Справа № 627/290/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2019смт. Краснокутськ

Слідчий суддя Краснокутського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря- ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно,

в с т а н о в и в:

В серпні 2019 р. до суду звернувся ОСОБА_3 з клопотанням , в якому він просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Краснокутського районного суду Харківської області від 13.03.2019 р. на автомобіль марки«FORD» моделі « MONDEO», 2001 року випуску , д.н.з. НОМЕР_1 у зв`язку із тим, що відпала необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
На обґрунтування клопотання заявник зазначає, зокрема, що ухвалою слідчого судді Краснокутського районного суду Харківської області від 13.03.2019 р. задоволено клопотання слідчого СВ Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області про арешт майна ,вказаного автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу . Заявник зазначає, що він є законним володільцем вказаного майна. З моменту постановлення вищезазначеної ухвали минуло чотири місяці, станом на день звернення до суду із вказаним клопотанням, слідчим не було проведено жодних слідчих дій, експертиз по відношенню до транспортного засобу, на який було накладено арешт, хоча мав для цього можливість, усі необхідні умови та строки. Також відсутня інформація про призначення інших експертних досліджень чи проведення слідчих дій, для виконання яких був би потрібен вказаний транспортний засіб, який фактично належить заявнику.

У судовому засіданні заявник підтримав клопотання та просить його задовольнити, пояснивши , що він має намір зареєструвати вказаний транспортний засіб на законних підставах.

Слідчий, прокурор у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання .

Слідчий суддя ,заслухавши пояснення учасників процесу , вивчивши матеріали кримінального провадження , дійшов до наступного висновку .

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Згідно положень ч. 1, ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.03.2019 р. , 10.03.2019 р. був зупинений автомобіль «FORD» моделі « MONDEO», 2001 року випуску , під керуванням ОСОБА_3 .Під час перевірки було встановлено, що за реєстраційним номером НОМЕР_1 транспортний засіб не зареєстрований , а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 має ознаки підробки.

Вказані відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за ст.290 КК України.

Згідно протоколу огляду місця події від 09.03.2019 р. , виявлено та вилучено автомобіль «FORD» моделі « MONDEO», 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1

13.03.2019 р. ухвалою слідчого судді Краснокутського районного суду Харківської області був накладений арешт на тимчасово вилучений автомобіль ,під час огляду місця події ,по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000139 від 10.03.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ст.290 КК України. Підставою для накладення арешту стало те, що даний автомобіль може бути доказом злочину та по справі необхідно провести низку судових експертиз.

Суд зазначає , що вказаною ухвалою суду , автомобіль повернутий ОСОБА_3 на тимчасове відповідальне зберігання . На даний час арештований автомобіль знаходиться в користуванні ОСОБА_3 .
Однак, на теперішній час достатніх даних, що скасування арешту з вказаного транспортного засобу не може негативно вплинути на хід досудового розслідування, слідчому судді не надано. Більш того, до теперішнього часу в даному кримінальному провадженні відсутні особи, яким би було повідомлено про підозру, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Отже, клопотання в частині скасування арешту з вказаного транспортного засобу є передчасним та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000139 від 10.03.2019 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України залишити без задоволення .
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1