Дата документу 19.07.2019 Справа№ 327/232/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 327/232/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/553/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12

розглянула 19 липня 2019року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Розівка Розівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29.03.2003 року за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.185, ст.15, ч.3 ст.185, ст. 69КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяців, звільнений 07.11.2003 року умовно-достроково, невідбутий строк 5 місяців 8 днів;
- вироком Розівського районного суду Запорізької області від 08.10.2004 року за ч.3 ст. 185, ст.15, ч.3 ст.185, ст.69, ст.70 КК України засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- вироком Розівського районного суду Запорізької області від 03.10.2006 року за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до 2 років позбавлення волі, із випробуванням строком на 2 роки;
- вироком Розівського районного суду Запорізької області від 06.03.2007 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України засуджений до 5 років позбавлення волі;
- вироком Розівського районного суду Запорізької області від 27.02.2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до 4 років позбавлення волі;
- вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.03.2015 року за ч. 1 ст. 391 КК України засуджений до 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК України приєднано частину покарання за вироком Розівського районного суду Запорізької області від 27.02.2012 рокуі визначено остаточно покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяця, звільнений 28.04.2016 року по відбуттю покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

17 лютого 2018 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у вітальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих не приязних відносин до ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи єдиний умисел на вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тобто умисел на вбивство двох осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_13 кухонним ножем 8 ударів, спричинивши потерпілому відповідно до висновку експерта №59 від 12 квітня 2018 року: - в області грудної клітки 3 сліпих колото-різаних поранення, - в області шиї 1 сліпе колото-різане поранення м`яких тканин шиї, - в області верхніх кінцівок - різані рани правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться; - в області грудної клітки - 4 проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням обох легень, лівої легеневої артерії, хрящових частин 2 ребра справа та 3 ребра зліва, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння в результаті чого від вказаних поранень, які ускладнились двостороннім гемапневматраксом та гострою крововтратою, настала смерть потерпілого ОСОБА_13 на місці злочину.
Одразу після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати у вітальній кімнаті вказаного будинку і продовжуючи свої злочинні дії, направлені на доведення до кінця свого злочинного умислу на умисне вбивство двох осіб, без розриву у часі, наніс ОСОБА_14 тим же самим кухонним ножем 3 удари, спричинивши потерпілій відповідно до висновку експерта №62 від 03 квітня 2018 року: - в область лівої верхньої кінцівки - два наскрізних колото-різаних поранення, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться, - в області тулубу - одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням серця , яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, в результаті чого від вказаного поранення, що ускладнилось крововиливами в праву плевральну порожнину в об`ємі 300 мл, в навколосердцеву сорочку в об`ємі 400 мл та здавленням серця кров`ю, настала смерть ОСОБА_14 на місці злочину.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Строк відбування покарання рахувати з дня його затримання - з 17 лютого 2018 року.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком в частині призначеного покарання, просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд в повній мірі не врахував характер вчинення злочину, його тяжкі наслідки, характеристику особи обвинуваченого, який неодноразово вчиняв інші кримінальні правопорушення, за які засуджувався до позбавлення волі і після відбуття покарань знову вчиняв злочини, що свідчить про те, що позбавлення волі на певний строк не попередило вчинення нових злочинів.

Крім того, не погоджується з наявністю каяття та активного сприяння у розкритті злочину, посилаючись на обставини затримання обвинуваченого та його неповні пояснення щодо мотивів численного нанесення ножових поранень потерпілим та мотивів вбивства ОСОБА_14 .

Апелянт, вказуючи на особливу тяжкість злочину, вважає, що необхідним та достатнім покаранням для ОСОБА_7 буде довічне позбавлення волі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, просить вирок змінити в частинах врахування обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, а також призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді десяти років позбавленні волі.

В обґрунтування вимог зазначає про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що суд всупереч вимог ч.1 ст. 337 КПК України встановив обставину, яка обтяжує покарання, а саме рецидив злочину, так, в обвинувальному акті дана обставина відсутня.

Крім того, зазначає, що неправомірна поведінка ОСОБА_13 була наслідком завдання обвинуваченим ударів ножем та заподіяння смерті потерпілим, що відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання може бути визнана такою, що пом`якшує покарання.

Вважає, що неврахування судом усіх обставин, а також помилкове врахування обставини, яка обтяжує покарання призвело до призначення надмірно суворого покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та висловили заперечення апеляційній скарзі потерпілоїОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_10 , її представник адвокат ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_11 висловились на підтримку апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 та заперечували доводам і вимогам апеляції захисника обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухвалені вироку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказами та є правильними. Доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікація скоєного сторонами не оскаржується, а отже не є предметом апеляційного перегляду.

Апеляційна інстанція, в межах заявлених апеляційних доводів, дослідила характеризуючи відомості щодо особистості обвинуваченого.

Посилання захисника на неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_13 , яка передувала та обумовила нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 з урахуванням встановленої винуватості останнього за п.1 ч.2 ст. 115 КК України, що стороною захисту не оскаржується, колегія суддів знаходить необґрунтованими.

Доводи сторони захисту щодо необхідності врахувати неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_13 у якості пом`якшувальної покарання обставини, з урахуванням положень ч.1 ст. 66 КК України, є безпідставними. Так, даних щодо жорсткого поводження або саме приниження честі та гідності обвинуваченого чи системного характеру такого поводження з боку потерпілого ОСОБА_13 , беручи до уваги відсутність попереднього знайомства між вказаними особами, обставини справи не містять.

Підстав визнавати обставиною, що пом`якшує покарання дії потерпілого ОСОБА_13 згідно ч. 2 ст. 66 КК України, як таку, що не передбачена ч.1 даної норми колегія суддів не знаходить.

Обставини справи засвідчують нанесення ОСОБА_7 смертельних ножових поранень обом потерпілим в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_13 . При цьому, потерпіла ОСОБА_14 жодних дій образливого характеру по відношенню до обвинуваченого взагалі не здійснювала.
Стосовно доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про призначення ОСОБА_7 занадто суворого покарання, а також доводів потерпілої ОСОБА_10 про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У кожному конкретному випадку мають бути дотриманні вимоги кримінального закону і враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Не погоджується колегія суддів з доводами апеляційної скарги захисника щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_7 покарання.
На думку колегії суддів, покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 за п.1 ч.2 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк, хоча і в максимальній межі строкового покарання, що передбачене санкцією статті, однак вище вказаним вимогам закону України про кримінальну відповідальність не відповідає.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі, суд першої інстанції в повній мірі не врахував низку обставин, які мають суттєве значення, а зокрема ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, інші важливі обставини справи, що призвело до хибного висновку про можливість призначення даного покарання, яке фактично не враховує незворотні наслідки злочину.
Щире каяття та активне сприяння з боку обвинуваченого розкриттю злочину, беручи до уваги зміст пояснень ОСОБА_7 та відсутність об`єктивних відомостей цим обставинам, слід визнати формальним, що підтверджує такі доводи потерпілої.
Разом з тим, суд, з огляду на вимоги ст. 337 КПК України, не бере до уваги доводи представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 , висловлені при апеляційному розгляді з посиланням на відповідні висновки, наявні у провадженні щодо перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, оскільки це виходить за межі висунутого обвинувачення.
В Україні право на життя гарантується Конституцією (ст. 27 Конституції). Відповідно до ст. 3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя. Тому охорона життя людини найважливіше завдання кримінального права. Серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку.
Колегія суддів зауважує, що належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосовування кримінального закону, вважає, що особі, яка вчинила злочин проти життя та здоров`я особи, що є найвищою цінністю повинна нести справедливе покарання.
Надаючи оцінку встановленим судом обставинам, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість.
Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
З огляду на викладене та у межах заявлених потерпілою вимог, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому належить скасувати та ухвалити новий вирок, яким необхідно привести призначення покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення відповідно до вимог кримінального закону.
Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк під десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.
Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Судова колегія, при призначенні ОСОБА_7 покарання, поряд із визнанням останнім провини, вважає за необхідне приділити увагу і тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься за своєю класифікацією до особливо тяжкого кримінального правопорушення та становить надмірну суспільну небезпечність скоєного, характеру і способу спричинення тілесних ушкоджень, непоправним наслідкам скоєного у вигляді смерті двох людей, залишення без матері двох дітей загиблої ОСОБА_14 , які є неповнолітнім і малолітнім, посткримінальній поведінці ОСОБА_7 , зокрема щодо залишення місця злочину та намагання втечі, посередній характеристиці за місцем проживання, не працевлаштованості обвинуваченого та його незадіяності у суспільно-корисній праці.

Неодноразовість притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності поряд із відбуттям реальних покарань засвідчує усталеність протиправної поведінки обвинуваченого і неефективність для досягнення мети виправлення призначення строкового покарання.
Зазначені обставини у своїй сукупності безсумнівно свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, що унеможливлює виправлення останнього протягом визначено судом строку покарання.
Одночасно, колегія суддів, відповідаючи на доводи сторони захисту, вважає відсутніми підстави для визнання обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочину, оскільки як вбачається з обвинувального акту, таку обставину органом досудового розслідування обвинуваченому не інкриміновано, а отже, визнання рецидиву злочину обставиною, що обтяжує покарання не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України, що виявляє допущені судом порушення, встановлені п.2 ч.1 ст. 413 КПК України і засвідчує обґрунтованість вимог захисника стосовно виключення з мотивувальної частини вироку даної обставини, як такої, що обтяжує покарання.
З цього приводу слід зауважити, що дані доводи захисника судова колегія сприймала з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 20.12.2018 року (справа № 679/783/17, провадження № 51-8609км18).
Разом з тим, відсутність обставини, що обтяжує покарання, за наявної сукупності інших даних щодо фактичних обставин справи, тяжких наслідків скоєного, негативних відомостей стосовно особистості ОСОБА_7 , які є вагомими важелями для оцінки призначення покарання - не впливає на висновок суду апеляційної інстанції щодо необхідності призначення останньому більш суворого виду покарання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок в частині призначення обвинуваченому покарання має бути скасований, з ухваленням нового вироку, за яким ОСОБА_7 повинно бути призначено покарання за п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі, оскільки за наведених вище обставин суд не вважає за можливе застосувати до обвинуваченого позбавлення волі на певний строк.
Так, виправлення ОСОБА_7 , який позбавив життя двох людей, що вказує на непоправні наслідки скоєного, в умовах ізоляції з наступним поверненням до суспільства, на переконання судової колегії є неможливими.
Покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_7 відповідатиме вимогам ст.65 КК України, принципам індивідуалізації, необхідності і справедливості та визначеної у ст. 50 КК України мети призначення покарання.
Колегія суддів, з урахуванням зазначеного, не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника щодо призначення більш м`якого покарання.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_7 за п.1 ч.2 ст. 115 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за п.1 ч.2 ст. 115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі.
Виключити з мотивувальної частини вироку районного суду визнану судом першої інстанції обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_15