Провадження № 1-кс/344/8650/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, яка полягає у відмові в переданні вилученого майна на відповідальне зберігання,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся в суд із скаргою в якій просить визнати бездіяльність слідчого Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області щодо відмови у переданні йому на відповідальне зберігання автомобіль марки Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження №0002379 від 18.06.2018 року.

18.06.2018 року автомобіль марки Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 було вилучено протоколом огляду місця події у скаржника. Відомості про накладення арешту на авто не вказані, тому відсутні підстави для його подальшого зберігання у відділі поліції.

Скаржник та його адвокат в судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомленим, прохали розгляд скарги проводити без їх участі. Відтак враховуючи вимоги КПК щодо часових меж розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу по суті з постановленням ухвали, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Слідчий Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області в судове засідання будучи повідомленим не з`явився, подав заяву за змістом просив проводити розгляд скарги без його участі та вказав, що дане кримінальне провадження на даний час закрито.

Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

04 вересня 2019 року скаржник звернувся до слідчого Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про повернення йому тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля марки Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 на відповідальне зберігання, однак відповіді не отримав.

11 вересня 2019 року слідчий Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області повідомив адвоката скаржника про те, що дане кримінальне провадження на даний час закрито, а доля вилученого протоколом огляду майна не входить в компетенцію слідчого.

Згідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як встановлено вищезазначений автомобіль було вилучено 18.06.2018 року.

Слідчому судді не надано доказів, про те, що на вказане майно слідчий звертався до слідчого судді в межах строків встановлених ч.5 ст.171 КПК України, та на нього накладався арешт.

За таких умов у кримінальному провадженні №0002379 від 18.06.2018 року здійснювалось зволікання при виконанні ст.169 КПК України, щодо припинення тимчасового вилучення майна.

При цьому слідчий зазначає, що кримінальне провадження на даний час закрито у зв`язку із спливом строків досудового розслідування.

В той же час ч.6 ст.9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження. Відповідно до ч.3 ст.174 КПК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Разом з тим, у даному випадку вбачається, що постанова про закриття кримінального провадження була винесена, однак питання про повернення вилученого майна (автомобіля) не вирішувалось.

Водночас ст.ст. 7, 16 КПК України встановлюють, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 р., при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина. На час подання і розгляду даного клопотання у держави відсутні будь-які причини утримувати автомобіль, який перебуває у правомірному володінні ОСОБА_4 .

Враховуючи, що відсутні достатні підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, вважаю, що клопотання про передачу майна на відповідальне зберігання підлягає до задоволення.

За таких обставин приходжу до переконання про обгрунтованість скарги в частині зобов`язання органу досудового розслідування передати ОСОБА_4 на відповідальне зберігання автомобіль марки Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відтак, враховуючи вищенаведене, вважаю, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 220, 303, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити.

Зобов`язати орган досудового розслідування передати ОСОБА_4 на відповідальне зберігання автомобіль марки Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1