Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/320/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 197-1 (199) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 липня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Прокурор Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням по кримінальному провадженню за № 0000029 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, про арешт майна.
Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділенням Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 липня 2019 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено. Накладено арешт на майно - посіви сільськогосподарської культури (кукурудзи), які знаходяться на самовільно зайнятій земельній ділянці державної форми власності з кадастровим номером :02:000:2038, площею 35.8431 га, та земельну ділянку під кадастром номером :02:000:2038, площею 35.8431 га, яка розташована на території Мощенської сільської ради, Гайворонського району Кіровоградської області за межами населеного пункту. Заборонено будь якій фізичній чи юридичній особі, відчужувати, розпоряджатися та користуватися посівами сільськогосподарської культури (кукурудзи), які знаходяться на самовільно зайнятій земельній ділянці державної форми власності з кадастровим номером :02:000:2038, площею 35.8431 га, та земельною ділянкою під кадастром номером :02:000:2038, площею 35.8431 га, яка розташована на території Мощенської сільської ради, Гайворонського району Кіровоградської області за межами населеного пункту.
Слідчий суддя обґрунтував своє рішення тим, що в ході досудового розслідування було встановлено, що земельна ділянка, на якій відбувся посів сільськогосподарської культури, належать до земель державної форми власності, розташована на території Мощенської сільської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, речове право ніким не оформлено.
Дана земельна ділянка засіяна сільськогосподарською культурою - кукурудзою, а отже посіви, є доказом самовільного зайняття земельної ділянки, тому в даному випадку існує ризик їх втрати, знищення, чи самовільного збору особами, які самовільно обробили та засіяли дану земельну ділянку.
Слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно, яке є предметом злочину, а саме: земельну ділянку з посівами сільськогосподарської культури кукурудзи.
Прокурором доведено, що земельна ділянка разом із посівами сільськогосподарської культури кукурудзи, мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, існують розумні підозри вважати, що це майно є доказом злочину, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Земельна ділянка разом із посівами сільськогосподарської культури кукурудзи підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду захисником-адвокатом ОСОБА_7 в інтересах представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.
Вказує, що зазначену земельну ділянку засіяв ОСОБА_8 , який користувався нею на умовах оренди, сплачував і сплачує податки за користування даною земельною ділянкою, що підтверджується рішенням сесії Мощенської сільської ради від 19.02.2018 року №171 та довідкою Мощенської сільської ради №378/02-30 від 02.05.2019 року.
Внесення прокурором до ЄРДР та початок досудового розслідування за ч. 2 ст. 197-1 КК України є елементом рейдерського захоплення врожаю кукурудзи, оскільки власником земельної ділянки є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с. 41, 42) який не звертався з заявою про скоєння злочину. Держгеокадастр 13.05.2019 року провів перевірку і встановив, що ОСОБА_8 допустив самовільне зайняття земельної ділянки площею 35,8431 га ріллі (кадастровий номер :02:000:2038) із земель сільськогосподарського призначення. Порушенням заподіяно шкоду на суму 52347 грн.02 коп. За дане правопорушення ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП і накладено штраф у розмірі 340 грн. та зобов`язано сплатити шкоду в сумі 52347 грн. 02 коп. Штраф та шкода сплачені, про що свідчать копія квитанції від 23.05.2019 року та платіжне доручення № 170 від 27.05.2019 року, копії яких долучені до апеляційної скарги.
Зі свідчень, які надали секретар Мощенської сільської ради ОСОБА_10 та землевпорядник ОСОБА_11 і на які посилається прокурор в клопотанні вбачається, що користується землею ОСОБА_8 . Оскільки в діях ОСОБА_8 немає складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України слідчим і прокурором порушено по факту кримінальне провадження за ч. 2 ст. 197-1 КК України не вказуючи кваліфікуючі ознаки даного злочину, а в мотивувальній частині клопотання (а.с. 37) прокурор посилається на ч. 1 ст. 197-1 КК України і зазначає, що земельна ділянка та посіви кукурудзи на ній є доказом вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 197-1 КК України вводячи в оману слідчого суддю.
Сільськогосподарська культура (кукурудза), арешт на яку просить накласти прокурор не являється предметом даного злочину та не підпадає під жодну із ознак наведених у ст. 98 КПК України.
Також у клопотанні не наведено переконливих доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування вказаних заходів забезпечення кримінального провадження. Не обґрунтовано яким чином вказаний урожай можна зберегти та не допустити його псування і які збитки, і кому будуть завдані у разі, якщо усі посіви, арешт на які просить накласти прокурор, не будуть зібрані своєчасно або взагалі.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах представника третьої особи., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скаргита вважає, що слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого про арешт майна, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Відповідно до витягу є Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000029 від 05.07.2019 року датою надходження повідомлення про вчинення кримінального правопорушення вбачається 04.07.2019 року за ч.2 ст. 197-1КК України. Невідомою особою на території Мощенської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області самовільно зайнято земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2038 площею 35, 8431 га. Потерпіла особа не вказана.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що цільовим призначенням земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2038 площею 35, 8431 га є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якого є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.
Відповідно до рапорту прокурора Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_12 встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2038 площею 35, 8431 га розташованої на території Мощенської сільської ради Гайворонського району за межами державної форми власності, в межах якої знаходиться зона особливого використання земель (об`єкти електроенергетики, на вказаній земельній ділянці знаходяться посіви кукурудзи.
Прокурор Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав клопотання до слідчого судді про накладення арешту на майно посіви сільськогосподарської культури, зазначивши, що в діях невстановлених органом досудового розслідування осіб, вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.
Відповідно до ч.2 ст. 197-1 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель карається обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років або позбавленням волі на строк до двох років.
Згідно до акту обстеження земельної ділянки від 13.05.2019 року №175 ДК/275/АО/10/01/-19, проведено перевірку та встановлено, що ОСОБА_8 допустив самовільне зайняття земельної ділянка із земель сільськогосподарського призначення, чим заподіяно шкоду в сумі 52347 грн. 02 коп.
ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст.. 53-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 горн, зобов`язано сплатити шкоду в розмірі 52347 грн. 02 коп..
Відповідно до копії квитанції від 23.05.2019 року та платіжного доручення №170 від 27.05.2019 року штраф та шкода на зазначені суми сплачені.
Колегією судді встановлено, що клопотання слідчого від 29.07.2019 року не містить обґрунтування накладення арешту на майно.

Посилаючись у клопотанні на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, прокурор не вказав кваліфікуючі ознаки даного злочину, до того ж в мотивувальній частині клопотання посилається на ч.1 ст. 197-1 КК України, зазначивши, що дана земельна ділянка та посіви кукурудзи на ній є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України. Прокурор повинен був зібрати на надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.
Між тим, жодних належних та допустимих доказів цьому в клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься. Не приведено таких доказів і прокурором в засіданні суду апеляційної інстанції, До того ж, потерпілих в даному кримінальному провадженні на час звернення з клопотання до суду і розгляду в апеляційній інстанції не визначено, цивільний позов не подавався, ст.197-1 КК України не передбачає конфіскації майна.
У клопотанні не наведено доводів стосовно настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту та необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту майна та посіви, як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 173-175, 376, 404, 407,419, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах третьої особи - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 липня 2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , по кримінальному провадженню за № 0000029 від 05.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, про арешт майна та посіви- відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2