ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2099/19 Справа № 206/2215/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року про скасування арешту майна,

за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
заявника ОСОБА_8 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року клопотання ОСОБА_8 задоволено частково, скасовано арешт на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_8 , накладеного постановою слідчого СВ Самарського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 02 березня 2009 року.
Мотивуючи ухвалені рішення, суд, керуючись вимогами КПК України 1960 року, посилався на те, в арешті майна, накладеного під час досудового розслідування кримінальної справи відпала потреба, оскільки у справі ухвалено остаточне рішення, а саме ухвалою Верховного Суду України від 16 червня 2016 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2009 року змінено, та виключено кваліфікуючу ознаку дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України, а також виключено додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Разом із цим, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання заявника в частині скасування арешту, накладеного 26 травня 2010 року державним виконавцем в порядку виконання вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2009 року, у зв`язку тим, що воно підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та відмовити ОСОБА_8 у задоволенні вимог про скасування арешту майна.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує незаконністю судового рішення. Прокурор вказує на те, що викладені заявником доводи базуються на нормах КПК України 2012 року, тоді як арешт на майно був накладений в межах дії КПК України 1960 року. Прокурор зазначає, що момент вжиття слідчим заходів забезпечення кримінального провадження в межах КПК України 1960 року, а також й дотепер, ОСОБА_8 не мав і не має у власності майна, на яке б накладався арешт у кримінальній справі, а отже фактично постанову слідчого від 02 березня 2009 року виконано не було. Наведені обставини, на думку прокурора, є підставою для відмови у задоволенні клопотання заявника. Окрім того, на переконання прокурора, з ухваленого у справі остаточного рішення, яким зокрема виключено додаткове покарання у виді конфіскації майна, видно, що потреба у скасуванні арешту відсутня.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який скаргу підтримав, заявника та його представника, які просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Статтею 409 КПК України 1960 року передбачено, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою слідчого СВ Самарського РВ ДГУ УМВД України в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 02 березня 2009 року було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_8 , де б воно не знаходилось.
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2009 року, який ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2010 року залишено без змін, ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 червня 2011 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2009 року змінено, а саме виключено кваліфікуючу ознаку дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України "вчинення злочину повторно", перекваліфіковано дії ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 309 КК України, а також виключено додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Разом із цим, при ухваленні остаточного рішення, Верховним Судом України питання про скасування арешту майна, накладеного органом досудового розслідування, не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст.126 КПК України 1960 року, накладення арешту на майно скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпала потреба.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_8 та скасував арешт майна.
Вирішуючи питання обґрунтованості судового рішення, колегія суддів виходить з того, що метою накладення арешту було забезпечення можливої конфіскації.
Між тим, матеріалами провадження об`єктивно підтверджено, що додаткове покарання у виді конфіскації майна з вироку виключено, а тому є достатні підстави вважати, що потреба в застосуванні арешту на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_8 , де б воно не знаходилось, відпала.
Що стосується доводів прокурора про те, що фактично постанова слідчого не виконувалась у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_8 майна, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не є підставою для відмови у скасуванні арешту. При цьому, колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що скасування цього заходу забезпечення провадження є правом засудженого.
Щодо тверджень прокурора про істотне порушення судом вимог кримінально-процесуального закону, то вони також є безпідставними з огляду на те, що згідно п. 9 розділу XI «Перехідних Положень» КПК України, який набрав чинності з 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, а тому заява про скасування арешту з майна підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності цим КПК, тобто в порядку КПК України 1960 року.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.с. 362, 379 КПК України 1960 року, п. 9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року про скасування арешту майна залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4