Справа № 465/3105/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/438/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення:
- передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
За сукупністю злочинів, покарання обвинуваченому визначено з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно засуджено ОСОБА_7 до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до вимог ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Повернуто ОСОБА_10 заставу в розмірі 96000,00 грн. (внесену на депозитний рахунок №0757, банк ДКСУ, МФО 820172, отримувач: територіальне управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, ), після набрання вироком законної сили.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 у період з листопада 2016 року по 12 лютого 2017 року за місцем свого постійного проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 зберігав бойовий припас, а саме наступальну осколкову ручну гранату РГД-5 (згідно з висновком №2/68е від 03.05.2017).
Окрім цього, 12.02.2017 о 08 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у під`їзді будинку №173 по вул. Городоцька у м. Львові, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, з мотивів явної неповаги до суспільства, будучи в стані алкогольного сп`яніння, попередньо взявши з вказаного місця зберігання бойовий припас, а саме - наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, витягнув запобіжну чеку, чим привів такий у бойовий стан та кинув через вікно на прибудинкову територію, де вказаний пристрій в подальшому вибухнув.
Між тим, обвинувачений ОСОБА_7 за місцем свого постійного проживання та реєстрації, а саме у приміщенні горища, що відноситься до квартири АДРЕСА_2 зберігав бойові припаси, а саме: 6 патронів калібру 5,45 мм. до автомата Калашникова, 46 пістолетних патронів калібру 9 мм. (9x19мм) до пістолета Парабелум (Люгер), 194 патрони калібру 22WMR до мисливської вогнепальної нарізної зброї (згідно висновку експерта №5/59 від 22.02.2017), 5 корпусів гранат РГД-33 (згідно висновку експерта №3/207 від 11.05.2017), 2 дистанційні трубки підривача Ковешникова, 1 електропіропатрон ЕПУ-253, 3 частини підривачів гранат часів Другої світової війни (згідно з висновком експерта №3/211 від 11.05.2017), 1 ручну димову гранату РДГ-2Б, 2 30 мм. реактивні освітлювальні патрони (згідно з висновком експерта №3/208 від 17.05.2017), 1 капсуль детонатора №8А та 4 капсулів детонаторів Sprengkapsel №8 часів Другої світової війни (згідно з висновком експерта №3/209 від 23.05.2017).
На цей вирок перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Франківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст.75 КК України.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, та призначити йому покарання: за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Прокурор стверджує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок безпідставного застосування ст.75 КК України.
Зазначає, що згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і внаслідок суворості.
Прокурор вважає, що висновок суду про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання із випробуванням в порядку ст.75 КК України не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Судом не було враховано з достатньою повнотою зазначені обставини при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Зокрема, те, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності за умисне вбивство та в сфері незаконного поводження із зброєю, судимість за які, не погашена у встановленому законом порядку.
Також, судом першої інстанції не враховано, що вчинені обвинуваченим злочини, відповідно до положень ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та становлять підвищену суспільну небезпеку.
Підкреслює, що повторне незаконне зберігання та використання останнім зброї могло призвести до негативних наслідків, в тому числі до смерті чи скалічення невинних осіб.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу повністю, обвинувачений та його захисник таку заперечили і просили залишити оскаржуваний вирок без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора у кримінальному провадженні не підлягає до задоволення зважаючи на таке.
Згідно із положеннями ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та не оспорюється в апеляційній скарзі.
Так, на думку колегії суддів, вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджена та його дії вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.263 та ч.4 ст.296 КК України.
Крім того судом першої інстанції дотримано вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо спрощеного судового провадження, і роз`яснено учасникам процесу правові наслідки такого.
Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 то слід зазначити наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що і пом`якшують та обтяжують покарання.
За ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Крім того, ч.2 ст.50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Як вказав у постанові від 01 березня 2018 року Верховний Суд у справі №204/482/16 - вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.
Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається прокурор, як на підставу скасування вироку, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром і таке, на думку колегії суддів, призначено з врахуванням вимог ст.ст.50, 65 КК України. Більше того, прокурор у апеляційній скарзі просить призначити ОСОБА_7 теж саме покарання за видом і розміром, яке призначене обвинуваченому місцевим судом.

Застосовуючи до ОСОБА_7 ст.75 КК України та звільняючи останнього від відбування покарання із випробуванням, місцевий суд врахував тяжкість злочинів та особу винного, котрий працює художником, посередньо характеризується за місцем проживання, з вищою освітою, раніше судимий, критично ставиться до вчинення кримінальних правопорушень, а також щире каяття та активне сприяння у розкритті даних злочинів. Наведені обставини, за переконанням суду першої інстанції, свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання із випробуванням.
Із такими висновками погоджується і апеляційний суд.
При цьому апеляційний суд враховує, що вчиненими ОСОБА_7 злочинами не заподіяно жодних тяжких наслідків у вигляді загибелі або каліцтва людей чи заподіяння кому-небудь будь-якої матеріальної шкоди.
Крім того, колегія суддів враховує похилий вік та незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , що підтверджується наданими під час апеляційного розгляду медичними довідками.
Також при апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_7 проживає разом із матір`ю та є єдиним утриманцем своєї старенької матері ОСОБА_10 , 1940 р.н., яка згідно наданих медичних довідок має критично незадовільний стан здоров`я, а саме поряд із іншими тяжкими захворюваннями хворіє на сліпоту.
Усі вищезазначені обставини переконують апеляційний суд у законності та справедливості прийнятого місцевим судом рішення про застосування ст.75 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням, при цьому слід вказати, що встановлений строк випробування є максимальним 3 роки.

На переконання колегії суддів таке звільнення від відбування покарання із максимальним іспитовим строком буде цілком та повністю сприяти виправленню засудженого, а також є дієвим запобіжником у запобіганні вчинення ним нових злочинів.
Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 слід залишити в силі, оскільки він є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а апеляцію прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :