Номер провадження: 11-сс/813/1769/19
Номер справи місцевого суду: 509/2402/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.10.2019 р., якою в рамках кримінального провадження №0000776 від 01.05.2019 р. відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із вищою освітою, працюючого ТОВ «Добре борошно» менеджером з маркетингу, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000776 від 01.05.2019 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком до 09:15 год. 13.12.2019 року із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи своє рішення про можливість застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що, хоча останній й обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, проте органом досудового розслідування не було доведено недостатності обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, є громадянином України, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи та з ГО «На благо Одеси», членом якої він є, має на утриманні бабусю-інваліда 2 групи, яка потребує піклування у зв`язку із перенесеною травмою; 15.10.2019 р. підозрюваний добровільно з`явився до органів досудового розслідування та пояснив, що в період часу з 02.05.2019 р. по 14.10.2019 р. знаходився в м. Хобі республіки Грузія для надання допомоги бабусі у післяопераційний період; останнього не було належним чином повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки повідомлення про підозру не вручалось йому ні особисто, ні надсилалось поштою на адресу постійного місця проживання та реєстрації.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження у зв`язку із залишенням слідчим суддею поза увагою того, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, 02.05.2019 р. покинув території України, був затриманий та доставлений до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, бабуся підозрюваного проживає в Грузії, що може унеможливити виконання останнім покладених на нього обов`язків, судом не досліджено документів, що дають право підозрюваному проживати за місцем домашнього арешту.
Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначив, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, є необґрунтованою та невмотивованою з огляду на наступне:
- слідчий не надав доказів того, що 08.05.2019 р. та 13.05.2019 р. мало місце вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри в спосіб, передбачений КПК України, а також не надав доказів отримання останнім повістки для здійснення зазначеної процесуальної дії;
- на спростування доводів прокурора про існування ризиків відносно ОСОБА_9 стороною захисту були надані численні докази поважності причини його виїзду за межі України 02.05.2019 р., в той час як він не мав жодного процесуального статусу в рамках зазначеного кримінального провадження, зокрема, для надання допомоги в лікуванні бабусі ОСОБА_12 1943 р.н., проживаючої в Грузії, у зв`язку із отриманою нею травмою;
- органом досудового розслідування не було доведено того, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки його підзахисного, натомість, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що останній раніше не судимий, є громадянином України, має постійне місце проживання та реєстрації в м. Одесі, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи, а також з ГО «На благо Одеси», членом якої він є; до моменту виїзду за межі України був офіційно працевлаштований; 15.10.2019 р. добровільно з`явився до органів досудового розслідування, що підтверджується протоколом затримання ОСОБА_9 у приміщенні відділу поліції в присутності захисника; домашній арешт застосований за місцем реєстрації підозрюваного;
- на теперішній час у органів досудового розслідування взагалі відсутні вагомі докази щодо вчинення його підзахисним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
З огляду на викладене захисник просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку підозрюваного та захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону загалом виконав та врахував їх при постановленні ухвали, однак, дійшовши обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, безпідставно зазначив в оскаржуваній ухвалі про відсутність в зазначеному провадженні жодних доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, адже само по собі застосування запобіжного заходу, відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України, передбачає наявність обґрунтованої підозри та певних ризиків.
Так, в ухвалі слідчого судді містяться значні суперечності, зокрема, сам факт застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби та посилання в ухвалі на вищенаведені положення ч. 4 ст. 194 КПК України (а.с. 89) свідчить про визнання та згоду слідчого судді із фактом доведеності в зазначеному провадженні органом досудового розслідування наявності обґрунтованої підозри у вчиненні останнім інкримінованого йому злочину та існування хоча б одного із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зважаючи на фактичне зазначення в ухвалі про недоведеність вказаних ризиків (а.с. 91).
При цьому, апеляційний суд наголошує на порушенні в цьому випадку при постановленні оскаржуваної ухвали принципу презумпції невинуватості особи, закріпленого ст. 62 Конституції України (далі КУ) та ст. 17 КПК України.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 62 КУ та ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Проте, як вбачається зі змісту ухвали (а.с. 88), слідчий суддя констатував, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та його вина на теперішній час підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. Далі, слідчий суддя констатує, що ОСОБА_9 вчинив особливо тяжкий злочин, відповідальність за вчинення якого передбачена у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років.
Таким чином, в даному випадку, на переконання колегії суддів, наявне порушення принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оскільки особа визнається винуватою у вчиненні інкримінованого злочину тільки шляхом дослідження та оцінки зібраних доказів під час стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, в результаті якого вина встановлюється, у разі наявності до того підстав, обвинувальним вироком суду, тому слідчий суддя в даному випадку вийшов за межі своїх повноважень та безпідставно й передчасно констатував винуватість підозрюваного ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування злочину, чим також допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не є на теперішній час предметом оскарження в апеляційному порядку, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування підозра є обґрунтованою та полягає у тому, що він 01.05.2019 р. о 03 год., під час вживання спиртних напоїв, в ході виниклої на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між ним та ОСОБА_13 сварки на танцювальному майданчику, розташованому у готелі «Чорне Море» за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Грибівка, Золотий Бугаз, Масив-17, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, кулаком правої руки наніс ОСОБА_13 один удар у лобну частину голови, в результаті чого останній впав на підлогу, втративши свідомість та в подальшому, у зв`язку із погіршенням стану, був госпіталізований до Овідіопольської Центральної районної лікарні в Одеській області, де в результаті оперативного втручання були усуненні наслідки спричинених тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу в головний мозок потерпілого; від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню, субдуральної гематоми зліва, коми ІІ стадії, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечними для життя в момент їх спричинення, потерпілий ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07:35 год. у реанімаційному відділенні Одеської обласної клінічної лікарні.
Зазначена підозра підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого та наданими апеляційному суду, зокрема: протоколами допиту свідків ОСОБА_14 від 07.05.2019 р., ОСОБА_15 від 08.05.2019 р. (а.с. 12-13 та 14-15), довідками КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» (а.с. 8-9) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Разом з тим, слідчий суддя вірно зазначив в ухвалі, що сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому апеляційний суд, не погоджується із висновком слідчого судді про відсутність в зазначеному провадженні жодних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначає, що в даному випадку існує доведений органом досудового розслідування ризик того, що підозрюваний може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, обумовлений тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, пов`язаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та особи здоров`я, що потягло смерть потерпілої особи, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років; після нанесення 01.05.2019 р. потерпілому ОСОБА_13 тілесного ушкодження 02.05.2019 р. покинув території України, був оголошений в розшук та на підставі ухвали слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.05.2019 р. був затриманий лише 15.10.2019 р. о 09:15 год. (а.с. 23-25).
Проте, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Натомість, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді про те, що підозрюваний ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, позитивні характеристики з місця проживання та роботи та з ГО «На благо Одеси», членом якої він є (а.с. 34-36), має на утриманні бабусю-інваліда 2 групи, яка потребує піклування у зв`язку із перенесеною травмою (а.с. 38-39), працевлаштований з 01.11.2019 р в ТОВ «Добре борошно» менеджером з маркетингу, має вищу освіту.
Також, прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_9 умов обраного йому оскаржуваною ухвалою слідчого судді запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Останній тричі з`явився до апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що застосований відносно нього слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в достатній мірі може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.
Разом із тим, при застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу, слідчий суддя припустився помилки при обчисленні строку його дії.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
При цьому, ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
В свою чергу, п. 3 абз. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України встановлює, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Згідно з положеннями ч. 3 зазначеної ст. 219 КПК України, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження не включається у строки, передбачені цією статтею.
Із аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону, можна дійти висновку, що строк застосування запобіжного заходу не повинен перевищувати строку досудового розслідування кримінального провадження.

З матеріалів провадження та повідомленої апеляційному суду прокурором інформації вбачається, що ОСОБА_9 було вперше повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України 08.05.2019 р. (а.с. 4), постановою слідчого кримінальне провадження було зупинено 28.05.2019 р. у зв`язку із розшуком підозрюваного та 15.10.2019 р. поновлено у зв`язку із його затриманням.

Отже, з моменту повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України 08.05.2019 р. до моменту зупинення кримінального провадження 28.05.2019 р. пройшло, відповідно до положень ч. 5 ст. 115 КПК України, 20 днів, а, враховуючи вищевикладені положення ст. 219 КПК України та дату відновлення провадження 15.10.2019 р., строк досудового розслідування зазначеного провадження спливає 24.11.2019 року.

Проте, із резолютивної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя визначив строк дії ухвали про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.12.2019 р., тобто поза межами строку досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відтак, аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведеного ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також особу підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого та загалом законного висновку про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, проте допустився помилок, безпідставно зазначивши в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали про відсутність в зазначеному провадженні жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України, передчасно встановивши винуватість останнього у вчиненні інкримінованого злочину та обчисливши строк застосування запобіжного заходу поза межами строку досудового розслідування, допустивши таким чином істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.
В свою чергу, приймаючи до уваги обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність доведеного ризику можливого переховування останнього від органів досудового розслідування та суду, а також характеристику особи підозрюваного, колегія суддів вважає за можливе застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 24.11.2019 р. в межах строку досудового розслідування із покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України визначає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 219, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.10.2019 р., якою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосувати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 24.11.2019 року включно за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 20 год. до 06 год. наступної доби.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_9 строком до 24.11.2019 р. наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;
- не відлучатись з м. Одеси без дозволу слідчого;
- повідомляти слідчого та прокурора про зміну місця проживання та роботи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4