Справа № 192/1587/19
Провадження № 1-в/201/786/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: засудженого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Васильківка Дніпропетровської області, громадянина України, який на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого 01 лютого 2016 року вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з дворічним іспитовим строком, який ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року скасовано із направленням засудженого для відбування призначеного йому покарання, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 в якому останній просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування доводів поданого клопотання ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням адміністрації виправної колонії, посилається на те, що він за час перебування у виправній колонії сумлінно працював, порушень режиму утримання не допускав, має одне заохочення. Також, засуджений звертає увагу суду на те, що має двох малолітніх дітей, а також матір похилого віку, які потребують його допомоги.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримав і просив застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на невмотивованість клопотання і відсутність достатніх підстав для такого звільнення від відбування покарання.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» подав до суду заяву про розгляд клопотання засудженого за його відсутністю, просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши думки засудженого і прокурора, а також вивчивши клопотання і долучені до нього матеріали, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК № 21» знаходиться з 05 квітня 2018 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований робочим їдальні установи.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під наглядом адміністрації, має охайний зовнішній вигляд, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці під наглядом адміністрації.

Поряд з цим, у характеристиці на ОСОБА_3 адміністрація виправної колонії вказала, що засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу засуджений має одне заохочення у виді подяки, яка була до нього застосована 23 жовтня 2018 року, в той же час, відповідної інформації про те, які саме дії засудженого призвели до сумлінного ставлення до праці і в чому вони виразилися, суду надано не було, що позбавляє суд можливості пересвідчитись у добросовісності такої поведінки засудженого.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить також з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

В той же час, враховуючи вищезазначену інформацію, яка міститься в характеристиці засудженого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав, які б свідчили про сумлінну поведінку засудженого і його ставлення до праці, якими він довів своє виправлення.

Також судом враховано те, що засуджений 12 лютого 2013 року звільнявся умовно-достроково від відбування призначеного йому покарання, однак, незважаючи на це, в подальшому продовжував вчиняти корисливі кримінальні правопорушення, за вчинення яких судами були постановлені обвинувальні вироки щодо останнього.

Крім того, суд враховує, що комісією установи 09 серпня 2019 року було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання як особі, яка не довела свого виправлення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність малолітніх дітей не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений ОСОБА_3 на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537-539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1