ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/1895/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/722/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 03 липня 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2016 року та вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року за ч.3 ст. 185, ст.71 КК України, у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання, виходив із того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що працевлаштований, приймає активну участь у роботах з благоустрою відділення, дотримується встановлених правил поведінки, з повагою ставиться до адміністрації установи, має три заохочення та два стягнення.
Вину у скоєному злочині визнає повністю, щиро розкаюється.
На думку засудженого, він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, засудженого, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2016 року та вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року за ч.3 ст. 185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 09 червня 2016 року по 03 травня 2017 року. Початок строку: 09 червня 2016 року. Кінець строку: 14 серпня 2020 року.
На день подачі подання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 частини призначеного йому покарання.
У січні 2018 року установою виконання покарання було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
В грудні 2018 року установою виконання покарання було відмовленоОСОБА_7 у поданні до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення, як такому, що не став на шлях виправлення.
На час розгляду судом подання установою виконання покарань ОСОБА_7 характеризується посередньо.
Згідно характеристики засуджений має 3 заохочення за дотримання правил поведінки та 2 стягнення за зберігання заборонених предметів, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, участі у суспільно-корисній праці по ремонту та благоустрою відділення не приймає, до представників адміністрації ставиться ввічливо, працевлаштований, участі у громадському житті відділення участі не приймає, підтримує соціальні зв`язки.
За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий 1)вироком Славутського районного суду Хмельницької області від 02 квітня 2010 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.162, ст.70, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки; 2)вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 січня 2016 року за ч.2 ст.186, ст.75, ст.76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
Отже, засуджений ОСОБА_7 двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але на шлях виправлення на став та знову вчинив умисний корисливий злочин в період умовно-дострокового звільнення, тобто незважаючи на поблажливе ставлення держави до себе через застосування заохочувальної норми.
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Посилання апеляційної скарги засудженого про те, що він приймає активну участь у роботах з благоустрою відділення та дотримується встановлених правил поведінки суперечать матеріалам провадження.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 03 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4