Номер провадження: 11-сс/813/783/19
Номер справи місцевого суду: 492/694/19 1-кс/492/309/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року про відмову у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000152 від 28 березня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000152 від 28 березня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Застосовано відносно підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 12 травня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, враховуючи вагомість наявних доказів та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду або може продовжити злочинну діяльність та перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також має реальну можливість перешкоджати кримінальному провадженню.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що на даному етапі досудового розслідування, можна вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , діючи з єдиним прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та з п`ятьма іншими невстановленими особами, на головах яких були одягнені маски темного кольору (балаклави), 28.03.2017 р. приблизно об 05:40 години, перебуваючи по вул. Суворова в с.Фараонівка Саратського району Одеської області неподалік автобусної зупинки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив хуліганські дії, внаслідок яких був пошкоджений автобус марки «Mercedes-Benz», моделі «308D CDI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, яким користується ОСОБА_10 , тимчасово порушено нормальний рух транспорту під час перевезення ОСОБА_10 пасажирів за маршрутом «Міняйлівка - Одеса».
Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 11 травня 2019 року підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КК України, до 12 червня 2019 року.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого документами, перелік яких наведений у мотивувальній частині клопотання слідчого, зокрема:

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ,

-протоколом допиту свідків,

-протоколом проведення слідчого експерименту,

-протоколом огляду транспортного засобу,

-протоколом огляду ділянки автомобільної дороги,

-висновком експерта трасологічної експертизи,

-іншими матеріалами провадження.

Однак посилання прокурора на тяжкість злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, та покарання, яке загрожує підозрюваному в разі доведеності його вини в ході судового розгляду, апеляційний суд вважає недостатніми для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ґрунтуючись на вищенаведених нормах права та практику ЄСПЛ, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, проживає з дружиною та двома дітьми, раніше не судимий, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також апеляційний суд приймає до уваги тривалий строк досудового розслідування кримінального провадження №0000152, відомості про яке були внесені до ЄРДР 28 березня 2017 року, тобто більше 2-х років, та пояснення учасників провадження про відсутність фактів порушення підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків за весь час досудового розслідування.

На думку апеляційного суду, застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання разом з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу прокурора, оскільки її доводи не ґрунтуються на беззаперечних доказах, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Арцизького ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000152 від 28 березня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3