справа № 208/6656/19
№ провадження 1-кс/208/3004/19
УХВАЛА
Іменем України

21 жовтня 2019 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001854 від 01.10.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України, -
встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором клопотанням, прохав накласти арешт на вилучені в ході огляду від 15.10.2019 року у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 мобільний телефон «Meizu С9», модель «М818Н», IMEI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 а також на специфікацію договору про надання фінансового кредиту, закладу № 16.76067/0.1804 від 13.09.2019 року на 1 арк.
Клопотання вмотивоване тим, що 13.09.2019 року, в вечірній час, невстановлена особа, перебуваючи неподалік буд. АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, викрала у ОСОБА_5 мобільний телефон «Meizu С9», модель «М818Н», 16 ГБ, IMEI 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 . 01.10.2019 року відомості за даним фактом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001854 за ч. 1 ст. 185 КК України. 15.10.2019 року у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду було вилучено вказаний мобільний телефон та специфікацію договору про надання фінансового кредиту, закладу № 16.76067/0.1804 від 13.09.2019 року на 1 арк.
15.10.2019 року вказані мобільний телефон та документ визнані речовими доказами. На думку слідчого, предмети клопотання відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовими доказами та мають доказове значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження, метою застосування арешту відносно вказаного майна є запобігання можливості його відчуження, переховування, знищення.
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання з підстав, зазначених у його мотивувальній частині.
Прокурор у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді клопотання, згідно якого, вважав за можливе клопотання про арешт майна розглянути за його відсутності.
Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання про накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З матеріалів клопотання, а саме заяви ОСОБА_4 , вбачається, що його предмети мобільний телефон «Meizu С9», модель «М818Н» та специфікація договору про надання фінансового кредиту, закладу № 16.76067/0.1804, особою, у володінні якої це майно знаходилось, добровільно надані для огляду та вилучення органом досудового розслідування.
Ч. 1, 2 ст. 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Матеріали клопотання не містять доказів, які вказують на протиправність володіння вказаним майном ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 у своїх показаннях від 08.10.2019 року зазначає, що не відчув, хто саме викрав належний йому мобільний телефон.
Пояснення особи, яка надала предмети клопотання органу досудового розслідування ОСОБА_4 слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки вони отримані не із процесуальних джерел доказів, визначених у ч. 2 ст. 84 КПК України.
Відомостей про повідомлення вказаній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення матеріали клопотання також не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Ч. 1, 2 ст. 100 КПК України визначено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Ч. 1 ст. 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно ч. 3 ст. 100 КПК України, документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.
З викладеного слід зробити висновок, що, по-перше, орган досудового розслідування має правову підставу зберігання у себе предметів клопотання, оскільки вони надані стороні обвинувачення добровільно (ч. 2 ст. 100 КПК України) особою, правомірність володіння якої предметами клопотання слідчим не спростовано, та, по-друге, оскільки документ, що є предметом клопотання, вже знаходиться у розпорядженні слідчого на належній правовій підставі, відсутні будь-які ризики їх відчуження, переховування, знищення.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, предмети клопотання, як докази сторони обвинувачення, належним чином збережені у матеріалах кримінального провадження і слідчим не доведено ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, що тягне за собою відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись викладеним та ст. 9, 22, 93, 98, 99, 100, 132, 170, 173 КПК України, слідчий суддя
постановив:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001854 від 01.10.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1