Справа № 461/7635/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/49/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за скоєння в стані неосудності суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Згідно ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_7 02 квітня 2018 року приблизно о 15:00 годині, перебуваючи у приміщенні магазину «Сільпо» (ТзОВ «Сільпо-Фуд»), що знаходиться у Торговому центрі «Forum Lviv», за адресою м. Львів, вул. Під Дубом, 7б, шляхом вільного доступу таємно викрав з прилавку магазину 11 пачок масла «Ферма» (арт.567022) вартістю 39,78 гривень кожна, на загальну суму 437,58 гривень, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії було викрито охоронцем магазину.
Крім того, ОСОБА_7 06 квітня 2018 року, приблизно о 16:30 годині, перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка» (ТзОВ ТВК «Львівхолод»), що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Шептицьких, 43, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав з прилавку магазину 5 пачок масла «Ферма» вартістю 30,04 гривень кожна, на загальну суму 150,2 гривень та 4 упаковки шоколадних батончиків «SNICKERS», вартістю 33,18 кожна, на загальну суму 132,72 гривень, а всього на суму 282,74 грн., проте свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії було викрито охоронцем магазину.
Оскільки ОСОБА_7 перебував на обліку у Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері з приводу психоневрологічного захворювання, на стадії досудового розслідування була проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза, відповідно до висновку якої за № 449 від 27.09.2018 року ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері і в момент скоєння суспільно-небезпечних діянь не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
На цю ухвалу заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 грудня 2018 року ОСОБА_7 , у зв`язку з неправильним застуванням .закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, змінити, виключивши з її резолютивної частини покликання на звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення в стані неосудності суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
В решті ухвалу залишити без змін.
Покликається на те, що оскаржувана ухвала підлягає зміні через неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог КПК України.
Стверджує, що згідно зі ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не підлягає кримінальній відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ст. 93 КК України).
Тобто, ОСОБА_7 є неосудною особою і кримінальній відповідальності взагалі не підлягає та такої підстави для звільнення від кримінальної відповідальності КК України не передбачає. Відтак мало місце неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність. Окрім цього, прийняття рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності не передбачено ст.503 КПК України, внаслідок чого допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційні вимоги у повному обсязі з мотивів, наведених у апеляційній скарзі. Захисник погодився із доводами прокурора.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора та захисника, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відбувається в особливому порядку, який визначено главою 39 КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні в їх сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та вірно застосував до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. І таке в поданій апеляційній скарзі не оскаржується.
Разом з тим, із оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.15-ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.15- ч.2 ст.185 КК України.
Стаття 44 КК України вказує, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності виключно судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Так, згідно із п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України.
Суди мають розмежовувати передбачені КК випадки звільнення від кримінальної відповідальності і випадки, коли відповідно до цього Кодексу кримінальна відповідальність взагалі неможлива, наприклад, у вчинення діяння у стані неосудності (ч.2 ст.19 КК України).
Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не підлягає кримінальній відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Із матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи в стані неосудності внаслідок психічного захворювання.
Таке зокрема підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №449 від 27 вересня 2018 року, з якого вбачається, що у період інкримінованих дій ОСОБА_7 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїчної шизофренії з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.59-62).
Відтак, ОСОБА_7 кримінальній відповідальності не підлягає, до нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
На підставі положень ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. Судовий розгляд такого провадження проводиться за правилами ст.ст.512, 513 КПК України і завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Таке рішення суду відповідає вимогам ст.94 КК України.
Разом з тим, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність у частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Такий висновок суду є помилковим і суперечить вимогам кримінального-процесуального законодавства, зокрема ст.44 КК України.
Таким чином, мотиви наведені у апеляційній скарзі є підставними і підлягають до часткового задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419, 426 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 грудня 2018 року в частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за скоєння в стані неосудності суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України скасувати.
У решті ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :
Судді :