ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/120/19 Головуючий по 1 інстанції:
Справа № 691/1358/15-к Доповідач в апеляційній інстанції:
Категорія: ч.3 ст.15 ч.3 ст.297 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді

суддів

за участю секретаря

прокурора

захисника

обвинуваченого

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 08.02.2019 року, яким,

ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перевальськ. Луганської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, учасника бойових дій, інваліда II групи, раніше не судимого,
виправдано за ч.3 ст. 15, ч.3 ст.297 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
в с т а н о в и л а:
Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2019 року ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.297 КК України.

Органами досудового розслідування, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 11.08.2015 року, близько 02.00 години, разом та за попередньою змовою зі своїм сином ОСОБА_8 , діючи спільно, з метою вчинення крадіжки, проник на територію меморіального комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по вул. Леніна, с Валява, Городищенського району, Черкаської області, звідки умисно, таємно, керуючись корисливим мотивом, шляхом демонтажу, намагався викрасти металеву трубу, загальною довжиною 6,75 м, діаметром 70 мм, якою, в подальшому розпорядився б на власний розсуд, проте свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як його дії було викрито сторонніми особами.
Такі дії, ОСОБА_8 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 297 КК України, як незакінчений замах на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на пам`ятнику, спорудженому в пам`ять тих, хто боровся проти нацизму в роки Другої світової війни, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, не доведене до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Не погоджуючись з рішення суду, прокурор в своїй апеляційній скарзі порушує питання про повторне дослідження матеріалів кримінального провадження. Крім того, просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.297 КК України, призначивши йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з 2 річним іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи ОСОБА_8 та його захисника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора і просили судове рішення залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія судді приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться не на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_8 виконані в повному об`ємі.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів по справі прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.297 КК України.

При цьому суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на який орган обвинувачення посилався у обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.

Провівши часткове повторне дослідження доказів по вказаному кримінальному провадженню за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а вина ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого злочину за ч.3 ст.15, ч.3 ст.297 КК України не знайшла свого підтвердження.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 свою винуватість в інкримінованому йому злочину за ч.3 ст.15, ч.3 ст.297 КК України не визнав. Пояснив, що в ніч з 10 на 11.08.2015 року, після 00.00 години, вони з сином почули шум зі сторони будинковолодіння, яке вони хотіли придбати та в зв`язку з цим наглядали за ним. оскільки власниця в будинку не проживала, та вирішили піти подивитися, що там відбувається. Дорога пролягала повз ОСОБА_9 , оскільки зазначений будинок знаходився неподалік від нього. Проходячи повз ОСОБА_10 , він помітив силует чоловіка, який намагався втекти в хащі, що знаходилися за стелою ОСОБА_9 . Він вирішив його наздогнати, проте той виявився спритнішим і він втратив його з поля зору. В цей час, як він повертався до сина, до них підбігли хлопці, та між ними відбулася розмова щодо того, хто різав труби на ОСОБА_11 , в результаті якої, йому палицею нанесли удар по голові, від чого він втратив свідомість. Прийшовши до тями, у нього зав`язалась бійка з одним із хлопців, яку він, з власної волі, припинив, та вони із сином пішли додому. Бажання йти до будинковолодіння вже не було, оскільки цьому помішала бійка, в результаті якої отримав тілесні ушкодження.

Дані покази обвинуваченого ОСОБА_8 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_8 , який є сином обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що вони з батьком проживала на сході України, після того, як було окуповано дану територію вони приїхали до с. Валява. Проживали у своєї родички. Також хотіли придбати будинок та домовились з жителькою села бабою ОСОБА_12 , що вона продасть їм свій будинок, що знаходився біля обеліска. Оскільки, баба ОСОБА_13 знаходилася в притулку для пристарілих, вони за її дорученням доглядали за цим будинком. З 10 на 11.08.2015 року, після 00.00 год, він вийшов на двір та почув шум зі сторони хати, за якою вони доглядали. Він сказав про це батьку і вони разом пішли туди. Вони пішли через огород, перейшли дорогу і хотіли пройти до хати повз обеліск. В цей час вони помітили за обеліском чоловіка з фонариком. Батько побіг за ним, оскільки вони подумали, що саме цей чоловік, щось пиляв біля хати, яку вони хотіли придбати, але загубив його з виду і повернувся до обеліску. В цей час до них підійшов ОСОБА_14 та запитав, що вони пиляють. Вони відповіли, що самі шукають тих, хто пиляє, і ОСОБА_14 пішов. Вони вже хотіли піти додому, але ОСОБА_14 покликав хлопців, які почали говорити, що це вони з батьком хотіли зрізати трубу. Вони намагалися пояснити, що не пиляли трубу, але ті не хотіли слухати. Хлопці були п`яні. Почалася бійка, ОСОБА_15 вдарив батька по голові, він заступився за батька. Чому хлопці вирішили, що це саме вони пиляли, не знає.
Згідно показів свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що її далекі родичі ОСОБА_17 з травня 2015 року проживають в її будинку по АДРЕСА_3 , які приїхали з м.Алчевськ. Оскільки хочуть купити хату в с.Валява, вони домовились із бабою ОСОБА_12 , що будуть у неї купляти будинок. Остання знаходиться у будинку пристарілих, а ОСОБА_8 з сином навідувались до цієї хати, наглядали за нею. Дана хата знаходиться біля ОСОБА_9 . Одного разу в серпні місяці, після опівночі, вона почула розмову ОСОБА_8 з сином, що нібито вони чули якісь звуки біля хати, яку хотіли придбати і вони туди пішли.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України, вимагається встановлювати винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст.368 КПК України, судом при ухваленні вироку повинні вирішуватись питання зокрема, чи містять це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Як встановив суд першої інстанції з чим погоджується і колегія суддів, що органом досудового розслідування не надано достатньо належних та допустимих доказів які б в своїй сукупності беззаперечно доводили вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.297 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, як на один із доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.297 КК України, вказує на безпосередніх очевидців події, а саме: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
В суді апеляційної інстанції, в режимі відеоконференції був допитаний свідок ОСОБА_14 , який пояснив, що з 10 на 11.08.2015 року, близько 01.30, в день народження його брата ОСОБА_15 , коли вони поверталися додому, біля ОСОБА_9 почули, що хтось щось пиляє. Вони побачили силуети, які почали тікати і ховатись. Потім побачили обвинуваченого з сином та почались сутички з обвинуваченим. Крім, того, свідок ОСОБА_18 пояснив, що він не бачив, що б ОСОБА_17 пиляли флагшток. За той час коли він з братом піднімались на ОСОБА_10 , будь-які інші треті особи, які знаходились за стелею, могли утекти з ОСОБА_19 .
Покази свідка ОСОБА_18 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_15 , який дав аналогічні показання в суді першої інстанції.
Посилання органів досудового розслідування, на покази представника потерпілої ОСОБА_20 ; свідків: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , не можуть слугувати доказами винуватості ОСОБА_17 в інкримінованому йому злочині, оскільки дані особи не були очевидцями даної події, а про обставини тієї ночі з 10 на 11.08.2015 року знають від ОСОБА_18 та ОСОБА_26 .
Колегія суддів вивчивши та проаналізувавши матеріали кримінального провадження приходить до переконання про відсутність безсумнівних доказів, які б в своїй сукупності підтверджували причетність ОСОБА_8 до незакінченого замаху на незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на пам`ятнику, спорудженому в пам`ять тих, хто боровся проти нацизму в роки Другої світової війни, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, не доведене до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Судом першої інстанції досліджені всі докази, які були покладені в основу обвинувального акту, щодо обвинуваченого ОСОБА_17 , кожному з них була надана належна оцінка з точки зору достатності й допустимості, тому районний суд дійшов обґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.297 КК України. В судове засідання були викликані та допитані всі свідки та досліджені всі матеріали, які були надані стороною обвинувачення.
Колегія суддів враховує, що при ОСОБА_17 були відсутні, а відповідно не вилучались які-небудь предмети, які були знаряддям вчинення злочину. Крім того, на пилці по металу, яка була вилучена на місці вчинення злочину, не виявлено відбитків пальців рук ОСОБА_17 та органом обвинувачення не надано доказів, що дана пилка належить ОСОБА_17 .

Таким чином, належних доказів вини ОСОБА_8 органом досудового розслідування не надано.
Відповідно до вимог ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо стороною обвинувачення не доведене винуватість поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Колегія суддів врахувавши положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обовязковою до застосування на території України, приходить до висновку, що ОСОБА_17 вважається невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.297 КК України, оскільки органами досудового розслідування не доведено вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були б підставами для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 08.02.2019 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя

Судді