Справа №463/6936/19
Провадження №1-кс/463/3596/19
У Х В А Л А

05 вересня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу Приватного підприємства «Фабрика дитячих меблів», ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_5 , від 31 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілими,-

в с т а н о в и в :

скаржники звернулися із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, про скасування постанови слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_5 , від 31 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілими у кримінальному провадженні №00032 від 19.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликаються на те, що 24 липня 2019 року подали спільну заяву до ТУ ДБР, розташованого у м. Львові про визнання їх потерпілими в кримінальному провадженні №00032 від 19.12.2017. 10 серпня 2019 року скаржниками було одержану оскаржувану постанову. Вважають таку передчасною, необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування, оскільки в такій слідчий робить загальне посилання на відсутність у матеріалах кримінального провадження даних, які б свідчили про те, що заявникам було завдано шкоди, однак на підтвердження даного висновку слідчий не наводить які саме матеріали досудового розслідування дають підстави дійти до такого висновку.
Скаржник ОСОБА_4 подав заяву про розгляд скарги у його відсутності та просить таку задоволити.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 подану скаргу підтримала з наведених в ній мотивів. Вважає, що слідчий безпідставно відмовив у визнанні її та інших заявників потерпілими. Пояснила, що кримінальне провадження №00032 від 19.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України здійснюється щодо слідчої Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , яка здійснювала в період з 2013 по 2015 роки досудове розслідування в кримінальному провадженні №0002135 від 28.11.2013. Зокрема, слідчою ОСОБА_6 було проведено обшук у приміщеннях, в ході якого було виявлено та описано речі, що належать потерпілим, зокрема ПП «Фабрика дитячих меблів» на загальну суму 89 809,66 грн. Однак, внаслідок недбалого ставлення слідчої до своїх службових обов`язків, було втрачено речові докази по справі та заподіяно потерпілим у кримінальному провадженні №0002135 істотної шкоди. До клопотання про визнання потерпілими від 24 липня 2019 року, яке було скеровано до слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Львовізаявниками долучено необхідні документи, що підтверджують вартість речей та суму заподіяної їм шкоди.

Представник слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, матеріали кримінального провадження не скерував, а тому в порядку ч.3 ст.306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скаргу слід задоволити виходячи з таких підстав.
Частина 1 ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом встановлено, що триває досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Розслідування проводиться за фактом службової недбалості, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Як вбачається із матеріалів скарги, скаржники 24 липня 2019 року подали спільну заяву до ТУ ДБР, розташованого у м.Львові про визнання їх потерпілими в кримінальному провадженні №00032 від 19.12.2017 (а.с.8-12).
Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

31 липня 2019 року слідчим Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_5 , винесено постанову про відмову у задоволенні заяви директора ПП «Фабрика дитячих меблів» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про залучення їх до кримінального провадження №00032 від 19.12.2017 як потерпілих.

Дану постанову слідчий мотивує тим, що дійсно в ході обшуку слідчою Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_6 було виявлено предмети і документи, які мали значення для розслідування кримінального провадження №0002135 від 28.11.2013, що були оглянуті та описані в протоколі. Проте, майно яке вказано потерпілими не містило індивідуальних ознак, а відтак ідентифікувати та виокремити зазначене майно не можливо, а тому такі не були визнані речовими доказами.

До матеріалів скарги долучено клопотання ПП «Фабрика дитячих меблів», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 31.07.2015р., яке було подано слідчому ОСОБА_6 про визнання майна яке було виявлено під час обшуку речовими доказами та передачу їх на відповідальне зберігання законному власнику.

Однак жодних даних, щодо розгляду даного клопотання не було. Також жодних посилань на письмову відповідь слідчою ОСОБА_6 щодо розгляду клопотання потерпілих від 31.07.2015р. у постанові слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.ЛьвовіОСОБА_5 немає.

Встановлено, що в листопаді 2015 року кримінальне провадження №0002135 від 28.11.2013 передано іншому слідчому, яким було проведено тимчасовий доступ до речей. У протоколі про тимчасовий доступ до речей і документів від 08.09.2017 зазначено, що речей не виявлено (а.с.36-38).

Слідчим ОСОБА_5 у оскаржуваній постанові зазначено, що ряд майна було передано на зберігання ПП «Карпатресурс». Однак, дане твердження не знаходить свого підтвердження, оскільки у протоколі додаткового допиту від 08.09.2019 свідка, який є директором ПП «Карпатресурс» зазначено, що «… що в ході обшуку було дійсно оглянуто ряд речей, проте за результатами обшуку вказані речі ним на зберігання не передавалися, обов`язку зберігання речей не покладалося.» (а.с.39-43).

Крім того, до заяви про визнання потерпілими ПП «Фабрика дитячих меблів», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було долучено копії накладних, які підтверджують вартість майна, яке належало потерпілим (а.с.50-60).

У зв`язку з цим, слідчий суддя не приймає до уваги посилання слідчого на те, що надання заявниками копій накладних, належним чином не завірених, не дає йому можливості пересвідчитись у їх достовірності.

Також слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим помилково трактується положення ч.5 ст.55 КПК України, оскільки посилаючись на дану норму, в оскаржуваній постанові, слідчий вказує, що відсутні очевидні та достатні підстав вважати , що заявникам завдано шкоду. Однак ч.5 ст.55 КПК України передбачає, що лише наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, є підставою для винесення вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Отже, оскільки слідчим не надано належної оцінки обставинам наведеним скаржниками у заяві про визнання потерпілими, щодо спричинення майнової шкоди, приходжу до переконання, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, передчасною та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 303-307, 309, 372, 395 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

скаргу Приватного підприємства «Фабрика дитячих меблів» ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - задоволити.

Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_5 , від 31 липня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілими у кримінальному провадженні №00032 від 19.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Зобов`язати слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_5 в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №00032 повторно розглянути заяви про визнання Приватного підприємства «Фабрика дитячих меблів», ОСОБА_4 , ОСОБА_3 потерпілими з дотриманням положень ст.ст.55, 220 КПК України, та повідомити авторів заяви у встановлений КПК України спосіб та строки про результати розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1