Провадження №1-кп/193/96/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
03 вересня 2019 року смт.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської областіу складі
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в сел. Софіївка кримінальне провадження №0000260 від 12 червня 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , по ч. 2 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , оскільки строк тримання під вартою закінчується 07 вересня 2019 року.

Прокурор при вирішенні зазначеного питання вказує на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину,крім того звертає увагу суду на наявність ризиків, передбаченихст. 177 КПК України, які на данний час не зменшились, а тому просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 терміном на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо поданого прокурором клопотання заперечує .

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо поданого прокурором клопотання заперечує, просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою , в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60)

Відповідно до ст. 331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службові особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років, а також враховує характер вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177, 178, 183 КПК України, та враховуючи, що мета, підстави, що стали обставиною для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою є й надалі актуальними, обвинувачений не працює, не одружений, що свідчить про його слабкі соціальні зв`язки, буде мати можливість незаконно впливати на свідків,інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить висновку про доцільність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Судом також враховується суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельєр проти Франції».

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 177, 183, 197, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 листопада 2019 року до 15 години 15 хв..

Копію ухвали надати сторонам та направити для виконання в частині продовження строку застосування запобіжного заходу начальнику Криворізької установи виконання покарань № 3 УДПтСУ у Дніпропетровській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1