Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/209/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції);
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 58 днів, а саме: з 15 годин 15 хвилин 08 травня 2019 року по 00.00 годин 04 липня 2019 року та визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 153680 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Світловодського відділу Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , який підозрюється в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначив, що підозрюваний будучи раніше судимим за злочини проти власності, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, повторно вчинив замах на умисний злочин проти власності.

Під час досудового розслідування встановлено достатність доказів для підозри громадянина ОСОБА_8 у вчинені незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчинену повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, у своєму клопотанні слідчий зазначив, що під час досудового слідування встановлено наявність ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування і суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто мають місце ризики, передбачені статтею 177 КПК України, що в свою чергу свідчать про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2019 року, вказане клопотання слідчого задоволено.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що під час судового розгляду встановлена обґрунтована підозра в скоєнні ОСОБА_8 злочину, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними на даний час досудовим слідством доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.05.2019; протоколом огляду місця події від 08.05.2019 року; протоколом огляду місця події від 08.05.2019 року, в ході якого у ОСОБА_8 вилучено одяг, ліхтарик, розкладний ніж, розвідний гаєчний ключ, ключ-шестигранник, на запитання слідчого ОСОБА_8 в присутності двох понятих відповів, що вказані речі належать йому; протоколом впізнання особи за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 08.05.2019 року; протоколом впізнання особи за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_12 від 08.05.2019 року.

08 травня 2019 року о 15 годині 15 хвилин гр. ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

08 травня 2019 року о 21 годині 55 хвилин ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі: стан здоров`я підозрюваного, який задовільний на диспансерному обліку не перебуває; відсутність відомостей дотримання підозрюваним умов застосованих відносно нього запобіжних заходів раніше; злочин, який ставиться у провину підозрюваному, є умисним тяжким злочином, за який кримінальним законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 6 років. Підозрюваний ОСОБА_8 не одружений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий.

Таким чином, слідчий суддя встановив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, має не зняті та не погашені судимості за умисні злочини проти власності, йому оголошено про підозру в іншому кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001306 за ч.2 ст. 185 КК України, що свідчить про його суспільну небезпечність, небажання стати на шлях виправлення та те, що він продовжує злочинну діяльність.

Таким чином, з метою запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, а саме: продовження злочинної діяльності, вплив на свідків, скоєння нових злочинів, слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість поданого клопотання та необхідність його задоволення.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчим суддею визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 153680 грн.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову за якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та звільнити ОСОБА_8 з під варти.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ухвала слідчого судді про обрання зазначеного запобіжного заходу була винесена безпідставно та із порушенням вимог кримінального процесуального законодавства і підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема вказує на те, що під час розгляду клопотання сторона захисту звернула увагу слідчого судді на відсутність доказів, які підтверджують обґрунтованість підозри та ризиків, заявлених у клопотанні стороною обвинувачення.

Так, до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою долучено: протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08.05.2019 р. (а.с.7), протокол огляду місця події від 08.05.2019 р. (а.с.9), протокол огляду місця події від 08.05.2019 р. (а.с.11), протокол впізнання особи за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 08.05.2019 р. (а.с.15-16), протокол впізнання особи за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_12 від 08.05.2019 р. (а.с. 17-18).

Зазначені письмові документи досліджувались під час розгляду клопотання і стороною захисту було звернено увагу на недопустимість частини доказів внаслідок порушення права особи на захист та вимог кримінального процесуального законодавства.

Захисник зазначає, що протокол впізнання особи за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 (а.с. 15-16) не відповідає вимогам ст. 228 КПК України, оскільки стороною захисту вказано, що даний протокол складений з порушеннями вимог законодавства, так як не містить опису зовнішнього вигляду і прикмет особи, яку свідок впізнає, не містить протокол також опису прикмет за якими можливо впізнати особу чи сукупності її ознак. У протоколі, в розділі «Ознаки (чи їх сукупність), за якими він впізнав особу» зазначено: «Він впізнав цю особу на фотознімку під № 3 по формі обличчя». Таке формулювання не розкриває ні опису зовнішнього вигляду, ні прикмет, ні сукупності ознак і ставить під сумнів, що впізнано саме ту особу, яку свідок бачив у дворі домоволодіння, де мало місце вчинення кримінального правопорушення. Форма обличчя його підзахисного не є такою індивідуальною, яка вирізняла б його особисто серед маси інших людей країни.

Також, протокол впізнання особи за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_13 (а.с. 17- 18) має аналогічні недоліки, тим більш він бачив ОСОБА_8 до впізнання, так як проводив його затримання, що унеможливлює таке впізнання (останнє речення ч.1 ст.228 КПК).

Фактично протоколи пред`явлення для впізнання особи за фотознімками не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, викликають сумнів у своїй достовірності, а тому із зазначених підстав не можуть бути належними доказами.

Протокол огляду місця події від 08.05.2019 року (а.с.11). також викликає сумніви у своїй достовірності та відповідності вимогам закону. Протокол складено 08.05.2019 р., як зазначено у протоколі початок огляду 18.00 год. а закінчено його о 18.05 год. При вивченні самого протоколу виявлено, що зазначені час початку та закінчення огляду, які вказано у протоколі рукописним текстом, мають виправлення. Видно, що спочатку було вказано початок о 17 год. 40 хв., а закінчення 17 год. 45 хв. Дана обставина викликає сумнів у достовірності відомостей, які були зафіксовані у протоколі. Крім цього, при проведені зазначеної процесуальної дії не дотримано вимог положень ст. 237 КПК України, а саме частин 3 та 5, згідно яких:

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Порушення вимог положень частини 3 ст. 237 КПК України.

На момент проведення огляду місця події ОСОБА_8 не мав статусу підозрюваного (оголошено про підозру 08.05.2019 р. о 21 годині 55 хвилин (а.с. 20-22), не мав він також статусу потерпілого, захисника, законного представника. Отже лишається статус іншого учасники кримінального провадження, якими згідно параграфу 5 Глави 3 КПК України є: заявник; цивільний позивач; цивільний відповідач; представник цивільного позивача, відповідача; законний представник цивільного позивача; представник юридичної особи, щодо, якої здійснюється провадження; третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт; свідок; перекладач; експерт; спеціаліст; представник органу пробації; секретар судового засідання та судовий розпорядник.

Як видно із наведеного ОСОБА_8 не мав жодного із цих статусів, тому лишається не з`ясованим на яких підставах проведено зазначену слідчу дію за його участю. Слідча дія названа оглядом місця події, хоч насправді місцем події воно не було.

На а.с. 9 міститься протокол огляду місця події від 08.05.2019 р. із зазначенням часу початку о 17 год. 40 хв. та закінченням о 17 год. 45 хв. (видно виправлення часу із 18.00 на 17.45 та 18.05 на 17.45). Зі змісту протоколу видно, що місцем події є огороджена територія домоволодіння АДРЕСА_2 , на час огляду виявлено два відчинених вікна житлового будинку, у середині приміщення будинку порушена обстановка. Тобто місцем події є саме територія домоволодіння АДРЕСА_2 , а не прилегла до домоволодіння територія.

Порушення вимог положень частини 5 ст. 237 КПК України.

Як видно зі змісту протоколу місцем огляду є ділянка території прилегла до житлового будинку АДРЕСА_2 . На момент огляду на вказаній території перебуває громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . На момент огляду біля вказаного громадянина на землі лежать наступні речі (далі перелік речей). Останнє речення протоколу: «Проведеним оглядом вилучено всі перелічені речі».

Згідно положень частини 5 ст. 237 КПК України: - Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведені огляду.

Але зазначений протокол не містить відомостей про вчинення зазначених дій, що у свою чергу вказує на допущені порушення вимог кримінального процесуального закону та посилює сумніви, щодо достовірності відомостей закріплених у протоколі, через свою незаконність. Затриманий ОСОБА_8 пояснив слідчому судді, що речі йому не належать він їх знайшов у цей день. При цьому, стороною обвинувачення не надано доказів про те, що саме за допомогою вилучених речей (предметів) було вчинено злочин.

Крім цього, як видно із ухвали слідчого судді фактичний час затримання ОСОБА_8 є 15 година 15 хвилин 08.05.2019 року.

Як встановлено при дослідженні матеріалів клопотання та пояснень ОСОБА_8 він був затриманий приблизно о 15-й годині 08.05.2019 р. потерпілим ОСОБА_13 коли знаходився на вулиці Першотравневій, неподалік двору його домоволодіння. Невдовзі після затримання він був переданий працівникам поліції, які фактично відразу прибули після його затримання.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.05.2019 р. видно, що протокол прийнятий о 17.00 годині. Із змісту протоколу вбачається, що 08.05.2019 року близько 15 години 15 хвилин невідомі особи шляхом (злому) відтиску металопластикового вікна проникли до житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки з причин, що не залежали від їх волі майна не викрали (а.с.6).

Із наведеного вбачається, що ОСОБА_8 затримано громадянами без ухвали слідчого судді чи суду та у подальшому передано уповноваженій службовій особі, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 207 КПК України.

Згідно ст. 209 КПК України моментом затримання є коли особа через силу або через підкорення наказу змушена залишатись поряд із уповноваженою службовою особою чи у приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Отже, час затримання ОСОБА_8 в ухвалі слідчого суді визначений правильно і відліковується із 15 години 15 хвилин 08.05.2019 р.

Таким чином, ОСОБА_8 із зазначеного моменту став затриманою особою на якого поширюються вимоги параграфу 2 Глави 18 КПК України, у тому числі ч.4 ст. 213 КПК України, - Уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

На затриману особу поширюються права підозрюваного, обвинуваченого, що передбачені ст. 42 КПК України, про що йому письмово роз`яснюється та вручається пам`ятка, серед яких:

п.3) на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених КПК України та /або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на оплату; п.5) не говорити нічого з приводу підозри проти нього або в будь-який момент відмовитись відповідати на запитання.

Право на захист ОСОБА_8 , як особи, яка затримана за підозрою у вчиненні злочину були істотно порушені.

Після затримання і передачі уповноваженій службовій особі, а як видно із матеріалів клопотання він був переданий уповноваженій службовій особі фактично відразу після затримання, у всякому випадку не пізніше 17.00 години 08.05.2019 р., на що вказує протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення прийнятий від потерпілого 08.05.2019 р. о 17.00 годині слідчим СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_14 , не було негайно повідомлено у Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Кіровоградській області для призначення захисника.

Попри це слідчим, без роз`яснення затриманому ОСОБА_8 його прав, передбачених ст. 42 КПК України, проведено таку слідчу дію, як огляд місця події з участю затриманого. При чому, ця слідча дія проведена вже через годину із 18.00 год. до 18.05 год. 08.05.2019 р. Крім цього, у подальшому ще до прибуття захисника, оперуповноваженим СКП Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області капітаном поліції ОСОБА_15 проведено опитування затриманого із складенням письмово пояснення, і також без участі захисника, що продовжило порушення права особи на захист.

Зазначеними діями службових осіб свідомо допущено порушення таких засад кримінального провадження як свобода від самовикриття та забезпечення права на захист (ст. 18 та ст. 20 КПК України).

Зазначені порушення вказують на недопустимість доказів, які отриманні внаслідок порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Таким чином, в силу вимог положень ст. 87 КПК України зазначені вище докази є недопустимими, так як отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, зокрема права особи на захист.

Про дані факти захисником було наголошено під час розгляду клопотання та вказано на необґрунтованість підозри. Відсутність обґрунтованої підозри виключає підстави для застосування запобіжного заходу.

Попри це, слідчим суддею проігноровано зазначені порушення.

Не взято до уваги слідчим суддею такі важливі обставини, як те, що потерпілим було заявлено про те, що до його будинку проникли невідомі особи, тобто злочинців було декілька. Згідно обставин, що викладено у повідомленні про підозру ОСОБА_8 проник у приміщення будинку з метою викрадення майна, однак свої дії не довів до кінця, оскільки був застигнутий на місці вчинення злочину власником вказаного домоволодіння ОСОБА_12 .

Як видно із матеріалів ОСОБА_8 не був затриманий у приміщенні будинку потерпілого ОСОБА_12 , а був затриманий на вулиці, поза межами домоволодіння, тобто він не був застигнутий на місці вчинення злочину, як про це вказано в повідомленні про підозру. В разі якщо ОСОБА_8 проникав у приміщення будинку і покинув його, то він мав можливість вчинити крадіжку, а значить при ньому мало б бути викрадене майно, а злочин був би доведений до кінця, а в разі затримання із викраденим на вулиці біля домоволодіння, мав би ознаки закінченого замаху. Але при ньому викраденого майна не було виявлено і у приміщені будинку він не був затриманий. Враховуючи, що потерпілий заявив, що злочин вчинили невідомі особи, то даний факт вказує на те, що проникнення у приміщення будинку вчинила інша особа, а не ОСОБА_8 і свідчить про його не причетність до злочину.

Приймаючи до уваги викладені обставини повідомлена ОСОБА_8 підозра у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 15 та ч.3 ст. 185 КК України є необґрунтованою.

Відсутність обґрунтованої підозри виключає застосування запобіжного заходу щодо особи.

Не взявши до уваги зазначені обставини, які могли істотно вплинути на його висновки, в результаті слідчим суддею допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та як наслідок винесено ухвалу про задоволення клопотання слідчого та застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів.

Окремо захисник звертає увагу щодо встановленого розміру застави. Так, по даній категорії злочинів застава встановлюється від 20 до 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Згідно повідомленої підозри про вчинення кримінальних правопорушень, майнової шкоди нікому завдано не було, а визначений слідчим суддею розмір застави становить 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є максимальним розміром. Отже сторона захисту вважає такий розмір безпідставно завищеним, і за таких обставин мав би бути встановленим не більше 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних

Таким чином, слідчим суддею, при розгляді клопотання про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не було дотримано норм кримінального процесуального закону, так як проігноровано істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які зокрема виразились у порушені права особи на захист, при цьому обґрунтувавши своє рішення на недопустимих доказах, слідчим суддею в своїй ухвалі зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам, внаслідок чого постановлено незаконну ухвалу про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим істотно порушено його конституційні права та охоронювані законом інтереси.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_16 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2019 року стосовно підозрюваного ОСОБА_8 колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Світловодського ВП ГУНП в Кіровоградській області, перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000678 від 08.05.2019 року.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 08 травня 2019 року, в денний час, точного часу на досудовому розслідувані не встановлено, громадянин ОСОБА_8 , знаходився за місцем власного проживання, в квартирі АДРЕСА_3 . Не маючи засобу існування, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, у громадянина ОСОБА_8 , виник злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого будь-якого майна з приватних будинків, які розташовані на території смт. Власівка м. Світловодськ Кіровоградської області.
Реалізуючи свій злочинний задум до кінця 08.05.2019 близько 15 години 00 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено ОСОБА_8 прибув в приватний сектор смт. Власівка, м. Світловодськ, де проходячи по вулиці Першотравневій, смт. Власівка почав оглядати приватні будинки в пошуках майна, яке можливо викрасти та продати. Проходячи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , який належить громадянину ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , звернув увагу на вказаний будинок, який перебував у гарному стані.
Помітивши, що вказаний будинок значно відрізняється зовнішнім станом від сусідніх будинків, ОСОБА_8 , вирішив проникнути до вказаного будинку та викрасти з нього будь-яке цінне майно.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , переліз через бетонний паркан будинку та в такий спосіб проник на територію приватного домоволодіння АДРЕСА_2 .
Перебуваючи на подвір`ї даного домоволодіння, ОСОБА_8 , за допомогою заздалегідь приготовленої викрутки, яку приніс із собою, шляхом віджиму віконних запорів пластикового вікна, відчинив пластикове вікно кімнати, через яке проник до приміщення будинку. Продовжуючи діяти згідно свого злочинного наміру, направленого на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 намагався знайти будь-яке цінне майно, однак, свої дії не довів до кінця, оскільки останній був застигнутий на місці вчинення злочину власником вказаного домоволодіння, ОСОБА_12 .
Тим самим ОСОБА_8 , не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки злочинні дії ОСОБА_8 , було припинено власником вказаного домоволодіння, ОСОБА_12 на місці вчинення злочину.
Таким чином, встановлено достатність доказів для підозри громадянину ОСОБА_8 , у вчинені незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднану з проникненням у житло, вчинену повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
08.05.2019 ОСОБА_8 повідомлено про його підозру в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч.3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, скоєного за вищеописаних обставин.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а саме передбаченого ч.3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Твердження захисника про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості підозри та ризиків, заявлених у клопотанні стороною обвинувачення, недопустимість частини доказів внаслідок порушення права особи на захист та вимог кримінального процесуального законодавства не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, це питання повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Крім того, відповідно до повідомлення про підозру від 24.05.2019 року, ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні іншого тяжкого злочину, що у сукупності з іншими матеріалами клопотання свідчить про те, що ОСОБА_8 як особа схильний до вчинення злочинів, що також вказує на наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати безпідставними.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, обґрунтовано визначив заставу достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 4 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, з умовою достатньої гарантії виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи обставини справи, тяжкість злочину у вчиненні якого ОСОБА_17 оголошено про підозру, даних які характеризують особу підозрюваного, репутацію, наявність судимостей, наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя в достатній мірі врахував зазначені обставини та прийшов до обґрунтованого висновку, що застава у розмірі саме вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, та зумовлений ступенем довіри до нього та при цьому перспектива втрати внесеної застави, буде достатньо стримуючим фактором, щоб в особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини по справі.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисника на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що зазначено в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2019 року, якою стосовно ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 58 днів, а саме: з 15 годин 15 хвилин 08 травня 2019 року по 00.00 годин 04 липня 2019 року та визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 153680 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2