Ухвала

Іменем України
12 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 759/3960/18

провадження № 51-3588ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за №0001304 щодо ОСОБА_5 .
Обставини, встановлені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, короткий зміст рішень судів
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 3 роки та на підставі ч. 1 ст. 76 КК зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана злочином задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 199 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень.
Позовну вимогу ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 36 000 гривень залишено без розгляду.
В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення експертиз, на користь держави у розмірі 4 548 гривень 70 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у тому, щоостанній 15 грудня 2017 року приблизно об 11 годині 56 хвилин, перебуваючи в кабіні водія автомобіля марки «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_1 , який заздалегідь припаркував біля будівлі № 1 по вул. Григоровича-Барського в м. Києві на асфальтобетонному узбіччі, яке мало підйом по напрямку передньої частини даного автомобіля, з метою недопущення самовільного ходу транспортного засобу підняв важіль приводу стоянкової гальмової системи у верхнє положення, тобто увімкнув його.

В подальшому, вийшовши з кабіни водія та зупинившись біля дверей, вирішив перевірити справність стоянкової гальмової системи, взявшись рукою за важіль приводу стоянкової гальмової системи, який знаходився у верхньому положенні, тобто був увімкнений, та опустив його в нижнє положення, вимкнувши стоянкову гальмову систему, тим самим вплинувши на керування транспортним засобом, що призвело до самовільного руху автомобіля «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_1 заднім ходом.
В цей час позаду вищевказаного автомобіля стояв автомобіль «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_2 біля передньої частини якого знаходився пішохід ОСОБА_6 .
ОСОБА_5 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 15.7 та 15.12 Правил дорожнього руху.
Внаслідок впливу на гальмову систему - відбувся самовільний рух автомобіля «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_1 заднім ходом, який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 притиснувши його до автомобіля «ЗІЛ 130», д.н.з. НОМЕР_2 , припаркованого позаду нього.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Київський апеляційний суд ухвалою від 06 червня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишив без задоволення. Апеляційну скаргу представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_7 задовольнив частково, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року щодо ОСОБА_5 змінив в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» майнової шкоди на користь ОСОБА_6 , зменшивши суму стягення до 79 000 гривень.
В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 частково не погоджується із судовими рішеннями, ухваленими щодо його підзахисного ОСОБА_5 , вважає їх незаконними та необґрунтованими, посилаючись на статті 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір». Так, захисник зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК, зокрема позов не містить відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін, номер і серію паспорта, а також підстав звільнення від сплати судового збору за стягнення матеріальної шкоди. Крім того потерпілий, який є цивільним позивачем у кримінальному провадженні, не сплатив судового збору, а тому його вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволено неправомірно. Також апеляційний суд неправильно встановив розмір та порядок задоволення цивільного позову, так як змінивши вирок суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди з ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_6 , зменшивши суму стягнення з 200 000 гривень до 79 000 гривень залишив за ОСОБА_5 стягнення матеріальної шкоди в розмірі 36 000 гривень. На думку захисника вищевказані порушення допущені судами першої та апеляційної інстанцій є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для її задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Переглядаючи справу, Суд виходить із фактичних обставин, установлених у вироку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК, призначене покарання у касаційному порядку в уточненій касаційній скарзі після усунення недоліків не оскаржуються.
Ствердження захисника в касаційній скарзі про невідповідність цивільного позову потерпілого вимогам ст. 175 ЦПК не є істотним порушенням у розумінні положень ст. 412 КПК, оскільки вказані в ньому позовні вимоги прямо пов`язані зі змістом обвинувачення пред`явленого ОСОБА_5 та встановленими судом фактичними обставинами справи.
Крім іншого, захисник не погоджується із задоволенням цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що потерпілий повинен був сплатити судовий збір.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI«Про судовий збір» з наступними змінами позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Доводи захисника про наявність правових підстав для сплати потерпілим судового збору з позову про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на Законі.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих унаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.
Разом із тим, п. 2 цієї ж частини статті передбачено іншу самостійну підставу звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Вказані правові норми не містять суперечностей та підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті заподіяння тілесних ушкоджень або смерті, незалежно від того, настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом.
Виходячи з наведеного цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, оскаржувані судові рішення в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому є обґрунтованими та належним чином умотивованими.
Крім того захисник посилається на неправильне встановлення розміру та порядку задоволення цивільного позову апеляційним судом, однак належним чином не конкретизує у чому полягає неправильне вирішення цивільного позову в цій частині.
Так з долученої до скарги копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд апеляційної інстанції перевіривши доводи, викладені в скаргах захисника ОСОБА_4 та представника ТДВ СК «Альфа-Гарант», зазначивши відповідні правові підстави, вмотивовано змінив вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» майнової шкоди на користь ОСОБА_6 , зменшивши суму стягнення до 79 000 гривень, тобто на суму упущеної вигоди в розмірі 120 000 гривень. В решті вирок залишено без змін, зокрема і щодо залишення без розгляду позовної вимоги потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 36 000 гривень, а тому посилання захисника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд змінивши вирок суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди залишив за ОСОБА_5 стягнення матеріальної шкоди в розмірі 36 000 гривень є необґрунтованим.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідає вимогам 370, 374, 412, 419 КПК є законними, обґрунтованими та вмотивованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК, та які могли бути підставами для скасування чи зміни судових рішень, у тому числі і тих, про які зазначив захисник у своїй касаційній скарзі, судом касаційної інстанції не встановлено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001304 щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3