КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5304/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
31 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року, -
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 18 жовтня 2019 року включно, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кіровоградської області, Онуфріївського району, с. Успенка, українця, громадянина України, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги підозрюваний зазначає про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, через відсутність доказів його вчинення, та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує про відсутність обгрунтування неможливості застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу та відсутність відомостей про те, що він буде порушувати чи порушував покладені на нього процесуальні обов`язки. Додає, що у повідомленні про підозру не зазначено фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення.
Далі в апеляційній скарзі підозрюваний звертає увагу суду на те, що слідчим суддею не враховано вид його діяльності та дані про його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, працює, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, на утриманні має трьох малолітніх дітей та дружину, яка має незадовільний стан здоров`я, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Додає, що вину не визнає.
Крім того, підозрюваний зазначає про відсутність правових підстав для застосування стосовно нього запобіжного заходу. Вказує, що слідчим проігнорована заява про залучення захисника під час обшуку, а вилучені у квартирі під час обшуку предмети можливо залишені іншими особами, які мали доступ до сейфу. Додає, що клопотання сторони обвинувачення побудоване на припущеннях та розглянуто слідчим суддею формально.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга підозрюваного задоволенню непідлягає, виходячи з наступного.
20.08.2019 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
23.08.2019 слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року задоволено та застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 18 жовтня 2019 року включно.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст. 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Під час розгляду клопотання, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненніпідозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься у клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як домашній арешт, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Твердження підозрюваного про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, через відсутність доказів вчинення інкримінованого злочину, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у протоколі обшуку від 24.04.2019, висновку експерта від 14.06.2019 за № 8-2/445, поясненнях ОСОБА_8 від 24.04.2019, протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 20.08.2019, повідомленні про підозру ОСОБА_8 від 20.08.2019.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання сторони обвинувачення, оскільки слідчим в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу, а тому доводи апеляційної скарги підозрюваного стосовно недоведеності неможливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, слід визнати непереконливими.
Доводи підозрюваного щодо відсутності ризиків його неналежної процесуальної поведінки містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати необгрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.
Твердження підозрюваного про те, що він не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та свідчить про правильність застосованого запобіжного заходу, з урахуванням доданих до клопотання матеріалів та конкретних обставин даного провадження.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Посилання апелянта на наявність у нього дружини, яка має незадовільний стан здоров`я, трьох малолітніх дітей, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, працює, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, вид діяльності підозрюваного, були предметом дослідження слідчого судді, у зв`язку з вимогами ст. 178 КПК України та не свідчать про можливість запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки шляхом застосування менш обтяжливого запобіжного заходу.
Посилання підозрюваного на те, що він не визнає свою вину, колегія суддів визнає передчасними, з урахуванням того, що питання доведеності вини не є предметом розгляду на цій стадії кримінального провадження, тому слідчий суддя не має надавати йому оцінку, що і мало місце під час розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги в частині невідповідності клопотання слідчого вимогам КПК України, слід визнати непереконливими, з урахуванням його відповідності вимогам ч. 1 ст. 184 КПК України. З цих же підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги з приводу того, що клопотання сторони обвинувачення побудоване на припущеннях.
Твердження підозрюваного про те, що ЄРДР не містить відомостей про придбання вилучених предметів, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини не ґрунтуються на вимогах закону.
Посилання апелянта на те, що він володіє зброєю та має на неї дозвіл, не є визначеною законом самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з урахуванням доданих до клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.
Твердження автора апеляційної скарги про те, що слідчим суддею клопотання сторони обвинувачення розглянуто формально, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення, яке, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Посилання підозрюваного ОСОБА_8 на те, що слідчим проігнорована його заява про залучення захисника під час обшуку, слід визнати необгрунтованими, оскільки, у відповідності до протоколу обшуку від 24.04.2019, ОСОБА_8 дійсно виявив бажання присутності під час обшуку адвоката ОСОБА_22 , зателефонувавши останньому, проте захисник прибути на вказану процесуальну дію не зміг, про що зазначено у протоколі. Крім того, відповідно до вказаного протоколу, пропозицій та зауважень від ОСОБА_8 з будь-якого приводу не надходило.
Твердження апелянта про те, що вилучені у квартирі під час обшуку предмети можливо залишені іншими особами, які мали доступ до сейфу, підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.
Твердження підозрюваного про те, що у повідомленні про підозру не зазначено фактичні обставини кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.
Враховуючи наведене, доводи підозрюваного щодо незаконності ухвали слідчого судді, є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у вигляді домашнього арешту в певний період доби, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.
З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби та належним чином мотивував своє рішення.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Керуючись ст.ст. 176 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 18 жовтня 2019 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4