й відрізняють його від діянь, що посягають на інші об`єкти кримінально-правової охорони, або від фактів, які зумовлюють виникнення інших (некримінальних) правовідносин. Особа має намір викрасти чуже майно і для цього застосовує відкриту форму заволодіння ним.

Крадіжка (таємне викрадення майна) це таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж це відкрите викрадення майна у присутності потерпілого або інших осіб, якщо винна особа усвідомлює цю обставину.

При відмежуванні крадіжки від грабежу належить виходити із направленості умислу винної особи і даних про те, чи усвідомлював потерпілий або інші особи характер вчинюваних винним дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого чи інших осіб, а й тоді, коли воно відбувається в їх присутності за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для них, а також тоді, коли потерпілий або інші особи не усвідомлюють (в силу сп`яніння, малолітства тощо) факту протиправного вилучення майна.

Крадіжку та грабіж належить вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам тощо).

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, не дивлячись на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

Із фактичних обставин цієї справи, встановлених судом, засвідчується, що 29.01.2019 року обвинувачений вранці, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , переконавшись, що його ніхто не бачить, через паркан проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить потерпілій, через незачинені вхідні двері, проник в середину будинку та впевнившись що його дії залишаться непоміченими потерпілою та іншими особами, викрав швацьку машинку «Zinger», металевий совок, дві металевих кочерги, частину металевої плити дров`яної печі, після чого з викраденим вийшов на ганок домоволодіння, і став прикривати вхідні двері будинку. В цей час дії обвинуваченого, розпочаті як крадіжка, були виявлені ОСОБА_8 , яка повідомила йому, що має намір викликати поліцію. Обвинувачений, не дивлячись на це і розуміючи, що його дії помічені стороною особою, продовжив вчиняти дії, спрямовані на заволодіння та утримання майна потерпілої, тобто намагався покинути територію домоволодіння через паркан, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що від нього не залежали, залишивши при цьому викрадене майно за парканом домоволодіння, а сам втік.
Зазначені фактичні обставини дають підстави вважати, що обвинувачений після того, як побачив сусідку потерпілої, відразу визначив, що вона виявила його незаконні дії, спрямовані на викрадення майна ОСОБА_6 , але не дивлячись на це побіг від будинку до паркану та намагався перелізти через нього з викраденими речами, а коли в нього це не вийшло, залишив мішок з речами, а сам втік. Таким чином обвинувачений знав, що його дії були викриті стороною особою і усвідомлюючи все це, намагався вчинити всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Установлені у справі фактичні ознаки діяння збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
Також суд не погоджується з позицією захисника обвинуваченого щодо закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю обвинувачення та вичерпаністю можливості для отримання достатніх доказів доведення винуватості особи в суді, оскільки під час слідчих дій, заходів та судових процедур було суттєво порушено право на захист ОСОБА_4 тому, що при наявності в розпорядженні органу досудового розслідування довідки КНП «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» про те, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра протягом тривалого часу, йому не було забезпечено захисника, як того вимагає ст. 52 ч. 2 КПК України з огляду на наступне:

Відповідно до довідки КНП «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І. Кононенка» від 28.02.2019 року за №01-14/732 ОСОБА_4 дійсно перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 19.08.2016 року з діагнозом розлади сну неорганічного генезу.

Статтею 52 КПК України передбачені випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні в тому числі і щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №138 від 12.03.2019 року, ОСОБА_4 на час проведення експертизи страждав на хронічні психічні захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів, на теперішній час утримання. Відповідно до свого психічного стану він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру обвинувачений не потребує. На час вчинення кримінального правопорушення він перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
В матеріалах кримінального провадження відсутні належні й допустимі відомості щодо наявності сумнівів в осудності ОСОБА_4 , питання про застосування до нього примусових заходів медичного характеру не ставилося та не вирішувалося органом досудового розслідування чи судом, також про це не зазначала й сторона захисту. А наявна в матеріалах справи довідка про те, що обвинувачений перебуває на обліку у психіатра з діагнозом «розлади сну неорганічного генезу» та висновок судово-психіатричного експерта щодо страждання обвинуваченим синдромом залежності внаслідок вживання опоіоїдів, на теперішній час утримання, не свідчать і не можуть свідчити про сумніви в осудності останнього та можливості застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

З урахуванням поведінки обвинуваченого на момент вчинення злочину та розгляду кримінального провадження, відсутності жодних даних щодо його осудності, стану психічного та фізичного здоров`я останнього, суд дійшов висновку про те, що право на захист ОСОБА_4 порушено не було, підстав для обов`язкової участі захисника, визначених у ст. 52 КПК судом не встановлено.

Аналогічна позиція викладена в правому висновку, який міститься у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 квітня 2019 року (213/1425/17) та в якому зазначено, що самі собою факти перебування осіб на спеціальних обліках та проходження курсу лікування у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності свідчать лише про наявність в особи окремих поведінкових розладів, однак це автоматично не вказує на нездатність таких осіб повною мірою реалізувати свої права і не може бути безумовною підставою для обов`язкового залучення захисника. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо.

Матеріали кримінального провадження не містять даних, які б слугували достатніми підставами ставити під сумнів здатність обвинуваченого повною мірою реалізувати свої права. Зокрема під час судового розгляду ОСОБА_4 не перебував під вартою, отримавши у суді пам`ятку про процесуальні права та обов`язки повідомив суду, що вони йому зрозумілі, а після роз`яснення йому права мати захисника жодних клопотань про його залучення не заявив. При цьому засуджений спочатку не заперечував проти здійснення провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а потім під час допиту пояснив, що не визнає провину за другим епізодом та заперечує той факт, що скоїв грабіж, після чого судом, з урахуванням думки учасників процесу вирішено було дослідити докази в повному обсязі. В суді ОСОБА_4 давав конкретні та логічні покази стосовно пред`явленого йому обвинувачення, зміст яких свідчить про усвідомлення ним характеру інкримінованих діянь та правових наслідків їх вчинення. 10.05.2019 року обвинувачений звернувся до суду з клопотанням щодо відкладення судового засідання для надання йому часу для залучення захисника до участі у цьому кримінальному провадженні відповідно до ст. 48 КПК України. Вказане клопотання судом задоволено та судове засідання відкладене на 18.06.2019 року, під час якого обвинувачений повідомив суду, що не зміг залучити собі захисника самостійно через відсутність коштів та просив суд залучити йому захисника. Ухвалою суду від 18.06.2019 року судом доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях призначити ОСОБА_4 захисника для здійснення захисту. Таким чином, упродовж розгляду справи судом не встановлено фактів виявлення у обвинуваченого ознак порушень мислення, які б вказували на такий хворобливий стан психіки, що ускладнює здатність повноцінно брати участь у провадженні.

З огляду на викладене, наявність зазначеного діагнозу у обвинуваченого, за відсутності установлених конкретних ознак хворобливого стану психіки, яке ускладнює повноцінно брати йому участь у судовому засіданні й захищатися від пред`явленого обвинувачення, не є такими обставинами, що вимагають обов`язкової участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК і не може свідчити про порушення органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК, та як наслідок невизнання відомостей, що містяться в матеріалах, як докази.

Крім того суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження й доводи захисника про те, що висновки про винуватість ОСОБА_4 не підтверджуються належними й допустимими доказами та побудовані на припущеннях, а саме захисник просив суд визнати недопустимим та виключити з числа доказів протоколи огляду предметів від 13.02.2019 року та від 23.02.2019 року, постанови про визнання речовими доказами та передачу їх на збереження від 13.02.2019 року та від 23.02.2019 року, заяву ОСОБА_13 , протоколи огляду місця подій від 29.01.2019 року та від 19.02.2019 року, посилаючись на те, що вказані процесуальні документи складені слідчим стосовно речових доказів швацької машинки, металевого совка, металевих кочерг, частини металевої плити, електричної плити. Ці речі, на думку сторони захисту, отримані слідчим у непередбачений законом спосіб та без дозволу суду. Під час огляду місця події слідчим виявлені поблизу домоволодіння потерпілої ОСОБА_6 швацька машинка, металевий совок, дві металеві кочерги та частини металевої плити. В подальшому слідчим ці речі оглянуті, про що складено протокол та винесена постанова про визнання їх речовими доказами. Крім того 19.02.2019 року ОСОБА_13 добровільно видав слідчому електричну плиту, а слідчий її вилучив, оформивши вилучення протоколом огляду місця події. В подальшому плита була оглянута, про що складений протокол та винесена постанова про визнання її речовим доказом. Захисник зазначає, що вилучення майна чи речей без дозволу слідчого судді є тимчасовим вилученням майна, на яке потрібно накласти арешт, відповідно до ст. 171 КПК України, чого зроблено не було. Таким чином вилучення та утримання вказаних речей здійснено у непередбачений законом спосіб. Як наслідок зазначені процесуальні рішення слідчого, винесені у формі постанов та процесуальні документи у формі протоколів, що стосуються речових доказів є похідними від самих речових доказів та їх потрібно визнати недопустимими. Також захисник обвинуваченого просив суд речі та предмети, визнані речовими доказами по цьому кримінальному провадженні теж визнати недопустимими та виключити з числа доказів посилаючись на приведені вище обставини. Додав, що потерпіла не надала суду технічної документації на електричну плиту, впізнала її лише за кольором та неробочим індикатором увімкнення.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження. Усі вилучені речі підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточний огляд і опечатування, передбачено ст. 237 КПК України.

Таким чином зі змісту вказаної статті слідує, що слідчий, прокурор мають право вилучати речі, що мають значення для кримінального провадження, під час огляду.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим майном може бути зокрема й майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частина 2 ст. 168 КПК України зазначає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду.

Стаття 169 КПК України передбачає наслідки припинення тимчасового вилучення майна, а саме повернення особі, в тому числі і у випадку, передбаченому частиною 5 ст. 171 КПК України, тобто в разі неподання клопотання слідчим, прокурором про арешт тимчасового вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення (у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, що здійснені не на підставі ухвали слідчого судді).

При цьому арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і повинен застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження, передбачено ст. 131 КПК України.

Так, зі змісту ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є зокрема доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження абзац 2 частини 1 ст. 170 КПК України.

Частини 2 та 3 ст. 170 КПК України вказують на те, що арешт майна допускається з метою забезпечення в тому числі і збереження речових доказів, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Статтею 173 КПК України передбачені підстави для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі і: недоведеність необхідності такого арешту та недоведеність наявності ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 ст. 170 цього Кодексу (запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження).

З аналізу вище приведеного слідує, що в разі вилучення речей під час обшуку, огляду, що здійснювалися не на підставі ухвали слідчого судді, слідчий, прокурор повинні не пізніше наступного робочого дня після їх вилучення або звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна, при цьому в такому клопотанні обов`язково повинні бути зазначені підстава та мета відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна, наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 ст. 170 цього Кодексу (в протилежному випадку, це є підставою для відмови в задоволенні клопотання згідно ч. 1 ст. 173 КПК України), або повернути тимчасово вилучене майно особі.

Судом встановлено, що під час проведення огляду місця події 29.01.2019 року слідчим було виявлено та вилучено в мішку, залишеному біля паркану домоволодіння №34 по вул. Горького в м. Чугуєві Харківської області, предмети господарчого призначення, а саме: машинка для шиття «Zinger», фрагменти та уламки верхньої частини твердопаливної опалювальної печі (плита) з конфорками, дві кочерги та металевий совок. Дані речі були вилучені в присутності потерпілої та понятих, потім оглянути і сфотографовані, що зафіксовано в протоколі огляду предметів від 13.02.2019 року, постановою слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області від 13.02.2019 року визнані речовими доказами в зазначеному кримінальному провадженні та передані на збереження власнику ОСОБА_6 , що також підтверджується розпискою потерпілої від 13.02.2019 року.

Крім того 19.02.2019 року проведено огляд місця події, під час якого ОСОБА_13 добровільно в присутності двох понятих видав співробітникам поліції електричну плиту білого кольору, марки «A-PLUS», з двома конфорками, що підтверджується протоколом огляду місця події та заявою вказаної особи від 19.02.2019 року. Згідно протоколу огляду предметів від 23.02.2019 року, зазначена електрична плита була оглянута та сфотографована, визнана речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні та передана на зберігання власнику ОСОБА_6 , про що свідчить постанова про визнання речовими доказами та передачу їх на збереження від 23.02.2019 року, а також розписка потерпілої.

Таким чином встановлено, що слідчий після виявлення та вилучення речей під час оглядів місця події, які визнані в цьому кримінальному провадженні речовими доказами, відповідно до вимог діючого КПК України оглянув їх, визнав речовими доказами та передав на відповідальне зберігання потерпілій, яка в свою чергу, зазначене майно не приховувала, не пошкодила, не псувала, не знищіла не перетворила та не відчужила, а за клопотання сторони захисту надала їх суду для огляду в судовому засіданні, що в свою чергу спростовує доводи захисника про їх недопустимість.

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої, свідків, письмовим доказам по справі, не містять суперечностей, узгоджуються між собою, а відтак не викликають сумнівів.

Таким чином фактичні дані на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_4 , отримані у передбаченому КПК України порядку, узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне та про істотне порушення вимог КПК України, захисник не навів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» - доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду цого кримінального провадження.

Згідно ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено. Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, обставину що обтяжує покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодружений, офіційно не працює, утриманців не має, має постійне місце проживання за яким характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, стоїть на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: розлади сну неорганічного генезу, раніше судимий, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України у межах санкцій цих статей.

При цьому суд, відповідно до вимог ст. 68 КК України, призначаючи покарання за незакінчений злочин, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця. Частина 3 ст. 68 КК України наголошує, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином суд, врахувавши дані про особу винного й обставину, що обтяжує покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Судом встановлено, що обвинувачений на підставі вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 05.03.2019 року вже засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, за умови, що він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Кримінальні правопорушення, що інкримінуються обвинуваченому в теперішній час, скоєні останнім 20 та 29 січня 2019 року, тобто до постановлення вироку від 05.03.2019 року.
Згідно довідки секретаря Чугуївського міського суду Харківської області вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 05.03.2019 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 18, ст. 71 КК України не набрав законної сили у зв`язку із надходженням апеляційної скарги прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області. Матеріали вказаного кримінального провадження 11.04.2019 року направлені до Харківського апеляційного суду для розгляду і станом на теперішній час кримінальне провадження до Чугуївського міського суду Харківської області не повернуто.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частина 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього кодексу.

Але в той же час згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» - коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

На момент ухвалення цього вироку вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 05.03.2019 року щодо ОСОБА_4 ще не набрав законної сили.

Згідно зі ст. 62 Конституції України - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Зазначені положення закріплені і загальними засадами кримінального провадження, зокрема у ст. 17 КПК, де визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 88 КК особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Тобто, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і відповідні державні органи повинні поводитися з нею як з невинуватою собою. Це означає, що відсутні жодні підстави для призначення покарання за сукупністю злочинів, у тому числі на підставі ч. 4 ст. 70 КК, при наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції».

Таким чином, зваживши на те, що на момент ухвалення цього вироку, вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 05.03.2019 року, щодо ОСОБА_4 не набрав законної сили, суд не враховує його при призначенні обвинуваченому остаточного покарання.

Таким чином, враховуючи вище приведене, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати остаточне покаранні із застосуванням ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи за №696/19 від 22.02.2019 року у розмірі 300 грн.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 22.03.2019 року відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, який потім, вже під час розгляду справи в суді був продовжений по 09.07.2019 року, після спливу строку дії вказаного запобіжного заходу, стороною обвинувачення клопотання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу не надходило.

Цивільний позов не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_4 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування призначеного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі належить рахувати з моменту затримання засудженого в порядку виконання даного вироку та поміщення його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 300 (триста) грн.

Речові докази: швацьку машинку «Zinger», металевий совок, дві металеві кочерги, частину металевої плити дров`яної печі, двоконфорочну електричну плиту, білого кольору, розміром 45х3,5х24 см., марки «A-PLUS» - вважати повернутими потерпілій ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча: