Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/633/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лабінськ, Краснодарського краю РФ, українця, громадянина України, який раніше не судимий, з повною вищою освітою, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює керуючим ФГ «Мітвел - Плюс», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обрано запобіжний захід у виді тримання його під вартою строком на два місяці, тобто з 27 вересня 2019 року до 27 листопада 2019 року до 11 год. 30 хв.,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження №0000805 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.146, ч.3 ст.357 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ризики, які з моменту застосування запобіжного заходу не зменшились та продовжують мати місце і на даний час, а саме: можливість обвинуваченими ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду, оскільки мають реальну можливість залишити межі території України; усвідомлюючи тяжкість покарання та вагомості доказів обґрунтованості підозри, незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2019 року обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання його під вартою строком на два місяці, тобто з 27 вересня 2019 року до 27 листопада 2019 року до 11 год. 30 хв.

Своє рішення суддя мотивував тим, що обвинуваченому інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, санкція більш тяжкого покарання за ч. 3 ст. 187 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.

Раніше встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, а в разі не продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою неможливо буде запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нову, у якій відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.08.2019 року змінено ухвалу суду першої інстанції в частині обчислення строків тримання під вартою, зокрема ОСОБА_8 , визначено що строк його тримання під вартою закінчується 27.09.2019 року об 11 год. 40 хв.
Однак, 26.09.2019 року відбулось заплановане судове засідання по даній справі на якому питання про можливе продовження запобіжного заходу не розглядалось через відсутність у ОСОБА_10 захисника . Колегія суддів прийняла рішення про відкладення даного питання на 30.09.2019 року. Всі учасники письмово були повідомленні про виклик у судове засідання на 30.09.2019 рік на 11 год. 30 хв.

27.09.2019 року близько 10 год. у телефонному режимі прокурор повідомив що

ОСОБА_8 терміново доставляють до зали суду для продовження запобіжного заходу, та йому як захиснику необхідно терміново з`явитись до суду, оскільки суд випадково дізнався від працівників СІЗО про закінчення строків тримання під вартою у всіх трьох обвинувачених, а саме 27.09.2019 року з 10.30 год. по 11.46 год. підстава ст. 203 КПК України, працівники СІЗО змушені були звільнити їх з під варти.

Ним, як захисником ОСОБА_8 було повідомлено прокурора про те що він не може з`явитись до суду для участі у судовому засіданні, оскільки на той час перебував за межами міста у іншому судовому засіданні.

В подальшому судом його підзахисному було призначено захисника із центру БППД на окрему процесуальну дію. Зі слів його підзахисного незаплановане судове засідання відбулося із значними порушеннями законодавства.

Вважає, що об 11 год. 30 хв. сплинув строк його тримання під вартою його підзахисного. У інших обвинувачених строк сплинув ще раніше. Не дивлячись на це обвинувачені перебували у клітці у весь час. Засідання розпочалось без участі перекладача ОСОБА_12 , участь якої є обов`язковою у даній справі так як двоє із обвинувачених є громадяни іншої держави.

Далі прокурором було заявлене усне клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно трьох обвинувачених строком на 60 діб.

Захисниками та обвинуваченими, які взагалі мало, розуміли що відбувалось (через відсутність перекладача) проти даного клопотання сторона захисту заперечила та заявили клопотання про звільнення усіх трьох обвинувачених з під варти у залі судового засідання, так як згідно ухвали Кропивницького апеляційного суду від 14.08.2019 року сплинув термін тримання під вартою зазначених осіб. І вони підлягають негайному звільненню.

Прокурор під аудіо та відео-фіксацію заявив, що йому не відомо про існування такої ухвали так як він участь в апеляційній інстанції не приймав. Колегії суддів, також не було відомо про існування такої ухвали, про що ними було зазначено в оскаржуваній ухвалі. Більше того на прохання суду дані ухвали були надані суду для ознайомлення кожним обвинуваченим.

Обвинувачений Комар заперечив, щодо обрання запобіжного заходу оскільки він не може висловити свою думку через відсутність можливість ознайомлення із письмовим текстом такого клопотання та доданих до нього матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування такого запобіжного заходу, як це передбачено правилами ст. 184 КПК України.

Обвинувачені та захисники вказали на незаконність обрання тримання під вартою, строком на 2 місяці. При цьому суд завідомо обмежив обвинувачених у праві на захист, шляхом обмеження у оскарженні такого рішення, прописавши , що ухвала оскарженню не підлягає.

Вирішуючи питання про обрання чи провадження запобіжного заходу суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на позицію законодавця та судову практику, завдання суду під час розгляду клопотання про застосування, провадження до особи того чи іншого запобіжного заходу полягає у не допущенні: обмеження конституційних прав та свобод за відсутність підстав, передбачених КПК України; необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка підозрюваного може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу.

Враховуючи наведене вище , в ухвалі суду присутнє істотне порушення КПК України та норм Європейського права у зв`язку необґрунтованим обранням стосовно його підзахисного та інших двох обвинувачених найбільш сурового запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
З представлених до апеляційного суду матеріалів вбачається, що в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження №0000805 про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.146, ч.3 ст.357 КК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.146, ч.3 ст.357 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.187, ч.2 ст. .146, ч.3 ст.357 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, обвинувачення у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки за вчинення інкримінованих їм злочинів, їм загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі.
Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у районному суді, обвинувачений вину в інкримінованих йому злочинах не визнає, а тому у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілого, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується апеляційних доводів захисника, стосовно того, що обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжних захід після спливу строку тримання його під вартою необхідно зазначити наступне.
Так відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Також вимогами ст. 331 КПК України передбачено, що виключно до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Як вбачається з ухвали районного суду, суд першої інстанції обрав обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, після того, як закінчився термін раніше обраного запобіжного заходу.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції обрав ОСОБА_8 , а не продовжив тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів залишає без задоволення доводи стосовно порушення районним судом вимог КПК України в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу після спливу строку тримання.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що перебування ОСОБА_8 під вартою під час розгляду районним судом клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу та захисника про звільнення обвинувачених з під-варти не може бути підставою для скасування ухвали районного суду, оскільки уповноважений орган до повноважень якого належить питання утримання особи під вартою повинен був звільнити обвинувачених з під-варти після закінчення строку їх тримання. Крім того, зазначений час перебування обвинуваченого під вартою враховано в загальний термін запобіжного заходу.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалуКіровського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання його під вартою строком на два місяці, тобто з 27 вересня 2019 року до 27 листопада 2019 року до 11 год. 30 хв., - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 вересня 2019 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання його під вартою строком на два місяці, тобто з 27 вересня 2019 року до 27 листопада 2019 року до 11 год. 30 хв., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4