Справа № 127/294/19
Провадження №11-кп/801/731/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004556 від 20.11.2018,
за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року, яким засуджено:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
03.04.2015 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого 25.05.2018 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- за ч. 2 ст.185 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто ОСОБА_7 процесуальні витрати по проведенню експертизи в сумі двісті вісімдесят шість гривень на користь держави.
Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2018 року близько 06:10 год. ОСОБА_7 перебував у приміщені магазину «Форум», що по вул. К. Коріатовичів, 172 у м. Вінниця, де здійснює свою діяльність ФОП « ОСОБА_8 ». На полиці прилавку, що знаходиться неподалік каси торгової зали, ОСОБА_7 помітив скляну банку розчинної кави бренду «Jacobs Monarch», масою нетто 190 грам. В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, ОСОБА_7 підійшов до полиці та шляхом вільного доступу взяв з полиці під праву руку одну скляну банку розчинної кави бренду «Jacobs Monarch», масою нетто 190 грам. В подальшому, ОСОБА_7 заховав зазначену каву під куртку та, не розрахувавшись за неї, залишив приміщення магазину.
Відповідно до висновку експерта № 6902/18-21 від 19.12.2018 року, ринкова вартість скляної банки розчинної кави бренду «Jacobs Monarch», масою нетто 190 грам, станом на 16.11.2018 року, становила 208,33 грн.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 208,33 грн.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В поданій апеляційній скарзі прокурор вінницької місцевої прокуратури просить вирок вінницького міського суду вінницької області від 04.04.2019 відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді арешту на строк 6 місяців. В решті вирок залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, судимість за які не знята і не погашена. Проте, відбувши реальне покарання за попереднім вироком, що не попередило вчинення ним нового умисного корисливого злочину, підбурюваний до легкої наживи, він знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності. Вважає, що судом не було враховано те, що обвинувачений є особою кримінальної спрямованості, не взяв до уваги те, що він суспільно-корисною працею не займається, офіційно ніде не працює, документально не підтвердив джерела своїх доходів.
Інші сторони кримінального провадження судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 подану прокурором апеляційну скаргу підтримала та наполягала на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції, який в апеляційному порядку ним оскаржується, залишити без змін.
Потерпілий ОСОБА_8 повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, тому відповідно до вимог ст. 405 КПК України кримінальне провадження розглянуто у його відсутність. Окрім цього, в матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_8 (а.с.20) згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 немає, цивільний позов заявляти не бажає, а щодо міри покарання відносно ОСОБА_7 - покладається на розсуд суду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Відповідно до ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого мана (крадіжка), вчинена повторно.
Суд першої інстанції, враховуючи повне визнання вини своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , з`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватися, роз`яснивши, що у такому випадку вини будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.
При цьому колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції належним чином з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Підстав за яких згідно ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку правильні та ґрунтуються на досліджених у суді доказах, кваліфікація дій обвинуваченого є вірною і ніким не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Також колегія суддів апеляційного суду переконана, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими та переконливими висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді одного року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України якого звільнення його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки з покладенням на нього обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також необхідність і достатність для нього саме такого покарання, оскільки вони місцевим судом належним чином вмотивовані, покарання за видом та мірою відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам, що пом`якшують його покарання, якими є повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність при цьому, обставин, що обтяжують його покарання, а також розміру завданої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 в сумі 208,33 грн. внаслідок крадіжки ОСОБА_7 скляної банки розчинної кави бренду «Jacobs Monarch», масою нетто 190 грам, повне відшкодування ОСОБА_7 вартості викраденого (а.с.52,53), при цьому судом також враховано і заяву потерпілого ОСОБА_8 про відсутність претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 , не бажання заявляти цивільний позов, а щодо міри покарання відносно ОСОБА_7 - покладання на розсуд суду.
Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання у виді арешту на строк 6 місяців колегія суддів вважає не переконливими, адже посилання прокурора як на підставу для скасування вироку та ухвалення нового вироку на те, що ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, судимість за які не знята і не погашена, відбувши реальне покарання за попереднім вироком, не попередило вчинення ним нового умисного корисливого злочину, він знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності. Апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин даного кримінального провадження вони не є саме тими, що не дають суду право призначити обвинуваченому покарання та звільнити його від його відбування з іспитовим строком та покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Колегія суддів апеляційного суду переконана, що така позицiя також відповідає зазначеній в апеляційній скарзі прокурора практицi Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційнім.

Як у справi «Бакланов проти Росії» (рiшення вiд 09 червня 2005 року), так i в справi «Фрiзен проти Росії» (рішення вiд 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспiльства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» i воно не було свавільним». У справі ж «Iзмайлов проти Росії» (п.38 рiшення вiд 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення i не ставити «особистий i надмірний тягар для особи.»

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають отримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують i обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним i достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Таким чином колегія переконана, що місцевим судом до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано саме таке покарання, яке законодавець вважає пропорційним, відповідає тяжкості правопорушення i не ставить «особистий i надмірний тягар для особи».

Враховуючи вище наведені обставини та сукупність даних про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , а також його особу, обставини справи в сукупності, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для призначення останньому більш суворого покарання, а ніж призначено судом першої інстанції, з огляду на що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2