УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, а саме на машиномісце № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012року, в рамках кримінального провадження №0000331 від 03.12.2012 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012року, в рамках кримінального провадження №0000331 від 03.12.2012 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року було накладено арешт на майно, зокрема на машиномісце № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , з метою забезпечення цивільного позову.

21.05.2015 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2014 року за яким з ОСОБА_5 на його користь стягнуто борг в розмірі 565 796 грн. 30 коп. На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання та відкрито виконавче провадження.

В межах виконавчого провадження державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві за відсутності грошових коштів на рахунках боржника двічі складалися акти опису та арешту частини майна боржника, а саме на машиномісце № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Однак реалізація машиномісця № НОМЕР_1 у рахунок погашення боргу ОСОБА_5 державним виконавцем здійснена не була, оскільки встановлено заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна відносно боржника ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року. Дана обставина перешкоджає державному виконавцю провести виконавчі дії щодо звернення стягнення відносно вказаного майна боржника.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та зазначив про те, що такий арешт майна обмежує його права законного володільця вказаного майна.

Так, з 27.02.2019 року він на законних підставах володіє машиномісцем № НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Мельникова, 18-Б, що вбачається зі змісту Акта про опис та арешт майна, складеного старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_6 , згідно якого він прийняв вказане майно на відповідальне зберігання та здійснює обов`язкові платежі за утримання цього майна, що підтверджується квитанціями про оплату послуг з охорони та утримання машиномісця № НОМЕР_1 .

Крім цього, 06.06.2016 року Оболонським районним судом м. Києва ОСОБА_5 , яка є підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, визнана померлою. Рішення суду набрало законної сили 17.06.2016 року, а тому з цього часу кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 має бути закрито.

Наведене свідчить про те, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт машиномісця №98, відпала потреба.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав у ньому наведених. Зазначив про те, що ОСОБА_3 є законним володільцем машиномісця № НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Мельникова, 18-Б, й такий арешт майна обмежує його права, а тому підлягає скасуванню.

Слідчий слідчого управління ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , за клопотанням якого було накладено арешт на майно, в судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений завчасно та належним чином. Додаткових пояснень, заяв та клопотання до суду не направляв. При цьому, на неодноразові запити матеріали кримінального провадження №0000331 слідчому судді не надано.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, двивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000331 від 03.12.2012 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року було накладено арешт на майно, зокрема на машиномісце № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 .

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на зазначене машиномісце було накладено з метою забезпечення відшкодування заявлених цивільних позовів.

Задовольняючи клопотання слідчого, внесеного в межах кримінального провадження №0000331, про накладення арешту, зокрема машиномісце № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність правових підстав, передбачених ч.1 ст.170; ч.2 ст.170; ч.3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на таке майно.

Крім того, матеріали провадження на підставі яких вирішувалося питання про накладення арешту свідчать, що на тому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слід врахувати наступне, так слідчим суддею вживались заходи щодо виклику в судове засідання слідчого слідчого управління ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , за клопотанням якого було накладено арешт на майно, а також іншого уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні та витребування з Шевченківського УП ГУНП в м. Києві матеріалів кримінального провадження №0000331.

Однак, в судове засідання слідчий ОСОБА_7 чи інший уповноважений слідчий на виклик не з`явився, додаткові докази чи документи на спростування доводів клопотання не надав.

Також слідчому судді не надано і доказів на підтвердження обставин, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Водночас слідчий суддя враховує й ту обставину, що кримінальне провадження №0000331 від 03.12.2012 триває майже 7 років. Арешт на машиномісце № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 ,, накладений з 27.12.2012 року. Тобто з моменту накладення арешту на нерухоме майно пройшов досить значний проміжок часу, а тому слідчий зобов`язаний довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

Крім того, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2016 року, яке набрало законної сили 17.06.2016 року, ОСОБА_5 , яка є підозрюваною у кримінальному провадженні №0000331 від 03.12.2012, оголошена померлою.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, такі додаткові доводи щодо необхідності продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт машиномісця АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , слідчому судді не наведено.

У відповідності з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту машиномісця № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 ,, на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання, та заявником і його представником в судовому засіданні. Крім того слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_3 майном на підставі зазначених обставин, оскільки володільцем майна доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року, у кримінальному провадженні №0000331 від 03.12.2012 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, а саме на машиномісце № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року, в рамках кримінального провадження №0000331 від 03.12.2012 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2012 року, в рамках кримінального провадження №0000331 від 03.12.2012 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, частково, а саме на машиномісце № НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 18 жовтня 2019 року о 08 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1