Справа № 127/4810/18
Провадження №11-кп/801/939/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
29 листопада 2019 рокум. Вінниця
судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_3 стосовно ухвали Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року у справі за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2019 року, яким ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.309 КК України.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2019 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.309 КК України залишено без змін.
З прийнятим колегією суддів апеляційної інстанції рішенням не погоджуюсь з наступних підстав.
ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місця, дати та часу, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав при собі без мети збуту.
В подальшому, 13 грудня 2017 року близько 10:10 год. поблизу будинку № 44 по вул. Некрасова у місті Вінниці, працівниками поліції був зупинений ОСОБА_5 , якого ознайомлено зі змістом ст. 34 ЗУ «Про національну поліцію» та проведено поверхневий огляд, під час якого в правій нижній кишені його куртки виявлено поліетиленовий пакет в середині якого знаходилась речовина рослинного походження зеленого кольору.
Згідно висновку експерта № 3061 від 26.12.2017 року, надана на експертне дослідження речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 7,81 г.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.309 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2, ч. ч.1 ст.76 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції, через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 не врахував те, що останній неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів та злочинів проти громадського порядку. Відбувши реальне покарання за останнім вироком, знову вчинив злочин середньої тяжкості у сфері обігу наркотичних засобів.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора в частині безпідставного звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України вважаю обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.
Згідно абзацу 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Вважаю, що всі наведені судом апеляційної інстанції дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, у даному конкретному випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про застосування ст.75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Так, судом апеляційної інстанції не враховано належним чином особу обвинуваченого, який будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів та злочинів проти громадського порядку, у тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів, (на даний час в Немирівському районному суді Вінницької області слухається провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України), відбувши реальне покарання за останнім вироком, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та вчинив злочин середньої тяжкості у сфері обігу наркотичних засобів.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 ніде не працює, виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок поєднаного вживання алкоголю та канабісу із шкідливими наслідками.
До обвинуваченого ОСОБА_5 раніше вже був застосований інститут звільнення від відбування покарання, проте останній на шлях виправлення не став та тричі притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі.
Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст.65 КК України, за відсутності правових підстав залишила вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.309 КК України без змін.
Покарання єдиний засіб боротьби зі злочинами, єдиний засіб захисту суспільства від небезпечних посягань на його найбільш цінні блага. Лише правильне його застосування дає можливість досягнення мети запобігання нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, невиправдано м`яке покарання породжує у злочинців відчуття безкарності та ніяким чином не впливає на попередження скоєння нових злочинів.

Таким чином, вважаю що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, а рішення колегії суддів апеляційної інстанції про залишення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.309 КК України без змінє необґрунтованим та незаконним.

Суддя ОСОБА_3