Справа № 732/1374/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/655/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження №42.016.270.000.000.186, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дібрівне, Городнянського району Чернігівської області, проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Цим вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України та виправдано.

Речові докази не надавалися.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, у державних органах влади та управління, їх структурних підрозділах на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України. ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, у державних органах влади та управління, їх структурних підрозділах на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки та покладенням обов`язків, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України. Судові витрати стягнути з обвинувачених, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, залишивши їх у матеріалах судової справи. Також просить повторно дослідити докази, надані стороною обвинувачення в суді першої інстанції, та допитати свідків обвинувачення, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .. Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, суд незаконно виправдав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не навівши переконливих доводів для їх виправдання, в той час як стороною обвинувачення надані докази, які повністю доводять вину обвинувачених і логічно узгоджуються між собою. Звертає увагу апеляційного суду на показання свідка ОСОБА_10 , які місцевий суд визнав суперечливими, що не відповідає дійсності, оскільки даний свідок очевидець подій. Що ж стосується показань свідка ОСОБА_22 , то навпаки вважає їх суперечливими і такими, що покликані притягнути ОСОБА_23 до відповідальності через неприязне відношення як до особи що має відповідати за можливу крадіжку речей з його будинку. Крім того, вказує на показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_20 , які залишені поза увагою суду, а саме на предмет причетності ОСОБА_15 до скоєння крадіжки у Пиниці. Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 вказують на спокійну поведінку потерпілого, чим фактично спростовують опір працівникам поліції. Також апелянт акцентує увагу апеляційного суду на тому, що рішення про адміністративне затримання та затримання ОСОБА_23 за ст. 208 КПК України на той час не приймалося, воно потребувало погодження як з керівництвом так і з прокуратурою. При прийнятті рішення прокурор просить звернути увагу і на показання свідка ОСОБА_13 , який повідомив що не пам`ятає чи втікав ОСОБА_23 чи його відпустили, що свідчить про приховування інформації, оскільки жодні заходи щодо розшуку в разі втечі не вживалися, проте цим показанням оцінки взагалі не надано. Спираючись на показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які були понятими на слідчих експериментах, та з урахуванням переглянутих матеріалів, з приводу яких у сторони захисту не виникло зауважень, судом фактично встановлено оригінальність відеозаписів, а тому висновок суду про їх недопустимість як доказу суперечить положенням ст. 374 КПК України. Показання свідка ОСОБА_12 вважає сумнівними, оскільки вони не відображають дійсної картини перебігу подій, а показання свідка ОСОБА_14 суд взагалі не оцінив, а вони б підтвердили неправомірність дій обвинувачених. Окрім показань свідків, вина обвинувачених підтверджується заявою потерпілого, слідчими експериментами, висновком експертів про отримані ОСОБА_23 та ОСОБА_10 тілесні ушкодження в той день за встановлених обставин. Отже, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на рішення, що свідчить про невідповідність його висновків фактичним обставинам. Також судом не в повному обсязі дотримано вимоги ст. 374 КПК України щодо змісту вироку, а саме не вирішено долю речових доказів. Судом як в мотивувальній так і резолютивній частині не зазначено підстав виправдання обвинувачених, а саме у зв`язку з недоведеністю вини чи у зв`язку з відсутністю в їх діях складу злочину.

На дану апеляційну скаргу адвокатом ОСОБА_26 , в інтересах ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_6 , подано заперечення.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення у сфері службової діяльності.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у перевищенні влади, вчиненому групою осіб, тобто умисному вчиненні працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходили за межі наданих їм прав та повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадянина ОСОБА_23 , та супроводжувалось стосовно потерпілого насильством, було болісним і таким, що ображає особисту гідність потерпілого, за відсутності ознак катування.

За даними обвинувального акту, 10 червня 2016 року, близько 21 год. 10 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, здійснював оперативну допомогу слідчо-оперативній групі Городнянського ВП Менського ВП Головного управління Національної поліцій в Чернігівській області при проведенні виїзду за заявою ОСОБА_22 щодо вчинення крадіжки речей з його будинку АДРЕСА_3 .

В ході здійснення вказаної допомоги ОСОБА_6 , спільно з місцевим дільничним інспектором поліції Городнянського ВП Менського ВП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_7 , діючи на власний розсуд, прибули до домогосподарства АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_23 , з метою перевірки причетності його до вчинення крадіжки у ОСОБА_22 ..

Того ж дня, близько 21 год. З0 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_27 , в порушення вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Кримінально-процесуального кодексу України зайшли до вказаного господарства без належно для того дозволу та відразу здійснили фактичне затримання ОСОБА_23 , який спав, та застосували до нього спеціальний засіб «кайданки», без належних для того підстав.

Виводячи фактично затриманого ОСОБА_23 з домогосподарства на вулицю, ОСОБА_6 та ОСОБА_27 безпідставно нанесли йому тілесні ушкодження по різним частинам тіла: голові, плечам, спині та ногам. Також нанесли тілесні ушкодження по руці матері ОСОБА_23 - ОСОБА_10 , яка намагалась перешкодити обвинуваченим наносити тілесні ушкодження її сину.

В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_27 силоміць вивели ОСОБА_23 на вулицю, посадили його до службового автомобіля та возили по с. Дібрівному, Городнянського району. Близько 23 год. 30 хв., 10 червня 2016 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_27 доставили ОСОБА_23 до Городнянської ЦРЛ, де його оглянув лікар та зафіксував наявні тілесні ушкодження. Після огляду ОСОБА_23 без складання будь-яких документів відпустили до дому.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 579 від 23.06.2016 року ОСОБА_23 завдані наступні тілесні ушкодження: садна лівого та правого променево-зап`ястних суглобів, поверхнева рана правого променево-зап`ястного суглобу, синці лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглобу, забої м`яких тканин тьмяно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Тілесні ушкодження у виді садна лівого та правого променево-зап`ястних суглобів та поверхнева рана правого променево-зап`ястного суглобу виникли від дії тупого предмету по механізму тиснення та тертя, а у вигляді синців лівого передпліччя, правої гомілки, правого ліктьового суглобу, забоїв м`яких тканин тьмяно-потиличної ділянки зліва та м`яких тканин лівої стопи виникли від дії тупого предмету по механізму удару. Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування, ОСОБА_23 піддавався впливу, не менше 7 травмуючих дій.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 580 від 14.06.2016 року ОСОБА_10 завдано тілесні ушкодження у виді синця та забиття м`яких тканин правої верхньої кінцівки, які виникли від дії тупого предмету або при ударі об такі, та вони відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, й могли утворитись 10.06.2016 року. Виходячи з кількості ушкоджень, їх характеру та розташування ОСОБА_10 піддавалася впливу, як мінімум 1 травмуючої дії.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 365 КК України, суд першої інстанції вказав, що показання обвинувачених є послідовними, підтверджуються показаннями інших свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, при цьому суд зауважує, що обвинуваченими виконаний обов`язок повідомити свого керівника про підстави та необхідність застосування спеціального засобу, а також про завдання ОСОБА_23 тілесних ушкоджень внаслідок застосування фізичної сили. Ряд доказів визнані судом недопустимими, оскільки органом досудового розслідування при отриманні цих доказів допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Сторона ж обвинувачення не надала суду переконливих доказів вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Цих вимог Закону місцевий суд не дотримався і не вказав підстав для виправдувального вироку.

У відповідності до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційної вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Отже, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але не має можливості самостійно визначити, у даному випадку, підстави для виправдувального вироку, бо вони не були визначені місцевим судом, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою, в свою чергу, для скасовування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, звернути увагу на вказані недоліки та ретельно перевірити доводи апеляційної скарги і прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419 Кримінального процесуального кодексу України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4