Справа № 577/1605/19
Провадження № 1-кп/577/293/19

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2019 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, проходив військову службу на посаді старшого навідника артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата військової служби за контрактом, раніше не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 30 червня 2016 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подальшому, 07 вересня 2016 року солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , на даний час військова частина НОМЕР_1 , де призначений наказом командира військової частини № НОМЕР_3 від 07 вересня 2016 року на посаду старшого навідника артилерійського взводу, артилерійської батареї, артилерійського дивізіону вказаної військової частини. Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. У такий спосіб, на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 року № 316/1/906, від 18.10.2016 року № 622/2/6917, від 01.10.2015 року № 322/2/8417). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося. Також Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 року (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 28 жовтня 2016 року самовільно залишив місце служби розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та вирушив до свого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою вирішення своїх сімейних проблем. Факт відсутності солдата ОСОБА_4 на службі встановлено командуванням частини під час ранкового шикування підрозділів цього ж дня. У подальшому 26 березня 2019 року солдат ОСОБА_4 добровільно в супроводі працівників військової служби правопорядку з`явився до військової прокуратури Сумського гарнізону ( АДРЕСА_3 ), з метою припинення вчинення кримінального правопорушення. Цього ж дня солдат ОСОБА_4 повернувся до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та продовжив виконання службових обов`язків, пов`язаних з несенням військової служби. Під час незаконної відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, на телефонні дзвінки командування частини не відповідав, а проводив час на власний розсуд не пов`язаний з проходженням військової служби. Крім цього, перебуваючи за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити. Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутній на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 з 28 жовтня 2016 року по 25 березня 2019 року включно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав, повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Щиро розкаюється у вчиненому.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч.4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання та служби, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.
Крім того, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без відбування покарання, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
При цьому, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Дубенським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Рівненській області, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та оточуючих.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити покарання в виді позбавлення волі строком 3 ( три ) роки
Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На ОСОБА_4 в період іспитового строку в відповідності зі ст.76 КК України покласти виконання слідуючих обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1