Справа № 694/35/19
Номер провадження № 1-кп/690/54/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 cерпня 2019 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області кримінальне провадження № 0000022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, не одружений, тимчасово не працевлаштований, раніше не судимий, військовозобов`язаний, запобіжний захід не обирався, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 10.12.2017 року близько 12 год. 30 хв., знаходячись на території Звенигородського ринку, розташованого по вул. Сінна площа, 21, м. Звенигородка Черкаської області, діючи умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс два удари правою рукою в ліву частину голову потерпілого ОСОБА_6 , який від другого удару впав та вдарився головою об металеву раму візка, що стояв позаду нього, внаслідок чого йому спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на лівій щоці та синця на потиличній ділянці, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 05.01.2018 року № 05-9-01/13 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченому ОСОБА_4 суть обвинувачення зрозуміла. Обвинувачений вказав суду, що визнає свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення та бажає давати показання.

Відповідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.03.2018 року у справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вказано, що дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
З огляду на вказане, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні у повному обсязі, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, учасники судового провадження, які з`явились у судове засідання, не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження всіх доказів щодо обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого та ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , дослідженням відповідних письмових доказів, які підтверджують: обставини щодо події кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання.
Також суд роз`яснив учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини, які не досліджувались судом у судовому засіданні, в апеляційному порядку.

Допитаний у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому діянні визнав повністю та надав суду показання за змістом яких 10.12.2017 року він перебував на Звенигородському ринку, що за адресою: вул. Сінна площа, 21, м. Звенигородка Черкаської області, орієнтовно о 12 год. між ним та ОСОБА_6 , який торгує на цьому ринку та з яким він у минулому був однокласником, виникла розмова про те чи зможе останній присісти 185 разів. ОСОБА_6 запропонував йому спір з даного приводу на 100 доларів США. У відповідь він сказав ОСОБА_6 , якщо хоче, то нехай присідає та поклав на стіл з якого той здійснював торгівлю грошові кошти у розмірі 2 500 грн. У подальшому, ОСОБА_6 присівши попередньо визначену кількість разів, почав забирати вищевказані грошові кошти зі столу з якого здійснював торгівлю у розмірі 2 500 грн., які ОСОБА_4 попередньо на нього поклав, а тому намагався завадити цьому. Однак ОСОБА_6 міцно тримав грошові кошти у руках, на його зауваження, що це не його гроші, а кума, а тому він має їх відпустити, не реагував. Після того як він побачив, що гроші починають рватися, він вирішив вдарити ОСОБА_6 , щоб той розтиснув руку якою стискав гроші. Загалом він ударив ОСОБА_6 двічі правою рукою у ліву частину голови, від другого удару той присів та міг ударитись потилицею об металеву ручку візка, та відпустив грошові кошти, які взяв зі столу у розмірі 2 500 грн.

Потерпілий ОСОБА_6 надав суду показання за змістом яких він 10.12.2017 року перебував на Звенигородському ринку, що за адресою: вул. Сінна площа, 21, м. Звенигородка Черкаської області. Орієнтовно після 12 год. до нього підійшов ОСОБА_4 та запитав як справи. У відповідь він сказав, що болять ноги оскільки присідав з племінниками, а всього присів орієнтовно 130 разів. Оскільки ОСОБА_4 не повірив у його фізичні можливості між ними виник спір чи зможе він присісти 200 разів, ціну спору визначили у розмірі 100 доларів США. Оскільки при собі таких коштів він не мав, то попросив знайомого, який торгував поруч, позичити йому відповідну суму у разі програшу, на що отримав згоду. ОСОБА_4 дістав 2 500 грн. та поклав на стіл, з якого він здійснював торгівлю. Присівши 200 разів, він взяв зі столу грошові кошти у розмірі 2 500 грн., які поклав ОСОБА_4 , однак той почав виривати ці грошові кошти з його рук, а у подальшому двічі ударив його правою рукою у ліву частину голови. Отримавши підряд другий удар він похитнувся та присів, ударившись при цьому потилицею об металеву раму візка. ОСОБА_4 забравши гроші пішов у власних справах, а він звернувся до районного відділу поліції із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується доказами, які судом визнані належними та допустимими, а також безпосередньо досліджені у судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження.

Відповідно до змісту висновку експерта від 05.01.2018 року № 05-9-01/13 у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на лівій щоці, синця на потиличній ділянці, які спричинено дією тупого твердого предмету, ймовірно нанесенням ударів кулаком, давність спричинення яких може відповідати 10.12.2017 року близько 12 год. 30 хв. та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 12.01.2018 року та фототаблиці до нього, потерпілий ОСОБА_7 , у присутності 2 понятих, перебуваючи на території центрального ринку м. Звенигородка, продемонстрував механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Вказав, що своєю правою рукою тримав ліву руку ОСОБА_4 , а в цей час він правою рукою наніс удар у ліву частину його щелепи. Після отриманого удару він зробив крок назад, а другий удар ОСОБА_4 наносив йому правою рукою у ліву частину голови вже будучи на відстані близько 1 метра. Від другого удару він впав на візок, який стояв за ним, ударившись при цьому задньою частиною голови об металеву раму цього візка.

Відповідно до змісту висновку експерта від 03.03.2018 року № 05-9-01/59 виявлені на тілі ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на лівій щоці, синця на потиличній ділянці, які спричинено дією тупого твердого предмету (предметів), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, могли виникнути 10.12.2017 року близько 12 год. 30 хв. при механізмі та обставинах, вказаних у протоколі слідчого експерименту від 12.01.2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у ході судового розгляду кримінального провадження винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена у повному обсязі, та сумніви у суду щодо вказаного відсутні.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття, оцінюючи вказане не лише з огляду на визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення під тиском беззаперечних доказів, зібраних під час досудового розслідування, а й з урахуванням усвідомлення ним протиправності вчиненого діяння.

Водночас суд враховує те, що з часу вчинення кримінального правопорушення і на даний час обвинувачений з потерпілим не примирився.

Крім того, суд не вбачає в діях ОСОБА_4 активного сприяння розкриттю злочину, про що вказує прокурор як на обставину, яка пом`якшує його покарання, оскільки обставини вчинення ним кримінального правопорушення були очевидними.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_4 характеризується посередньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, крім обставини, що пом`якшує його покарання, також враховує: суспільну небезпеку, характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який класифікується як злочин невеликої тяжкості; обставини його вчинення; особу винного, який тимчасово не працевлаштований, з його слів, та до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також не примирився з потерпілим після вчинення відносно нього кримінального правопорушення; його майновий стан, зумовлений відсутністю джерела доходу у зв`язку з тимчасовим не працевлаштуванням; думку прокурора, а також думку потерпілого, який міру покарання залишив на розсуд суду.

З урахуванням вказаного та принципу індивідуалізації покарання, а також відсутність обмежень, передбачених ч. 3 ст. 56 КК України, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт, вважаючи, що саме дана міра покарання забезпечить його подальше виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також з урахуванням обставин даної справи буде достатньою та справедливою для нього.
При цьому, суд вважає, що більш м`яке покарання у вигляді штрафу, розмір якого за санкцією ч. 1 ст. 125 КК України становить до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, не забезпечить мети покарання та буде певним майновим тягарем для обвинуваченого, який, з його ж слів, не є працевлаштованим, та, як наслідок, не має постійного джерела доходів, натомість покарання, яке полягатиме у виконанні ОСОБА_4 суспільно корисних робіт у вільний від роботи час, враховуючи відсутність відомостей про його офіційне працевлаштування, не буде суттєво обмежувати його права і свободи, та у повній мірі сприятиме його виправленню.
Матеріальна шкода відсутня.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Арешт на майно не накладався.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обирались, підстави для їх обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 50, 51, 56, 63, 65, 66, 125 КК України, ст.ст. 91, 94, 349, 368, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

Підстави для обрання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міри запобіжного заходу до вступу вироку у закону силу відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались та підстави для їх застосування відсутні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати у суді копію даного вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1