ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1982/19 Справа № 192/310/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому матеріали провадження за апеляційної скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Василівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія № 21», -

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що характеристика засудженого та відомості про його особу не вказують на те, що ОСОБА_5 став на шлях виправлення, а його поведінка зазнала позитивних змін, тому підстави для застосування положень ст. 82 КК України відсутні.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та застосувати до нього положення ст. 82 КК України.
Вимоги скарги засуджений обґрунтовує тим, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він працевлаштований, за час відбування покарання має 2 заохочення та стягнень не має, характеризується позитивно, приймає активну участь у житті установи, свою вину у вчиненні злочину, за який його засуджено, визнав та став на шлях виправлення. Окрім цього, суд залишив поза увагою й те, що за час перебування в установі він одружився. На переконання ОСОБА_5 , він довів своє виправлення, а тому наявні підстави для заміни призначеного йому покарання більш м`яким.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Згідно з вимогами ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі та стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та лише після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом умисний тяжкий злочин.

На переконання колегії суддів, при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суд першої інстанції в повній мірі дотримався наведених вимог закону.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією 1/2 частини майна. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2016 року йому зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16 жовтня 2014 року по 21 травня 2015 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дня позбавлення волі.
Поряд із цим, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 за період перебування у слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, допустив одне порушення режиму утримання, за що мав одне стягнення, заохочень не мав.
В Солонянській виправній колонії № 21 засуджений знаходиться з 04 червня 2015 року. ОСОБА_5 працевлаштований старшим днювальним відділення СПС, до праці ставиться задовільно. За час відбування покарання характеризується задовільно, порушень режиму утримання не допускав, стягнень не має, має два заохочення, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, має охайний зовнішній вигляд під контролем адміністрації, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду використання їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із благоустрою установи, під контролем. Окрім цього, бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційного виховного впливу «Духовне відродження». При цьому, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, вважає свій рівень достатнім. Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, але робить це формально. Підтримує зв`язки рідними шляхом листування та побачень.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення є обґрунтованим.

Враховуючи особу засудженого, який характеризується задовільно, його участь в житті установи виконання покарань, наявність лише двох заохочень за досить тривалий час відбування покарання, підстави для застосування щодо нього ст. 82 КК України відсутні.

Вирішуючи питання обґрунтованності доводів скарги засудженого, суд виходить також й з того, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується не вперше та наразі відбуває покарання, зокрема, за вчинення тяжкого злочину.

На думку колегії суддів, заміна призначеного покарання на більш м"яке не буде сприяти досягненню мети кримінального покарання, зазначеній у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме, виправленню засудженого, а також, запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що не суперечать фактичним обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4