ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/389/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" серпня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0007938 від 17.07.2017 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лемешівка, Яготинського району, Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2017 протягом дня ОСОБА_7 знаходився за місцем свого проживання, а саме: в квартирі АДРЕСА_2 , де спільно з сином ОСОБА_8 та дружиною ОСОБА_9 розпивав спиртні напої. В ході спільного проведення дозвілля, на побутовому ґрунті між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт. Так, ОСОБА_7 16.07.2017 близько 20 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, зайшов до однієї з кімнат вказаної квартири, взяв кухонний ніж промислового призначення та направився до ОСОБА_8 , який перебував в коридорі квартири, для реалізації свого злочинного умислу.

Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді тяжкого тілесного ушкодження, тримаючи у правій руці кухонний ніж промислового призначення, наніс ОСОБА_8 один цілеспрямований удар в область живота справа, тобто в життєво важливий орган, тим самим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя у вигляді одного проникаючого колото-різаного поранення живота, один кінець рани П-подібної форми протилежний гострокутний, від якої відходить рановий канал, що проникає в черевну порожнину, по ходу якого ушкоджується шкіра, підшкірно- жирова клітковина, м`язи, очеревина, сальник, тонка кишка, брижа тонкого кишечника, очеревина і сліпо закінчується в м`яких тканинах тазу; малокрів`я внутрішніх органів, ознаки перерозподілу кровотоку в нирках, крововиливи під ендокардом лівого шлуночка.

Смерть ОСОБА_8 настала від одного проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів, розвитком крововтрати та шоку.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, визнав частково та суду пояснив, що 16.07.2017 р. по завершенню роботи в післяобідній час він повернувся додому, взявши з собою пляшку горілки. Перед цим йому подзвонила дружина ОСОБА_9 та повідомила, що їх син ОСОБА_8 сильно її побив. Прибувши додому, він побачив, що його дружина була побита. В квартирі перебував також його син ОСОБА_8 , якому він запропонував поговорити. Під час розмови його син нецензурною лайкою виражався на його адресу, а також на адресу його дружини. При цьому вони разом сиділи і розпивали горілку. Коли закінчилась горілка, його син послав дружину ще за однією пляшкою, яку вона придбала в магазині. Трохи випивши, він пішов відпочивати до зали та приліг на диван. Випивши всю горілку, його син почав вимагати придбати йому ще одну пляшку горілки, при цьому ображаючи нецензурною лайкою, на що він відмовив йому. Через декілька годин до його кімнати забігла дружина та повідомила, що ОСОБА_8 вдарив її. Він хотів з`ясувати у сина, що він зробив, однак той забіг в кімнату з ножем та почав погрожувати їх вбити, якщо вони не дадуть йому горілку. Він перехватив цей ніж, та якимось чином наніс удар цим ножем в живіт своєму сину, хоча він не мав умислу наносити цим ножем йому удар, а тим більше вбивати потерпілого. Після цього його син пішов в туалет, а потім пішов до себе в кімнату. Він викликав поліцію та сказав дружині зайти в кімнату та подивитись, що з сином, після чого дружина йому розповіла, що вони з сином поспілкувались та що все нібито нормально. Через деякий час його син заснув та почав хропіти, та він заспокоївся, розуміючи, що нічого страшного не відбулось. Потім він ще декілька разів заходив до кімнати сина, щоб пересвідчитись, що той спить. Приблизно о 02-00 год. приїхали працівники поліції, але він не зміг їм відчинити двері, оскільки син забрав ключі від квартири. На ранок він зайшов до сина в кімнату, але той не лежав на ліжку, а сидів біля вікна. Він взяв його за руку та не виявивши пульсу, зрозумів що його син помер. Він одразу викликав швидку медичну допомогу. У скоєному щиро покаявся та висловив жаль з приводу смерті свого сина внаслідок скоєних ним дій.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі дій, які викладені в мотивувальній частині вироку, підтверджується наступними доказами.

Представник потерпілого органу опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації просила справу слухати без її участі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства України.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що загиблий ОСОБА_8 був її пасинком, у якого склались неприязні відносини з батьком, якого він постійно бив та знущався над ним. 16.07.2017 р. в післяобідній час, після того як її чоловік ОСОБА_7 повернувся з роботи, його син ОСОБА_8 почав вимагати купити йому спиртні напої. Вона не змогла відмовити ОСОБА_8 та придбала пляшку горілки об`ємом 0,5 л. Зазначену пляшку горілки ОСОБА_8 разом з батьком розпивали загалом вдвох, вона також приєдналась до них та випила близько 50 г. горілки, після чого пішла до себе у кімнату. Через деякий час ОСОБА_8 підійшов до неї та знов почав вимагати придбати пляшку горілки, на що вона йому відмовила, посилаючись на відсутність грошей, у зв`язку з чим потерпілий самостійно придбав в магазині горілку, яку продовжив розпивати разом з батьком. Декілька разів він знову прибігав до неї та вимагав гроші, в останній раз він схопив її за руку та порожньою скляною пляшкою наніс удар по руці, після чого вона відчула сильний біль. Вона спочатку не казала чоловікові про цей випадок, але після того, як ОСОБА_8 забіг до неї в кімнату та наніс удар по голові, вона розповіла про це своєму чоловіку, який приблизно о 17-00 год. прибіг в цей час до неї в кімнату та побачив її пошкоджену руку. Після цього ОСОБА_8 разом із чоловіком пішли на кухню. Вона в свою чергу випила знеболювальне та лягла відпочивати. Приблизно о 20-20 год. вона почула крики з боку ОСОБА_8 , який почав погрожувати вбити її та її чоловіка. Приблизно через 10 хвилин до кімнати зайшов обвинувачений та приліг на ліжко, а вона вийшла до туалету. При цьому обвинувачений їй нічого не повідомляв. В цей час потерпілий ОСОБА_8 вийшов з туалету та пішов до себе в кімнату. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень або кровотечі вона не бачила на тілі потерпілого. Далі вона повернулась до себе в кімнату та через деякий час вирішила перевірити, чи дійсно заснув потерпілий. Вона зайшла до нього в кімнату та впевнилась, що ОСОБА_8 спить, після чого заспокоїлась, що ОСОБА_8 вже не чинить скандал, та сама пішла спати. На ранок її розбудив чоловік та повідомив, що ОСОБА_8 знаходиться в своїй кімнаті без ознак життя у зв`язку із тим, що він підрізав сина. ОСОБА_7 пояснив їй, що його син кидався на нього з ножем, та її чоловік, захищаючись, вихопив ніж з рук потерпілого, та наніс цим ножем удар потерпілому. Після цього її чоловік викликав швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 є її сусідом, якого вона може охарактеризувати як неконфліктну особу, якого увесь час виганяв з квартири син, наносив йому тілесні ушкодження. Про обставини смерті потерпілого їй відомо лише зі слів сусідів, які повідомили, що між обвинуваченим та його сином відбулась бійка.

З довідки про виклик працівників поліції вбачається, що 17.07.2017 р. о 01:35 год. ОСОБА_11 здійснив виклик до поліції та повідомив про те, що вдарив ножем свого сина в область живота в квартирі АДРЕСА_2 . Далі в результаті відпрацювання виклику зазначено, що двері ніхто не відкриває, світло в квартирі не горить, на телефон ніхто не відповідає. Сусіди з квартири АДРЕСА_3 розповіли, що чули крики в коридорі, але нічого не бачили, говорили, що сусіди ведуть асоціальний спосіб життя, систематично вживають алкогольні напої та дебоширять /а.с. 125/.

З повідомлення від 17.07.2017 р. вбачається, що лікар з бригади швидкої медичної допомоги повідомила про те, що в квартирі АДРЕСА_4 після сварки батько вдарив ножем свого сина, внаслідок чого потерпілий помер /а.с. 128/.

З рапорту інспектора патрульної поліції від 17.07.2017 р. вбачається, що в цей день об 11-24 год. був отриманий виклик про те, що на 10 поверсі в кв. АДРЕСА_2 був виявлений без ознак життя ОСОБА_8 . На місці знаходилась мачуха померлого ОСОБА_9 , яка повідомила, що 16.07.2017 р. пізно ввечері потерпілий разом з батьком розпивали спиртні напої та конфліктували. В результаті конфлікту ОСОБА_7 схвативши кухонний ніж наніс удар сину в низ живота, після чого викликав швидку, але двері не відчинили. Під час огляду прилеглої території ОСОБА_7 було виявлено біля під`їзду № 6. В ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_7 повідомив про те, що вбив свого сина, та розповів про обставини скоєного. Під час огляду місця події був виявлений кухонний ніж, який зі слів ОСОБА_7 був знаряддям вчинення злочину /а.с. 129/.

З протоколу огляду трупа від 17.07.2017 р. вбачається, що труп ОСОБА_8 знаходився в кімнаті між розкладеним диваном та тумбою. Права ліва кінцівка та тулуб трупа частково знаходився на дивані, обпертий на тумбу та батарею, головою також обпертий об батарею. На нижніх кінцівках трупа наявні накладення підсохлої крові. На передній черевній стінці відмічається рана, при дослідженні з якої відмічається кров /а.с. 130-134/.

Протоколом огляду місця події від 17.07.2019 р., проведеного з письмового дозволу власника ОСОБА_7 було оглянуто квартиру АДРЕСА_2 , в одній із кімнат якої поруч з ліжком виявлений труп ОСОБА_8 . В іншій кімнаті за дверима було виявлено та вилучено предмет, схожий на ніж з жовтою рукояткою з плямами бурого кольору, довжина леза якого 20 см., довжина пластмасової рукоятки жовтого кольору складає 13 см. з плямою бурого кольору /а.с. 135-146/.

Дослідженням висновку судово-медичної експертизи № 1671/2 від 23.08.2017 р. встановлено, що внаслідок умисних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно одне проникаюче колото-різане поранення живота, один кінець рани П-подібної форми протилежний гострокутний, від якої відходить рановий канал, що проникає в черевну порожнину, по ходу якого ушкоджується шкіра, підшкірно- жирова клітковина, м`язи, очеревина, сальник, тонка кишка, брижа тонкого кишечника, очеревина і сліпо закінчується в м`яких тканинах тазу; малокрів`я внутрішніх органів, ознаки перерозподілу кровотоку в нирках, крововиливи під ендокардом лівого шлуночка. Смерть ОСОБА_8 настала від одного проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів, розвитком крововтрати та шоку. Також експертом зазначено, що виявлене одне проникаюче колото-різане поранення живота утворилось від дії колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав з одного боку П-подібний обушок, а з протилежного гостре лезо двосторонньої заточки, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Також зазначено, що при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_8 знайдено етиловий спирт в концентрації: в крові 2,60 проміле. Така концентрація етилового спирту при житті, за звичай, відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння /а.с. 149-153/.

Дослідженням висновку судово-медичної імунологічної експертизи № 336 від 15.08.2017 р. встановлено, що кров трупа ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютамінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н, та на наданих на експертизу чотирьох змивах речовини бурого кольору (об.№№ 1-4), вилучених під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_5 виявлена кров людини. При визначенні групової належності цієї крові виявлений антиген Н, що не виключає можливості походження даної крові від потерпілого ОСОБА_8 /а.с. 172-176/.

З висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 291ц від 18.08.2017 р. вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютамінами анти-А і анти-В, тобто містить антиген Н. При судово-цитологічному дослідженні клинка (об.3) кухонного ножа № 2 кров не знайдена. Виявлені клітини ротової порожнини, мікрофрагменти м`язової та сполучної тканини, особи чоловічої генетичної статі. При встановленні групової належності слідів в об. 3 виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження слідів в об. 3 від потерпілого ОСОБА_8 /а.с. 182-187/.

Дослідженням висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 292ц від 18.08.2017 р. встановлено, що при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук потерпілого ОСОБА_8 (об. 1,2) знайдена слина особи чоловічої генетичної статі, а також кров людини. При встановленні групової належності слідів виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження слідів від потерпілого ОСОБА_8 /а.с. 191-195/.

Висновком судово-медичної криміналістичної експертизи № 250-МК від 21.08.2017 р. встановлено, що досліджена рана з правої пахово-здухвинної ділянки трупа ОСОБА_8 могла бути спричинена клинком ножа № 2, що наданий на дослідження /а.с. 198-206/.

В судовому засіданні був відтворений відеозапис, на якому зафіксований слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_7 . В ході проведення даної слідчої дії ОСОБА_7 розповів про перебіг обставин та за допомогою статиста показав механізм нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , після чого показав місце, де саме залишив ніж, яким наносив удари потерпілому /а.с.213, 219/.

Дослідженням висновку стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 175 від 26.09.2017 р. встановлено, що під час перебігу обставин, які досліджуються судом, обвинувачений ОСОБА_7 виявляв ознаки «Органічного ураження головного мозку поєднаного (травматично-інтоксикаційного) генезу із психоорганічним синдромом (F 07.9 за МКХ-10), і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними та не перебував у стані тимчасового розладу психічної діяльності. У теперішній час ОСОБА_7 виявляє ознаки «Органічного ураження головного мозку поєднаного (травматично-інтоксикаційного) генезу із психоорганічним синдромом, і за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Також встановлено, що у ОСОБА_7 не виявлено клінічних ознак хронічного алкоголізму та наркоманії та лікування з цього приводу він не потребує /а.с. 167-171/.

Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які колегія суддів визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України в судовому засіданні підтверджена повністю.

Разом з тим, обговорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , які органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України та доведеність належними доказами зазначеної кваліфікації колегія враховує, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 16.07.2017 близько 20 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на заподіяння смерті іншій людині, бажаючи та передбачаючи настання наслідків у виді смерті іншій людині, він зайшов до однієї з кімнат квартири, взяв кухонний ніж промислового призначення та направився до ОСОБА_8 , який перебував в коридорі квартири, де діючи умисно, протиправно, з метою заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті іншій людині, тримаючи у правій руці кухонний ніж промислового призначення, наніс ОСОБА_8 один цілеспрямований удар в область живота справа, тобто в життєво важливий орган, тим самим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя у вигляді одного проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів, розвитком крововтрати та шоку, від чого ОСОБА_8 помер.

Дослідивши зміст показань обвинуваченого та свідків, а також надані прокурором письмові докази, суд встановив відсутність належних доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з наступних мотивів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»- для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Оцінюючи суб`єктивне ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до наслідків своїх дій, колегія суддів приймає до уваги покази обвинуваченого, який пояснив, що не мав умислу вбивати свого рідного сина, які підтвердила також мачуха потерпілого ОСОБА_9 , яка зазначила, що не дивлячись на систематичні знущання потерпілого над обвинуваченим, ОСОБА_7 не мав наміру вбивати свого сина, з яким вони проживали разом в одній квартирі. Зазначені покази узгоджуються з іншими доказами, зокрема, з висновком судово-медичної експертизи щодо виявлення у потерпілого ОСОБА_8 одного проникаючого колото-різаного поранення живота, що не суперечить показам обвинуваченого який підтвердив, що наніс потерпілому ОСОБА_8 одне ножове поранення в площину живота. Разом з тим, встановлені фактичні обставини, у тому числі характер заподіяного тілесного ушкодження, локалізацію, подальші дії обвинуваченого не свідчать про наявність умислу обвинуваченого щодо позбавлення життя потерпілого. На це вказує, зокрема те, що маючи реальну можливість довести умисел щодо позбавлення життя потерпілого до кінця, оскільки в момент заподіяння йому удару ножем потерпілий та обвинувачений перебували разом у квартирі, обвинувачений цього не зробив, а навпаки цієї ж ночі на лінію 103 повідомив про те, що вдарив ножем свого сина в область живота, що свідчить про те, що наміру позбавляти життя свого сина він не мав. Також на відсутність умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого свідчить та обставина, що після спричинення ножового поранення потерпілому, останній певний час виявляв ознаки життєдіяльності, зокрема ходив в туалет, пересувався по квартирі, перейшов від туалету до своєї кімнати, хропів, що давало змогу обвинуваченому впевнитись в тому, що його син від отриманого поранення не помер, що також узгоджується в цій частині з показами обвинуваченого, який зазначив, що після нанесення ним ножового поранення потерпілому, поведінка останнього не свідчила про те, що життю потерпілого існувала загроза, а також із показами свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні підтвердила, що видимих ознак спричинення потерпілому якого-небудь тілесного ушкодження, у тому числі кровотечі, вона не бачила на тілі потерпілого, та потерпілий самостійно пішов до своєї кімнати, де заснув. Зазначена обставина підтверджується висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 , де експерт констатував, що смерть останнього настала за спливом 2-3 годин після нанесення проникаючого колото-різаного поранення живота потерпілому, тобто не одразу. Також в дослідницькій частині вказаного висновку зазначено, що близько 900 мл. крові та 250 см/3 її згортків було зосереджено в черевній порожнині загиблого, що також підтверджує покази обвинуваченого та його дружини про відсутність зовнішніх ознак сильної кровотечі. При цьому, під час огляду місця події, рясних слідів крові в квартирі не було виявлено.

Також, оцінюючи правильність кваліфікації діяння обвинуваченого, суд враховує поведінку, яка передувала заподіянню обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, а саме: сумісне вживання потерпілим та обвинуваченим алкогольних напоїв та стосунки батька та сина, які хоча і були напружені, проте існували протягом багатьох років, вони разом спільно мешкали в одній квартирі, та самі по собі неприязні відносини, які склались між батьком та сином, не дають підстави вважати про наявність умислу на вбивство свого сина. Аналіз наведених обставин в їх сукупності свідчить про те, що під час нанесення потерпілому ножового поранення, умисел обвинуваченого був спрямований на заподіяння потерпілому тілесного ушкодження, яке є тяжким, а настання смерті потерпілого не охоплювалось умислом обвинуваченого, оскільки після заподіяння потерпілому ножового поранення, обвинувачений впевнився, що потерпілий живий та пішов до своєї кімнати та ліг спати, а про смерть сина він дізнався на наступний ранок. Таким чином, смерть потерпілого не охоплювалась умислом обвинуваченого і щодо наслідку у виді смерті потерпілого вина обвинуваченого є необережною, що свідчить про те, що обвинувачений завдав потерпілому тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до положень ч.3 ст. 337 КПК України - з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі аналізу фактичних обставин, встановлених у справі та наявних доказів, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 115 КК України на менш тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 121 КК України, що в даному випадку покращує становище обвинуваченого, оскільки даний злочин за ступенем тяжкості є менш тяжким, ніж умисне вбивство.

Правовий висновок щодо розмежування умисного вбивства та тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а також щодо підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України закріплений Верховним судом, зокрема в ухвалі від 30.01.2019 р. у справі № 367/2900/14-к.

Обговорюючи позицію обвинуваченого, який в своїх показаннях вказував, що наніс потерпілому ножове поранення, захищаючись від протиправних посягань потерпілого, а також позицію захисника, яка вважала необхідним перекваліфікувати дії обвинуваченого, з урахування нанесення удару ножем при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів враховує, що покази обвинуваченого в цій частині не підтверджені належними доказами та спростовуються сукупністю досліджених доказів, посилання обвинуваченого на те, що намагаючись вихопити ніж у потерпілого, той зламав йому пальці на руці, належними доказами щодо заподіяння обвинуваченому потерпілим яких-небудь тілесних ушкоджень не підтверджені. Також відсутні будь-які інші відомості, які б свідчили про те, що обвинувачений дійсно захищався від нападу потерпілого, який тримав в руках ніж.

Так, виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони, наведеного у ч. 1 ст. 36 КК, її суть полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Дії, спрямовані на зупинення суспільно небезпечного посягання, вважаються правомірними, якщо їх зумовлено потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом у разі необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Ураховуючи відсутність об`єктивних відомостей про те, що дії ОСОБА_7 були спрямовані на відвернення нападу та враховуючи, що між потерпілим та обвинуваченим склались неприязні відносини, суд розцінює дії обвинуваченого, як такі, що виникли на ґрунті цих неприязних відносин під час обопільного вживання батьком та сином алкогольних напоїв та подальшої сварки, тобто в обстановці, що не свідчить про знаходження обвинуваченого в стані необхідної оборони, та дії обвинуваченого ОСОБА_7 були спрямовані саме на нанесення потерпілому тілесного ушкодження. Також на неспроможність позиції обвинуваченого про захист від нападу свідчить та обставина, що після припинення, на думку обвинуваченого, протиправних дій потерпілого, ОСОБА_7 не повідомив працівників поліції про напад потерпілого на нього та його дружину, а ліг спати, навіть не повідомивши про факт спричинення потерпілому тілесного ушкодження свою дружину.

Крім того, колегія суддів також бере до уваги ту обставину що обвинувачений під час проведення слідчого експерименту не повідомляв працівників поліції про те, що у потерпілого в руках був ніж та потерпілий цим ножем йому погрожував.

Правовий висновок щодо розмежування ст. 118 та ст. 121 КК України також міститься у вищезгаданій ухвалі Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 367/2900/14-к., який колегія суддів також приймає до уваги.

За таких обставин колегія суддів вважає, що з боку потерпілого не було такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання йому удару ножем у життєво важливий орган. Аналіз досліджених доказів у справі свідчить про те, що ОСОБА_7 під час заподіяння смерті потерпілому не перебував у стані необхідної оборони.

Також колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дії обвинуваченого за ст. 116 КК України як такі, що були вчинені в стані сильного душевного хвилювання, оскільки хоча і встановлено з показів свідків, що потерпілий систематично знущався з обвинуваченого та своєї мачухи, проте такі дії відбувались протягом тривалого періоду часу та незважаючи на це вони проживали разом в одній квартирі, та безпосередньо в момент спричинення потерпілому ножового поранення обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння внаслідок сумісного з потерпілим вживання алкогольних напоїв, що також підтверджено дослідженим висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, де зазначено, що в момент нанесення потерпілому тілесного ушкодження обвинувачений не перебував в стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту), а констатовано, що у нього не відмічалося ознак порушеної свідомості.

При цьому, оцінюючи покази свідка ОСОБА_9 , суд враховує, що відомості, про які повідомила даний свідок в судовому засіданні не свідчать про те, що протиправна поведінка потерпілого по відношенню до неї та чоловіка спричинила душевне хвилювання обвинуваченого, а лише підтверджують факт тривалих неприязних відносин між батьком та сином. Крім того, суд враховує, що безпосереднім свідком події, яка передувала нанесення обвинуваченим потерпілому ножового поранення, вона не була, оскільки знаходилась в іншій кімнаті.

Аналіз вищенаведених показів обвинуваченого, свідків та досліджених доказів у їх сукупності дозволяє колегії суддів зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні у скоєнні злочинних дій, зазначених у вироку доведена повністю.

При цьому судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Також при призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, знаходиться у пенсійному віці та має ряд хронічних захворювань, що підтверджено належними медичними документами.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого на підставі ст. 66 України, суд визнає вчинення злочину внаслідок систематичних протиправних дій потерпілим по відношенню до обвинуваченого та його дружини, а також похилий вік обвинуваченого. Також колегія суддів вважає за можливе визнати в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, щире каяття обвинуваченого щодо наслідків скоєного злочину, оскільки встановлено, що обвинувачений висловив жаль з приводу дій, що спричинили загибель сина, втрату якого він увесь час важко переживає.

Колегія суддів також враховує особу потерпілого, який був раніше неодноразово судимою особою, у тому числі за скоєння тяжких злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі не працював та вів асоціальний спосіб життя.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до положень ст. 67 КК України колегія суддів визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу .

Ураховуючи особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи також особу потерпілого, який вів асоціальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, його систематичну протиправну поведінку щодо батька та мачухи, суд приходить до висновку про те, що при призначенні покарання за ч.2 ст. 121 КК України обвинуваченому можливо застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів, повною мірою буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду та відсутність клопотань прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, суд вважає за недоцільне обирати відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили який-небудь запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України - 5 /п`ять/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання даного вироку.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати час попереднього ув`язнення в період з 17.07.2017 р. по 19.07.2017 р. включно.

Стягнути з ОСОБА_7 /ІПН: НОМЕР_1 / процесуальні витрати в сумі 16085 /шістднадцять тисяч вісімдесят п`ять/ гривень 20 коп. на користь держави.

Речові докази :

-змиви речовини бурого кольору, ніж, вилучені 17.07.2017 р. в ході ОМП за адресою: АДРЕСА_5 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві за квитанцією № 000951 - знищити;

-чоловічі труси з плямами бурого кольору, предмет, схожий на ніж, 2 сліди папілярних узорів пальців рук, змиви з правої та лівої рук трупа ОСОБА_8 ; зрізи нігтьових пластин трупа ОСОБА_8 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві за квитанцією № 000952 - знищити;

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3