Ухвала

25 липня 2019 року
м. Київ

справа № 444/1554/17
провадження № 51-3633ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 27 лютого 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року щодо нього,

встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Однак, касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Так, з касаційної скарги вбачається, що засуджений посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, взагалі не вказує конкретні норми права порушені судами при прийнятті оскаржуваних рішень, які на його думку, є підставами для їх скасування, у чому такі порушення полягають та як вони вплинули на прийняття судових рішень.
При цьому, засуджений фактично не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкрити провадження за касаційною скаргою засудженого.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що засуджений в прохальній частині просить розгляд касаційної скарги провести за участю його нового захисника, проте не вказує прізвище, ім`я, по батькові, поштову адресу нового захисника, що унеможливлює повідомлення захисника про дату, час та місце касаційного розгляду.

У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ним копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3