АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/509/19 Справа № 712/1710/19 Категорія: ч. 1 ст. 191 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів за участю: секретаря ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2019 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, а кримінальне провадження закрито.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 572 грн.

В порядку ст. 100 вирішено долю речових доказів та, окрім іншого, скасовано арешт на автомобіль REHAULT, модель - LOGAN, рік випуску 2016, колір білий, № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер (д.н.з.) НОМЕР_2 , що належить ТОВ «ЛНЗ», накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.10.2018,

в с т а н о в и л а :

Згідно даної ухвали ОСОБА_8 11.12.2017, відповідно до наказу товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ» № ТО-188 «Про прийняття на роботу», прийнятий до Південного регіонального представництва товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ» на посаду менеджера з оптової торгівлі.

11.05.2018 між ТОВ «ЛНЗ (далі - Роботодавець), в особі директора ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 (далі - Працівник), який перебуває в трудових відносинах з Роботодавцем та займає посаду менеджера з оптової торгівлі Південного представництва, укладена угода (далі - Угода). Відповідно до п. 1 вказаної Угоди Роботодавець, з метою оптимізації та підвищення ефективності виконання власних статутних цілей, що є безпосереднім обов`язком Працівника, відповідно до акту приймання-передачі від 11.05.2018 Роботодавець передав Працівнику, для використання у службових (виробничих) цілях власний транспортний засіб (далі - Автомобіль): марка - REHAULT, модель - LOGAN, рік випуску - 2016, колір - білий, № кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер (д.н.з.) НОМЕР_2 . Відповідно до п.п. 4-6 Угоди, дана Угода набрала чинності з моменту її підписання і діє до моменту повернення Автомобіля Роботодавцю. Роботодавець має право в будь-який момент вимагати від Працівника повернути Автомобіль, а Працівник зобов`язаний його повернути. Працівник не має права використовувати Автомобіль у власних цілях.

11.05.2018, перебуваючи в м. Черкаси за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 251, де знаходиться головний офіс ТОВ «ЛНЗ», ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_10 , який являється заступником директора вищевказаного товариства, транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «REHAULT LOGAN», 2016 року випуску, № кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер (д.н.з.) НОМЕР_2 , який на праві власності належить ТОВ «ЛНЗ», для подальшого використання в службових цілях.

Так, 10.08.2018, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_8 будучи відповідно до наказу ТОВ «ЛНЗ» звільненим з посади менеджера з оптової торгівлі Південного представництва, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, маючи у користуванні автомобіль марки «REHAULT LOGAN», 2016 року випуску, № кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер (д.н.з.) НОМЕР_2 , який на праві власності належить ТОВ «ЛНЗ», та вартість якого відповідно до висновку експерта № 4/884 від 12.11.2018 станом на 10.08.2018 становить 205 387, 80 грн., привласнив, тобто незаконно безоплатно утримував ввірений йому зазначений автомобіль без відома власника, чим спричинив ТОВ «ЛНЗ» матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

В ході підготовчого судового засідання суд, посилаючись на положення ч. 3 ст. 477, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та закрив кримінальне провадження.

Дане судове рішення вмотивовано тим, що кримінальне правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_8 , відноситься до приватного обвинувачення, оскільки воно вчинене особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності останнього. При цьому, судом зазначено, що ОСОБА_8 був найманим працівником ТОВ «ЛНЗ», завдав даному підприємству шкоду, яку відшкодував в повному обсязі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції, з подальшим призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Крім того, з урахуванням ст.ст. 32, 34 КПК України, просить вирішити питання про направлення кримінального провадження щодо нього з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, зокрема до Апеляційного суду Запорізької області, для подальшого його скерування до суду, юрисдикція якого поширюється на місце вчинення інкримінованих йому дій, тобто до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Обвинувачений, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок застосування закону, який до застосування не підлягає та порушення судом правил підсудності, зазначає, що при вирішенні клопотання про закриття кримінального провадження суд в описовій та мотивувальній частинах ухвали не здійснивши посилання на досліджені матеріали кримінального провадження, помилково визнав встановленим факт вчинення ним кримінального правопорушення та визнання ним винуватості, оскільки в судовому засіданні він як встановлені обставини провадження так і винуватість в інкримінованому злочині не визнав.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 409, 413 КПК України, не мав права на стадії підготовчого судового засідання приймати рішення про звільнення від кримінальної відповідальності, оскільки таке питання вирішується на стадії судового провадження.

Зазначає також про необґрунтованість висновків суду про наявність підстав для відшкодування ним витрат на залучення експертів, оскільки це суперечить положенню ч. 2 ст. 124 КПК України, якою передбачено стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку.

Крім того, вказує на порушення судом правил територіальної підсудності та неконкретність пред`явленого йому обвинувачення за відсутності посилання в обвинувальному акті на час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих дій, пов`язаних із привласненням транспортного засобу.

Апелянт стверджує, що місцем вчинення злочину є територія АДРЕСА_2 ) і вказана територія поширюється на юрисдикцію Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Також, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення з огляду на поважність причин його пропуску, оскільки про результати розгляду клопотання представника потерпілого йому стало відомо 16.04.2019.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився обвинувачений ОСОБА_8 і представник потерпілого ОСОБА_11 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду по суті апеляційних вимог.

Крім того, в клопотанні, що надійшло на електронну адресу Апеляційного суду Черкаської області 02.07.2019, обвинувачений ОСОБА_8 просив розгляд апеляційної скарги здійснювати за його відсутності, однак в присутності його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі з підстав в ній наведених, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 до задоволення не належить.

В прохальній частині апеляційної скарги, окрім іншого, обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.04. 2019, з огляду на поважність причин його пропуску.

Разом з цим, колегія суддів не знаходить підстав для його поновлення, оскільки строк на апеляційне оскарження ОСОБА_8 фактично пропущений не був.

Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено КПК України, може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо судове рішення постановлено або ухвалено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з журналу судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 , хоча і був присутній в судовому засіданні 04.04.2019 і знав про видалення суду до нарадчої кімнати, однак на оголошення судового рішення 05.04.2019 не з`явився. Копію ухвали від 05.04.2019 ОСОБА_8 отримав 16.04.2019, а апеляційну скаргу подав 23.04.2019, тобто в семиденний строк на її оскарження.

Що стосується безпосередньо заявлених ОСОБА_8 апеляційних вимог, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції, як це передбачено ст.404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із обвинувального акту, органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

Відповідно до положення п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого статтею 191 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, крім вчиненого організованою групою, або шкода від якого завдана державним інтересам) є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України однією із підстав для закриття кримінального провадження є відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 13.02.2019 від представника потерпілого ТОВ «ЛНЗ» ОСОБА_11 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з повним відшкодуванням обвинуваченим завданих підприємству збитків та відсутністю будь-яких претензій морального та матеріального характеру.

Крім того, 01.03.2019 обвинуваченим ОСОБА_8 подано до суду першої інстанції клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 191 КК України, на підставі ст. 48 КК України, з закриттям кримінального провадження.

За змістом оскаржуваного судового рішення, що підтверджується звукозаписом судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 не заперечив проти закриття закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому судом, як обвинуваченому, так і представнику потерпілого, роз`яснено наслідки такого закриття кримінального провадження.

Враховуючи те, що що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З огляду на наведене, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про безпідставне закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою представника потерпілого від підтримання обвинувачення, не заслуговують на увагу.

Підстави вважати, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 здійснювався з порушенням правил територіальної підсудності, як на це наполягає обвинувачений в апеляційній скарзі, у колегії суддів, з огляду на пред`явлене останньому обвинувачення та положення ст. 32 КПК України, відсутні.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено істотного порушення кримінального процесуального закону, що слугувало б підставою для скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України з закриттям кримінального провадження, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий :

Судді :