"19" липня 2019 р. Справа № 363/1479/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді подання начальника Вишгородського РВ з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вишгород Київської області, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , засудженого 08 листопада 2011 року Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

В С Т А Н О В И В:
у даному поданні порушується питання про звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання з випробуванням, оскільки встановлений Вишгородським районним судом Київської області іспитовий строк закінчився.
Представник Вишгородського РВ з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області до суду не прибув, про час та місце розгляду подання повідомлений належним чином.
Неприбуття в судове засідання учасників судового провадження, які повідомлені належним чином, проведенню судового розгляду, згідно ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає.
Заслухавши думку прокурора і захисника, які клопотання підтримали, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
З матеріалів подання та особової справи вбачається, що 08.11.2011 року ОСОБА_6 засуджено Вишгородським районним судом Київської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.
Однак, у період іспитового строку, а саме 02.01.2012 року, 15.03.2012 року, 26.05.2012 року, 08.07.2012 року, 11.07.2012 року та 07.08.2012 року ОСОБА_6 вчинив ряд нових злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186 та ч. 1 ст. 263 КК України за що останнього 22.01.2013 року засуджено Вишгородським районним судом Київської області до 6 років позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_6 обраховано з дня затримання, а саме 28.11.2012 року.
Разом з тим, під час ухвалення вказаного вироку судом помилково не застосовано норму ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків та ухвалено вирок Вишгородського районного суду Київської області від 08.11.2011 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України виконувати самостійно.
У період часу з 28.11.2012 року по 18.08.2016 року ОСОБА_6 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби та підставі ухвали Березанського міського суду Київської області від 10.08.2016 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання.
Проте, зважаючи, що судова помилка при винесенні вироку 22.01.2013 року виправлена не була, Вишгородським РВ з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київській області неодноразово направлялись до суду подання про звільнення ОСОБА_6 від відбування показання призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 08.11.2011 року.
Так, 06.10.2017 року, 27.02.2018 року, 19.11.2018 року та 22.02.2019 року ухвалами Вишгородського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні подання про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вказаним вище вироком.
Разом з тим, 30.01.2015 року та 20.07.2018 року за результатами розгляду подання судом не встановлено і підстав для скасування іспитового строку та направлення засудженого ОСОБА_6 для відбування покарання в місця позбавлення волі про, що Вишгородським районним судом Київської області винесено ухвалу.
Насамперед суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Процесуальні норми створюються для забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності. При цьому особа вправі очікувати дії процедурних гарантій. Отже сумніви в частині існування вказаної невизначеності не можна покласти на засудженого, оскільки це призводить до обмеження його прав та інтересів на справедливе і остаточне вирішення справи щодо нього.
При цьому ОСОБА_6 вже відбув покарання в місцях позбавлення волі, звільнений умовно достроково, став на шлях виправлення, є служителем-волонтером ГО «Маханаім», позитивно характеризується, має сім`ю, утримує новонароджену дитину.
Беручи до уваги викладене, з метою дотримання права засудженого на справедливий судовий розгляд, а також принципів правової визначеності (певності та передбачуваності) за відсутності підстав для скасування звільнення від покарання, коли іспитовий строк засудженого встановлений вироком від 08.11.2011 року скінчився, суд вважає, що ОСОБА_6 слід звільнити від відбування покарання і подання про це задовольнити.
На підставі ст.78 КК України та керуючись ст. 539 КПК України,
У Х В А Л И В:
подання задовольнити.
ОСОБА_6 від покарання призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 08 листопада 2011 року - звільнити.
Ухвала протягом 7 днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя