Номер провадження: 11-сс/813/1060/19
Номер справи місцевого суду: 520/2631/19 1-кс/520/6966/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_7 ,
представника власників майна адвоката ОСОБА_8 ,
власників майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001134, внесеному до ЄРДР 17.12.2018 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна, вилученого 31.05.2019 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .
Своє рішення про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно слідчий суддя мотивував наявністю достатніх підстав вважати, що майно є об`єктом кримінально протиправних дій, набуто злочинним шляхом, тому зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі представник власника майна - адвокат ОСОБА_8 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що:
- викладені у клопотанні слідчого відомості не підтверджуються долученими до клопотання матеріалами;
-клопотання слідчого та матеріали кримінального провадження не містять відомості про те, що вилучене під час обшуку майно є предметом кримінального правопорушення, яке розслідується;
- слідчим суддею не надано уваги тому, що ОСОБА_9 є фізичною-особою підприємцем, який займається саме продажем різноманітного асортименту товарів, і накладення арешту на вилучене під час обшуку майно перешкоджає його господарській діяльності;
- слідчий суддя не взяв до уваги надані стороною захисту докази, які свідчать про законність придбання ОСОБА_9 арештованого майна.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ власника майна та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя при розгляді клопотання не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону щодо повноти, всебічності та об`єктивності розгляду клопотання, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про необхідність накладення арешту на майно.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

У клопотанні слідчого зазначено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001134, внесеному до ЄРДР 17.12.2018 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України, за фактом таємного та відкритого викрадення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 майна потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 з подальшою реалізацією викраденого майна фізичним особам-підприємцям ОСОБА_22 та ОСОБА_9 . Крім того, долученими до клопотання слідчого розсекреченими матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій підтверджується викрадення та збут такого майна ФОП ОСОБА_9 підозрюваними ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Згідно з поясненнями потерпілих, викрадені у них човникові двигуни не були новими, а перебували у експлуатації та використанні.

У клопотанні слідчого зазначено, що в ході досудового розслідування зібрані докази, які дають достатні підстави вважати, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, здобуто злочинним шляхом.

Разом з цим, в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 були виявлені та вилучені нові човникові двигуни, запаковані у коробки, без ознак перебування у використанні. Зазначені двигуни слідчим не розпаковувались та не оглядались, на впізнання потерпілим не пред`являлись.

Крім того, апеляційний суд визнає слушними доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування слідчим суддею доказів сторони захисту про законність придбання ФОП ОСОБА_9 вилученого в ході обшуку майна, на підтвердження слідчому судді були надані копії накладних на зазначені двигуни.

Апеляційний суд вважає, у клопотанні слідчого не розкрито, яке відношення зазначене у клопотанні слідчого майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів не є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, здобуто злочинним шляхом, клопотання та долучені матеріали не містять.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя дійшов передчасного висновку про те, що зазначене у клопотанні слідчого майно має відношення до даного кримінального провадження, оскільки згідно з матеріалами справи відсутні достатні підстави вважати, що це майно було набуте злочинним шляхом та має відношення до кримінального правопорушення.

Вищевикладені обставини були залишені поза увагою слідчого судді при прийнятті оскаржуваного рішення, їм не була надана належна правова оцінка, внаслідок чого слідчим суддею зроблений висновок про наявність правових підстав для накладення арешту на майно, який суперечить обставинам справи.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, серед іншого, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
У відповідності до п.2 ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, в тому числі якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене не у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах ОСОБА_9 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.06.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001134, внесеному до ЄРДР 17.12.2018 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна, вилученого 31.05.2019 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0001134, внесеному до ЄРДР 17.12.2018 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4