Провадження № 274/7489/19
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/671/19

І м е н е м У к р а ї н и
10.12.2019 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/7489/19 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, громадянина України, з вищою юридичною освітою, неодруженого, на час подій спеціаліста-оператора служби захисту інформації військової частини НОМЕР_1 , на даний час працює неофіційно, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 422 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої 26 квітня 2016 року ОСОБА_3 , будучи спеціалістом-оператором служби захисту інформації - режимно-секретного органу військової частини НОМЕР_1 , особисто за реєстром на секретні відправлення № 70 від 26.04.2016, отримав прим. № 16 супровідного листа № 502/2/6/879т від 19.04.2016 з додатком - машинним носієм секретної інформації (далі - МНСІ) оптичним диском CD-R № МН-192т (заводський № НОМЕР_2 ), який містив інформацію зі ступенем секретності «таємно» та надійшов з військової частини НОМЕР_3 .

Отримавши 26 квітня 2016 року під особистий підпис вказаний МНСІ та діючи в порушення вимог п.п. 243-248 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 939 від 18.12.2013 (далі - Порядок 939), ОСОБА_3 не зареєстрував його належним чином у день надходження та зберігав у невстановленому досудовим розслідуванням особисто визначеному ним місці.

Він же, ОСОБА_3 , у записі № 11т в журналі реєстрації вхідних цілком таємних та таємних документів військової частини НОМЕР_1 № 16дск від 23.05.2016 особисто проставив свій підпис про повернення йому після опрацювання та про передачу йому для подальшого зберігання ним, як працівником режимно-секретного органу військової частини НОМЕР_1 , супровідного листа № 502/2/6/879т від 19.04.2016 з додатком до нього - МНСІ оптичним диском CD-R № МН-192т (заводський № НОМЕР_2 ), який містив інформацію зі ступенем секретності «таємно». Тим самим ОСОБА_3 засвідчив факт того, що вказаний оптичний диск було йому як працівнику режимно-секретного органу вказаної військової частини довірено для забезпечення подальшого його зберігання згідно з встановленими та діючими вимогами режиму секретності.

Однак ОСОБА_3 , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п. 116 Порядку 939 належне зберігання вищевказаного МНСІ не організував.

Так, відповідно до запису № 3т у журналі обліку машинних носіїв інформації військової частини НОМЕР_1 № 14 н/т від 01.06.2016 місцем зберігання отриманого ОСОБА_3 МНСІ - оптичного диску CD-R № МН-192т (заводський № НОМЕР_2 ) визначено приміщення службового кабінету № 5 військової частини НОМЕР_1 , про що останній проставив свій підпис.

В той же час ОСОБА_3 вніс у запис № 11т в журналі реєстрації вхідних цілком таємних та таємних документів військової частини НОМЕР_1 № 16дск від 23.05.2016 відомості про те, що отриманий ним вказаний МНСІ зберігається у сейфі № НОМЕР_4 , який згідно з журналом обліку сховищ (сейфів, металевих шаф, спецсховищ) матеріальних носіїв секретної інформації та ключів від них військової частини НОМЕР_1 № 6 н/т від 01.06.2016 знаходиться у приміщенні службового кабінету № 3 військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог п.п. 116, 243-248 Порядку 939, всупереч запису № 11т в журналі реєстрації вхідних цілком таємних та таємних документів військової частини НОМЕР_1 № 16дск від 23.05.2016 та запису № 3т у журналі обліку машинних носіїв інформації військової частини НОМЕР_1 № 14 н/т від 01.06.2016 особисто, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, визначив місцем зберігання отриманого ним МНСІ - оптичного диску CD-R № МН-192т (заводський № 4041106 LD20224) металеву шафу (сейф) № 6 (інв. № 1136037), яка знаходиться у приміщенні службового кабінету № 3 військової частини НОМЕР_1 , де фактично зберігав вказаний оптичний диск до невстановленого досудовим розслідуванням часу, а саме до моменту коли останній, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, вибув з вказаного місця його фактичного зберігання.

В подальшому у період з 16 квітня 2018 року до 23 квітня 2018 року комісією Управління СБУ в Житомирській області було проведено планову тематичну перевірку стану охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_1 , за результатами якої був встановлений факт втрати, тобто фактичної відсутності у визначеному місці зберігання, отриманого ОСОБА_3 під особистий підпис вказаного МНСІ - оптичного диску CD-R № МН-192т (заводський № НОМЕР_2 ), на якому містилась інформація зі ступенем секретності «таємно» (про що складено акт тематичної перевірки стану охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_1 від 25.04.2018 № 28/292дск та проведено службове розслідування - висновок № 83дск від 19.06.2018).

Досудовим розслідуванням також встановлено, що ОСОБА_3 з моменту отримання ним особисто вказаного оптичного диску CD-R № МН-192т (заводський № НОМЕР_2 ), тобто з 26 квітня 2016 року, до моменту встановлення факту втрати, тобто до 23 квітня 2018 року, нікому вказаний оптичний диск не передавав, будь-яких відповідних записів у журналах обліку не робив та будь-яких документів з приводу передачі останнього іншим особам на зберігання не складав.

Тобто ОСОБА_3 у період з 26 квітня 2016 року до 23 квітня 2018 року, будучи співробітником режимно-секретного органу військової частини НОМЕР_1 , був єдиною особою, відповідальною за зберігання вказаного втраченого оптичного диску, так як останній з моменту його надходження до військової частини НОМЕР_1 і до виявлення факту його втрати був довірений лише ОСОБА_3 . Тому останній був зобов`язаний забезпечити належне зберігання довіреного йому МНСІ, однак всупереч вищевказаним вимогам законодавства та посадових обов`язків, діючи необережно, із злочинною недбалістю, всупереч інтересам служби, неналежно виконуючи свої обов`язки через несумлінне ставлення до них, таких дій не вчинив, що призвело до витоку довіреної ОСОБА_3 секретної інформації, результатом чого стала втрата вказаного МНСІ - оптичного диску CD- R № МН-192т (заводський № 4041106 LD20224), який містив інформацію зі ступенем секретності «таємно».

Відповідно до висновку державного експерта з питань таємниць № 308/42/509/дск від 29.03.2019 державну таємницю в сфері оборони у період з 16 до 25 квітня 2018 року (на момент виявлення факту втрати МНСІ) становила інформація, яка міститься у наступних електронних файлах, що знаходились на вказаному отриманому ОСОБА_3 оптичному диску CD-R № МН-192т (заводський № НОМЕР_2 ):

1.Регламент радіозв`язку ЗСУ (РР-2016) № 308/22/253т від 24.02.2016 р., на 71 арк.;

2.Радіодані Генерального штабу ЗСУ (01.03.2016 року - 28.02.2021 року) варіант «РУТА» № 308/23/73т від 30.01.2016 р., на 172 арк.;

3.Радіодані Генерального штабу ЗСУ (01.03.2016 р. - 28.02.2021 року) варіант «СИНЕВИР» № 308/23/72т від 30.01.2016 р., на 172 арк.;

4.Регламент радіозв`язку оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (рр-2016) № 502/2/6/872т від 18.04.2016 р., на 55 арк.;

5.Розпорядження № 502/2/6/873т від 18.04.2016 р., на 2 арк.;

6.Радіодані штабу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (06.05.2016 року 28.02.2021 року) варіант «РУТА» № 502/2/6/871т від 18.04.2016 р., на 45 арк.;

7.Радіодані штабу оперативного командування «Північ» (06.05.2016 року 28.02.2021 року) варіант «СИНЕВИР» № 502/2/6/870т від 18.04.2016 р., на 45 арк.

Згідно з висновком державного експерта з питань таємниць № 308/42/2676/дск від 29.12.2018 підставами для віднесення інформації, яка міститься у вказаних електронних файлах, до державної таємниці на момент їх створення були ст.ст. 1.5.5, 1.5.6 ЗВДТ, а ступінь їх секретності був «таємно».

Цими своїми діями ОСОБА_3 , будучи обізнаним про необхідність збереження державної таємниці, яка йому буде довірена, про виконання вимог режиму секретності та будучи попередженим про відповідальність за порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці, всупереч вимогам ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 22, 28 Закону України "Про державну таємницю", п.п. 116, 243-248 Порядку 939, письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, виконуючи посадові обов`язки, у невстановлений досудовим розслідуванням час, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив виток секретної інформації, яка йому довірена, результатом чого стала втрата машинного носія секретної інформації, отриманого ним 26 квітня 2016 року та довіреного йому оптичного диску CD-R № МН-192т (заводський № 4041106 LD20224), який містив інформацію зі ступенем секретності «таємно».

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , передбачена ч. 2 ст. 422 КК України - втрата довіреного йому матеріалу, що містить відомості військового характеру, які становлять державну таємницю, що стала результатом порушення встановлених правил поводження із зазначеним матеріалом.

30 жовтня 2019 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 422 КК України та з врахуванням ст. 69 КК України узгоджують вид і міру покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн. ОСОБА_3 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненому злочині, співпрацювати зі стороною обвинувачення, відповідати на запитання, давати показання під час судового розгляду.

Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 422 КК України є злочином середньої тяжкості, провадження не здійснюється щодо юридичної особи та у провадженні не бере участь потерпілий, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч. 4 ст. 469 КПК України.

Не встановлено і порушень вимог ч. 5 ст. 469 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру (28.10.19) і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Сторонами дотримано вимоги положень ст. 472 КПК України і в угоді у відповідності до цих вимог зазначено сторони, сформульовано підозру та її правову кваліфікацію із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 422 КК України), істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні злочину, зазначено узгоджене покарання та згоду обвинуваченого на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін.

Укладення угоди між прокурором та обвинуваченим є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, в тому числі правова кваліфікація злочину, скоєного ОСОБА_3 , не є більш тяжкою, ніж це передбачено у ч. 4 ст. 469 КПК України.

Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та ці умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.

Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає.

ОСОБА_3 заявив, що він цілком розуміє наслідки угоди.

Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні фактичні підстави.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор, захисник, обвинувачений ОСОБА_3 висловили одностайну думку про затвердження угоди про визнання винуватості. Обвинувачений в судовому засіданні вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності.

Цивільний позов у провадженні не подано.

Даних про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Підстав для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, враховуючи призначене покарання, особу та поведінку обвинуваченого, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 жовтня 2019 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , прийнявши рішення про винуватість ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 422 КК України, та з врахуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 залишити попередній - особисте зобов`язання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди, а прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1