Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

23 липня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000162 від 27 липня 2017 року,

стосовно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, українця, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі п."в" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнено ОСОБА_13 .О від відбування призначеного основного так і додаткового покарання.
Цивільний позов Управління СБ України в Рівненській області до ОСОБА_13 про стягнення майнової шкоди задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_13 , на користь Управління СБ України в Рівненській області майнову шкоду у сумі 149 086, 68 грн. (сто сорок дев`ять тисяч вісімдесят шість гривень, шістдесят вісім копійок).
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 1729,60 грн. (одна тисяча сімсот двадцять дев`ять гривень, шістдесят копійок) відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_6 57 830, 37 грн. (п`ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять гривень тридцять сім копійок) відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_6 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 2505,64 грн. (дві тисячі п`ятсот п`ять гривень, шістдесят чотири копійки) відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_13 , 26 липня 2017 року, приблизно о 21 годині 45 хвилин, у темну пору доби, керуючи автомобілем BMW, номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог підпункту б) пункту 12.9. та пункту 33 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху), рухаючись з увімкненим ближнім світлом фар, зі швидкістю близько 70 км/год., що перевищує допустиму для даної ділянки дороги, на якій встановлено дорожній знак 3.29 (Обмеження максимально допустимої швидкості 50 км/год.), проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.5 (Перевага зустрічного руху), по правій смузі проїзної частини автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів зі сторони м. Рівне в напрямку м. Сарни, на 145 км + 500 м вищевказаної автодороги, що в межах Рівненського району, Рівненської області, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, раптово та в безпосередній близькості виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем Citroen Jumpy, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у зустрічному напрямку та не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.
Після вказаного зіткнення водій автомобіля BMW, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , втратив керованість над транспортним засобом та продовжив рух по зустрічній смузі руху, де відбулося зіткнення із автомобілем Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у напрямку м. Рівне та не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди: пасажир автомобіля BMW, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_15 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди; пасажир автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження; пасажир автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження; водій автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 покликається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що висновки суду про порушення обвинуваченим вимог пп. «б» п.12 та п.33 (недотримання вимог дорожніх знаків 2.5 та 3.29) ПДР України не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначає, що висновки суду про порушення обвинуваченим пп. «б» п.2.3., п.10.1. ПДР України містять істотні суперечності.

Вказує, що як було встановлено в ході досудового розслідування та підтверджено в ході судового розгляду, перше зіткнення відбулось у межах проїзної частини автодороги між автомобілями BMW та Citroen. За тим автомобіль Chevrolet зіткнувся з автомобілем BMW, який на момент зіткнення знаходився у перевернутому нерухомому положенні.
На думку захисника судом не враховано висновок експерта № 3.1-561/17 від 28 серпня 2017 року, відповідно до якого встановити місце зіткнення ( в тому числі і смугу руху) автомобіля BMW з автомобілем Citroen, а також автомобіля Chevrolet з автомобілем BMW в абсолютних величинах не представляється можливим за причиною відсутності в наданих експерту матеріалах достатньої сукупності зафіксованих інформативних ознак.
Вважає показання потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_6 технічно неспроможними та такими, що містять істотні суперечності, а тому не могли бути взяті судом до уваги.
Судом не враховано, на думку захисника, що дружина обвинуваченого ОСОБА_15 загинула саме внаслідок зіткнення між автомобілями Chevrolet та BMW.
Вказує, що в ході судового розгляду в суді першої інстанції не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Звертає увагу на завищений та необґрунтований розмір моральної шкоди, стягнений з обвинуваченого на користь потерпілих.
Покликаючись на ст. 23 ЦК України, ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що на користь потерпілого ОСОБА_7 необхідно стягнути 86, 48 грн. моральної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_6 2891, 52 грн. моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_8 125, 28 грн. моральної шкоди.

Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_13 скасувати, ухвалити виправдувальний вирок, яким кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_13 закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вирок суду іншими учасниками судового провадження не оскаржувався.

23 липня 2019 року за вх. № 1-4886/19 на адресу Рівненського апеляційного суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_13 , в якій він просив розгляд кримінального провадження, призначеного на 23 липня 2019 року, на 10 год. 00 хв., проводити без його та його захисника участі.

Потерпіла ОСОБА_17 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не повідомивши про поважні причини свого неприбуття, в судове засідання не з`явилась.

Відповідно до наявної в матеріалах кримінального провадження угоди-доручення від 13 вересня 2017 року про представництво інтрересів ОСОБА_17 адвокатом ОСОБА_18 угода діє до 31 грудня 2018 року (Т.№1, а.м.п. 43). Даних про продовження дії угоди-доручення між потерпілою ОСОБА_17 та адвокатом ОСОБА_18 чи укладенні такої угоди з іншим адвокатом матеріали кримінального провадження не містять.

17 січня 2018 року потерпіла ОСОБА_17 подала до суду першої інстанції заяву, в якій зазначила, що будучи допитаною в судовому засіданні 17 січня 2018 року в якості потерпілої, від участі у наступних судових засіданнях відмовляється і просить її не викликати; будь-яких претензій до обвинуваченого не має і мати не буде (Т.№ 2, ам.п.90).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження після 17 січня 2018 року, ні потерпіла ОСОБА_17 , ні її представник в подальшому розгляді кримінального провадження стосовно обвинуваченого участі не приймали.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілих, представників потерпілих, представника цивільного позивача, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_13 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо всебічно, повно й неупереджено досліджені судом першої інстанції.
Такий висновок суду детально проаналізований і належним чином вмотивований у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.
Свій висновок суд першої інстанції, не зважаючи на не визнання вини у вчиненому обвинуваченим ОСОБА_13 , який в судовому засіданні суду першої інстанції вказав, що на зустрічну смугу виїхав не він, а водій Citroen Jumpy, зазначивши, що був ремонт дороги, стояли попереджувальні знаки про обмеження швидкості до 50 км/год., по центру дороги було зняте покриття, рухався по знятому покриттю, в межах своєї смуги руху, зі швидкістю близько 70 км/год., обґрунтував показаннями потерпілих, свідків, дослідив інші надані стороною обвинувачення докази.
Так, зокрема, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції з приводу подій, що мали місце 26 липня 2017 року показав, що він рухався автомобілем Chevrolet Lacetti по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів зі сторони м. Сарни у напрямку м. Рівне. Автомобіль був технічно справним, водій почував себе добре, була темна пора доби, дорожнє покриття було в стані ремонту, був знятий верхній шар покриття, тому рух по його смузі був дещо ускладнений, його смуга була завантажена, автомобілі йшли колоною, в зустрічному напрямку смуга руху була вільніша, потерпілий рухався зі швидкістю 50 км/год. Перед ними по їхній смузі руху на відстані 20 м у попутному напрямку рухався автомобіль Citroen Jumpy. Після повороту на с. Кустин Рівненського району, ОСОБА_7 побачив яскраве світло фар, автомобіль BMW, який рухався їм назустріч, вилетів на їхню смугу руху, вдарив автомобіль Citroen Jumpy, його розвернуло перпендикулярно до автомобіля потерпілого, він перекрив рух автомобілю Chevrolet Lacetti вдарив його. BMW контактував з автомобілем Chevrolet Lacetti правою частиною, удар прийшовся в передні пасажирські дверцята і стійку BMW.
ОСОБА_6 , допитаний в суді першої інстанції в якості потерпілого, надав аналогічні пояснення з приводу ДТП 26 липня 2017 року.
Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_19 вказали, що при встановлених судом обставинах, рухаючись автомобілем Citroen Jumpy чітко по своїй смузі руху, прямолінійно, не об`їжджаючи ніяких перешкод, зі швидкістю 50 км/год., раптово побачили яскраве світло фар і відчули удар у ліву частину автомобіля, який розвернуло майже в протилежному напрямку. Свідок ОСОБА_14 зазначив, що після удару вийшов з машини і побачив, що автомобіль BMW лежить на даху.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_20 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що самого зіткнення не бачив, вийшовши з автомобіля Subaru, яким рухався попереду автомобіля Citroen Jump, побачив, що BMW було перекинуте, а Citroen Jumpy розвернутий у протилежному напрямку.
Ці показання узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку суду першої інстанції об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 липня 2017 року з фототаблицями, згідно якого було оглянуто 145 км + 300 м автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, що в межах Рівненського району, загальний вигляд місця ДТП, розташування автомобілів учасників ДТП, пошкодження вказаних автомобілів, сліди бокового юзу, перевернутий BMW; схемою ДТП від 27 липня 2017 року. Крім того,висновком експерта №3.1-561/17 від 28 серпня 2017 року, згідно якого контактування автомобіля BMW, номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 відбулося між передньою лівою частиною автомобіля BMW, номерний знак НОМЕР_1 на відстані 0-110 см від лівого габариту кузова автомобіля і лівою боковою частиною автомобіля Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 на відстані 30-480 см від переднього габариту автомобіля. Контактування автомобіля BMW та автомобіля Chеvrolet Lacetti, р.н. НОМЕР_3 відбулось між передньою частиною автомобіля Chеvrolet Lacetti на відстані по всій габаритній ширині автомобіля та правою боковою частиною автомобіля BMW на відстані 110-280 см від переднього габариту автомобіля. Зіткнення автомобіля BMWн.з. НОМЕР_1 з автомобілем Citroen Jumpy р.н. НОМЕР_2 відбулося на проїзній частині а/д Городище-Рівне-Старокостянтинів в напрямку руху м. Рівне. Зіткнення автомобіля BMW, номерний знак НОМЕР_1 з автомобілем Chevrolet Lacetti, р.н. НОМЕР_3 відбулося на дорозі Городище-Рівне-Староконстянтинів в напрямку руху м. Сарни. Протоколом проведення слідчого експерименту від 28 серпня 2017 року, під час проведення якого ОСОБА_7 показав місце зіткнення автомобілів та розповів про обставини ДТП. Висновком експерта №3.1-660/17 від 19 вересня 2017 року, з якого вбачається, що судовий експерт, проаналізувавши наданий на експертизу комплекс вихідних даних та проведень дослідження зробив висновок, що в діях водія автомобіля Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 в даній дорожній обстановці невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, не вбачається.
Судом першої інстанції досліджені і інші докази винуватості обвинуваченого.
Так, зокрема, судом встановлено, що відповідно до висновку експерта №383 судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_15 між отриманими ОСОБА_15 внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями та настанням її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Не залишилося без оцінки суду і доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину, які судом першої інстанції відхилені з наведенням відповідних аргументів на їх спростування, зазначивши, що суд критично оцінює твердження ОСОБА_13 про те, що він не вчиняв даного злочину, а саме не порушував правил дорожнього руху, не виїжджав на зустрічну смугу руху, оскільки такі твердження є необґрунтованими та такими, що явно суперечать зібраним доказам і розцінюються судом як спроба обвинуваченого уникнути від передбаченої законом відповідальності за вчинений злочин.
Не відповідають дійсності, як правильно стверджує прокурор при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, доводи апеляційної скарги щодо не підтвердження доказами, дослідженими під час судового розгляду, висновки суду про порушення обвинуваченим вимог пп. «б» п.12 та п.33 (недотримання вимог дорожніх знаків 2.5. та 3.29.) ПДР України, оскільки судом першої інстанції досліджено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 липня 2017 року, відповідно до якого зазначено, що у місці ДТП проходять ремонтні роботи, у зв`язку з чим встановлені тимчасові дорожні знаки: НОМЕР_4 ., 2.5., 1.37., 3.29. «50км/год» (всі дорожні знаки на жовтому фоні).
Доводи апеляційної скарги захисника щодо суперечностей в показаннях потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , як слушно зауважує прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції, також не відповідають дійсності; крім показань потерпілих судом при розгляді даного кримінального провадження повно, всебічно і неупереджено досліджено всі докази в сукупності, зокрема, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № 3.1-561/17 від 28 серпня 2017 року зіткнення автомобіля BMW відбулось між передньою лівою частиною автомобіля BMW і лівою боковою частиною автомобіля Citroen Jumpy, та між передньою частиною автомобіля Chevrolet Lacetti та правою боковою частиною автомобіля BMW. Крім того, колегія суддів вважає дані доводи захисника такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказані потерпілі були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і допитані судом в судовому засіданні суду першої інстанції 17 січня 2018 року відповідно до журналу судового засідання (Т.№ 2, а.м.п.84 - 88) та наявного у матеріалах кримінального провадження носія інформації (диска), на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано судове засідання, а також дане кримінальне провадження у відповідності до ст. 22 КПК України здійснювалось на основі змагальності сторін, а судом були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, зокрема, під час допиту потерпілих у цьому кримінальному провадженні обвинувачений та захисник мали право і можливість ставити потерпілим запитання, спрямовані на з`ясування достовірності їхніх показань.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду і належно оціненими судом першої інстанції.
За наведеного, кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України є вірною.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.
На думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, визначене місцевим судом обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований йому злочин, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд, врахувавши вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_13 від відбування призначеного основного і додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 вказаного Закону.

Висновок суду щодо вирішення цивільних позовів, а саме: задоволення повністю цивільного позову управління СБ України в Рівненській області до ОСОБА_13 про стягнення майнової шкоди в сумі 149 086,68 грн.; часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_7 до обвинуваченого та стягнення матеріальної шкоди в сумі 1729,60 грн. і 50000 грн. моральної шкоди; часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_6 до обвинуваченого та стягнення матеріальної шкоди в сумі 57830,37 грн. і 150000 грн. моральної шкоди; часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_8 до обвинуваченого та стягнення матеріальної шкоди в сумі 2505,64 грн. і 50000 грн. моральної шкоди є обґрунтованим, оскільки вказані витрати понесені цивільним позивачем та потерпілими документально та фактично підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами, та, виходячи з засад розумності, виваженості справедливості, суд прийшов до правильного висновку про стягнення вказаного відшкодування моральної шкоди потерпілим.
Даних висновків суду першої інстанції щодо відповідного задоволення цивільних позовів ні, представник цивільного позивача, ні потерпілі і їх представники в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечили і в апеляційному порядку вирок суду не оскаржували.
Потерпілі підтвердили, що внаслідок ДТП, події якої мали місце 26 липня 2017 року, отримали тілесні ушкодження (відповідно до досліджених судом першої інстанції висновків судово-медичних експертиз ОСОБА_8 і ОСОБА_7 отримали середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалості розладу здоров`я (№828 від 06 вересня 2017 року; №829 від 07 вересня 2017 року, відповідно), а ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя (№909 від 26 вересня 2017 року), у зв`язку з чим перебували на стаціонарному і амбулаторному лікуванні, проходили реабілітаційні курси і потребують надалі лікування, що не виключає подальших додаткових витрат. Зазначили, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень стан їх здоров`я погіршився, це вплинуло і на їх службову діяльність, зокрема, потерпілий ОСОБА_6 вказав, що йому загрожувало звільнення з військової служби за станом здоров`я.
За наведеного доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування і закриття кримінального провадження не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_13 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3