ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2387/19 Справа № 201/2602/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000330 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною вищою освітою, заміжньої, раніше не судимої, пенсіонера,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року ОСОБА_10 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн. (п`ять тисяч сто гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Вирішено питання щодо речових доказів та питання щодо розподілу судових витрат.
Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення майнової і матеріальної шкоди - залишено без розгляду для його уточнення і вирішення в порядку цивільного судочинства.
Як встановлено судом, ОСОБА_10 06 лютого 2019 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем Тойота Авенсіс, д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась в Соборному районі у м. Дніпрі по вул. Космічній з боку вул. Набережної Перемоги в напрямку вул. Запорізьке шосе.
Під час руху водій ОСОБА_10 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахувала дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впоралась із керуванням, в некерованому стані виїхала на призначений для зустрічного руху бік дороги та в районі будинку №30, скоїла зіткнення з автомобілем ВАЗ-211140, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_7 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла, синця в середній третині лівої вушної раковини, синця на тильній поверхні правої кисті, відкритого багатоуламкового перелому лівого надколінника зі зміщенням уламків та ушкодженням капсули колінного суглобу, забійно-рваної рани по передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №607е від 25 лютого 2019 року, за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/170 від 25 лютого 2019 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля Тойота Авенсіс ОСОБА_10 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля Тойота Авенсіс ОСОБА_10 визначалася виконанням нею вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України і у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б їй їх виконати. При заданому механізмі події, дії водія автомобіля Тойота Авенсіс ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-211140 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР України. При заданих вихідних даних, водій автомобіля ВАЗ-211140 ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Тойота Авенсіс шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. В діях водія автомобіля ВАЗ-211140 ОСОБА_7 при заданому механізмові пригоди, не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились б в причинному зв`язку з настання даної ДТП.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом - автомобілем Тойота Авенсіс, д.н.з. НОМЕР_3 , згідно висновку судово авто-технічної експертизи порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: п. 12.1 - Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, невиконання яких, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Дії обвинуваченої ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року в частині залишення цивільного позову без розгляду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд першої інстанції незаконно відмовив в такому позові з підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.
Позиції учасників судового провадження.
Потерпілий та представник потерпілого апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Прокурор вирішення питання апеляційної скарги потерпілого в частині цивільного позову залишив на розсуд суду.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку та пояснення учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України особі, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Так, потерпілим в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_10 було подано цивільний позов, згідно змісту якого ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 17232,31 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_7 надав до цивільного позову квитанції, які свідчать про витрати на придбання ліків та витратних матеріалів для проведення операції.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 6 Закону України Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 22 Закону України Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як було встановлено судом першої інстанції, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 застрахована в АТ СК Мега-Гарант, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Тобто, із вищенаведеного вбачається, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченої застрахована в АТ СК Мега-Гарант, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_10 по суті є страховим випадком, а тому відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП в межах цивільно-правових відносин відбувається страховиком в межах суми страхового полісу. У випадку, якщо матеріальний збиток завданий внаслідок ДТП страховий поліс винної особи не покриває, сторона, якій завдано матеріальні збитки, має право на звернення із позовом про відшкодування матеріальної шкоди, зокрема, різниці між відшкодованою сумою страховиком та фактично понесеними витратами.
Водночас, потерпілим при подачі цивільного позову відповідно до ст. ст. 76 81 ЦПК України не було подано допустимих, достатніх та належних доказів на звернення із відповідною заявою до АТ СК Мега-Гарант про повідомлення про настання страхового випадку та виплати матеріального збитку, що позбавляє можливості визначити чи проводились взагалі будь-які виплати потерпілому в межах страхового полісу.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства, при цьому роз`яснити потерпілому його право на захист своїх майнових прав та інтересів, із подачею усіх необхідних доказів відповідно до ст. ст. 76 81 ЦПК України в обґрунтування заявлених ним позовних вимог про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди.
З висновками суду першої інстанції щодо залишення позовної заяви в межах даного кримінального провадження без розгляду, колегія суддів не погоджується, з огляду на положення ст. 257 ЦПК України, якою передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо:
- позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності;

- позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

- належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи;

- у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

- позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду;

- між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

- дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява;

- провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк;

- позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору;

- позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду;

- після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;

- між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Тобто, відповідно до ст. 257 ЦПК України підстави з метою уточнення в порядку цивільного судочинства для залишення позову без розгляду, як зазначив суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку, вказаною нормою не передбачено, а тому в цій частині колегія суддів вважає вирок суду необґрунтованим та постановленим із порушенням норм цивільного процесуального законодавства України, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність скасувати судове рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Тож, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2019 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3