Провадження № 1-кс/643/6789/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2019 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 вивчивши клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
встановив:

До Московського районного суду м. Харкова 16.10.2019 надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить скасувати арешт майна, зазначеного в клопотанні; у разі задоволення його клопотання, зобов`язати прокурора Харківської області ОСОБА_4 негайно повернути вилучене майно.

Слідчий суддя, вивчивши подане клопотання, доходить висновку про необхідність повернення даного клопотання, виходячи з наступного.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У рішенні у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна мають право заявити лише підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна.

Таким чином, вказаною нормою КПК надано вичерпний перелік осіб, що мають право подавати клопотання про скасування арешту майна.

Клопотання про скасування арешту майна може подати особа, віднесена ч. 1 ст. 174 КПК України до осіб, котрі мають право на подачу такого клопотання.

Однак до клопотання не долучено жодного документа, на підтвердження права заявника звернутися з зазначеним клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За змістом ч. 2, ч. 6 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що заявником не доведено право звернення до суду із клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, що є підставою для повернення даного клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 2, 7, 26, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна - повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1