Справа № 308/9832/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання т.в.о. заступника начальника слідчого відділення Ужгородського РВП Ужгородського ВП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором, у кримінальному провадженні № 0001018 від 24.08.2019 року, про арешт тимчасово вилученого майна, -
В С Т А Н О В И В :
З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих матеріалів вбачається, що 24.08.2019 року в чергову частину Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення, про те, що в селі Невицьке по вулиці Центральна, неподалік будинку №2, трапилась дорожньо-транспортна пригода. Виїздом СОГ на місце події було встановлено, що громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись в селі Невицьке, керуючи транспортним засобом марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , зменшила швидкість аж до зупинки транспортного засобу перед пішохідним переходом для надання переваги в русі пішоходу ОСОБА_5 , 1943 року народження, де в той час водій транспортного засобу марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_6 , не вибрав безпечну швидкість та допустив зіткнення в задню частину з транспортним засобом марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого останній транспортний засіб по інерції відкинуло вперед де в той час переходила дорогу громадянка ОСОБА_5 . В результаті вказаної події остання померла на місці.
24 серпня 2019 року відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
24 серпня 2019 року в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Audi» модель «А4» д.н.з. НОМЕР_2 було вилучено, а в подальшому транспортний засіб поміщено на спец майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП за адресою: с. Оноківці, вул. Головна, 55 Ужгородського району, так як останній є тимчасово вилученим майном.
Власником транспортного засобу відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_6 , який і знаходився за кермом на момент дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказаний транспортний засіб марки «Audi», модель «А4», д.н.з. НОМЕР_2 , є доказом у кримінальному провадженні, адже він відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів. Накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у тому числі як речовий доказ. Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «Audi», модель «А4», д.н.з. НОМЕР_2 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , шляхом заборони використання та розпоряджання. Крім цього, слідчий просить визначити місце зберігання транспортного засобу за адресою Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна,55.

У судове засідання слідчий не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Володілець майна у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду клопотання був повідомлений своєчасно і належним чином.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України неявка слідчого та володільця майна в судове засідання не перешкоджає розгляду внесеного клопотання про арешт майна, а тому суд, виходячи з вимог вказаної статті, вирішує внесене клопотання за наявними в матеріалах справи доказами.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши матеріали внесеного слідчим клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
В частині 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч.6 ст.170 КПК України).
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 24.08.2019 року внесені до ЄРДР за № 0001018, з правовою кваліфікацією правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, в ході проведення якого досліджуються обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.08.2019 року в АДРЕСА_1 , внаслідок якої ОСОБА_5 померла на місці події.
Встановлено, що 24.08.2019 року в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Audi». модель «А4», д.н.з. НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , були вилучені.

24.08.2019 року постановою т.в.о. заступника начальника слідчого відділення Ужгородського РВП Ужгородського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, автомобіль марки «Audi», модель «А4», д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , визнані речовими доказами.

Слідчим доведено, що вилучений в ході огляду місця події транспортний засіб має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0001018 та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки зберіг на собі сліди злочину, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Крім того, слідчим доведено, що накладення арешту на вказаний т/з, в рамках даного кримінального провадження, викликано необхідністю для подальшого детального огляду транспортного засобу та можливої фіксації на ньому слідової інформації, що неможливо без вказаного вище транспортного засобу.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя враховує можливість використання вилученого транспортного засобу як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, а тому клопотання в цій частині слід задоволити.
Разом з тим, слідчий суддя приймає до уваги те, що у відповідності до вимог ч.11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Положеннями ч.4 ст.173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що заборона користуватися транспортним засобом - автомобілем марки «Audi». модель «А4», д.н.з. НОМЕР_2 , може завдати надмірного обмеження прав власника (володільця) майна. В той же час, заборона розпорядження вказаним транспортним засобом забезпечить збереження речового доказу та не призведе до приховування, знищення, перетворення чи відчуження останнього.
Разом з тим, що стосується вимог слідчого про визначення місця зберігання вилученого т/з, то такі вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволенню, оскільки в повноваження слідчого судді, під час розгляду клопотання про арешт майна, не входить вирішення питання про визначення місця зберігання речових доказів по справі, а вказане питання є виключною прерогативою слідчого, який розслідує кримінальне провадження.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає до часткового задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задоволити частково.
Накласти арешт на автомобіль марки «Audi» модель «А4» д.н.з. НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , із забороною розпорядження ним (зняття з обліку, перереєстрацію, відчуження).

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1