ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1034/19 Справа № 210/2443/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року про накладення арешту на майно,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора - ОСОБА_8 ,
третьої особи - ОСОБА_9 , її представника адвоката ОСОБА_10 ,

представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 задоволено, накладено арешт на об`єкт нерухомого майна:
- нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0);
- нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 49,5 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Перемоги, будинок № 30, приміщення № 62 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0);
- нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 49,2 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Південний, будинок № 26, приміщення № 14 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0);
- нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 63,3 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний, будинок № 20, приміщення № 4 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0);
- вбудоване нежитлове приміщення магазину непродовольчих товарів, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 88,1 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе (місто Покров), вулиця Калініна (вулиця Центральна), будинок № 46/1,2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1);
- нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 43,2 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вулиця Кропоткіна, будинок № 39/37, (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 7);
- будинок, пивний бар «Дюна», об`єкт житлової нерухомості загальною площею 35,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 3), які належать ОСОБА_9 , шляхом заборони його експлуатації, використання та відчуження - з метою проведення забезпечення завдань кримінального провадження до прийняття остаточного рішення у кримінальному проваджені.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна (речового доказу), може негативно вплинути на кримінальне провадження, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах третьої особи ОСОБА_6 поза межами строку його апеляційного оскарження звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просив суд апеляційної інстанції поновити пропущений строк на оскарження ухвали, яку слід скасувати.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали, захисник ОСОБА_5 посилається на те, що розгляд клопотання про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження проводився слідчим суддею в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення зацікавлених осіб. Окрім того, зазначає, що ухвала до цього часу на адресу власника майна не надходила, а про її наявність стало відомо лише під час моніторингу ЄДРСР.
Вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали захисник обґрунтовує тим, що вжиті заходи забезпечення кримінального провадження ухвалою слідчого судді не відповідають критеріям визначеним у ч. 2 ст. 170 КПК України. Вказує, що санкція ч. 1 ст. 365-2 КК України не передбачає спеціальної конфіскації майна, а саме нерухомого майна, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою, так як останнє, у разі постановлення обвинувального вироку, згідно із законом підлягає поверненню власнику - законному володільцю, а також спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача - абз. 3 ч. 4 ст. 96-2 КК України. Такожзазначає, що санкцією ч. 1 ст. 365-2 КК України не передбачено конфіскацію майна як основного так і додаткового виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. Окрім того, вказує, що цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній, розмір можливих збитків, спричинених кримінальним правопорушенням, не встановлювався, а отже і відсутня підстава забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. До того ж, акцентує увагу, що ані в клопотанні прокурора, ані в ухвалі слідчого суді не наведено доказів того, що це майно має ознаки речових доказів. При цьому звертає увагу, на той факт, що арештоване нерухоме майно, реєстраційні номери 0, 0, 0, 0, 7, перебуває у власності ОСОБА_6 на законних підставах, що підтверджується протоколами електронних аукціонів від 02.07.2019 №№ UA-EA-2019-06-07-000123-b, UA-EA- 2019-06-07-000116-b, UA-EA-2019-06-07-000122-b, UA-EA-2019-06-07-000124-Ь, UA-EA-2019-06-07-000121-Ь; договори купівлі - продажу нерухомого майна реєстраційні номери 0, 0, 0, 0, 7 від 10.07.2019, укладені між ПАТ «БАНК КОМБІО» та ОСОБА_6 , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та відомості з державного реєстру речових прав на зазначене вище нерухоме майно. Разом з цим, вказує, що у клопотанні прокурора зазначено лише загальні площі, адреси місцезнаходження та реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна, які підлягають обтяженню, проте, навіть у зазначеній прокурорам інформації стосовно об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 7, прокурором зазначено відомості, що не відповідають дійсності, а також не зазначено повних даних стосовно об`єктів обтяження. До того ж, вважає, що слідчим суддею при винесені ухвали від 10.07.2019 порушено вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 173 КПК України, так як ПАТ «БАНК КАМБІО» з грудня 2014 року віднесено до категорії неплатоспроможних банків та з березня 2015 року по теперішній час триває процедура ліквідації фінансової установи, керівництво ПАТ «БАНК КАМБІО» здійснюється уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_5 , який частково підтримав апеляційну скаргу і просив лише змінити способ арешту майна, заборонивши ОСОБА_6 відчужувати об"єкти нерухомості та дозволити користуватися майном; прокурора, третю особу ОСОБА_9 , її адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів виходить з того, що клопотання прокурора було розглянуто без участі ОСОБА_6 та відомості про вручення йому копії судового рішення матеріали провадження не містять.
За таких обставин, колегія суддів не вважає строк апеляційного оскарження ухвали пропущеним та приходить до висновку, що скарга захисника підлягає апеляційному розгляду.
Розглядаючи скаргу по суті заявлених у ній вимог, суд враховує те, що під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 підтримав скаргу лише в частині необхідності визначення способу обтяження майна, надавши право ОСОБА_6 його користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, клопотанням прокурора та наданими до нього матеріалами підтверджено, що Криворізькою місцевою прокуратурою № 1 проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000616 від 23 квітня 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі майна, що підлягає арешту.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу у цьому кримінальному провадженні, зазначеним в ст. 98 КПК України та є об`єктом кримінально-протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту на майно.
Що стосується доводів захисника в інтересах ОСОБА_6 проте, що він є законним набувачем і власником майна, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини підлягають встановленню під час досудового розслідування та слідчий суддя позбавлений можливості їх визначити достовірними на цій стадії провадження.
Отже, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя дотримався вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволенні, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року про накладення арешту на майно залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4