Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 127/16072/17
провадження № 51-2581км19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002656 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черемошне Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. У задоволенні цивільних позовів про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілих: ОСОБА_7 31 613 грн 39 к. матеріальної та 250 000 грн моральної шкоди, ОСОБА_8 50 000 грн моральної шкоди відмовлено. Також вирішено долю речових доказів.
Цим же вироком ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_7 150000 грн моральної шкоди.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих задоволено частково, в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_10 відмовлено, вирок суду першої інстанції залишено без змін. Визнано та враховано при призначенні покарання ОСОБА_10 обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та суд дійшов висновку про виключення пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття. При цьому апеляційний суд зазначив, що врахування обтяжуючої обставини не є підставою для скасування вироку місцевого суду, оскільки не впливає на його суть.
Відповідно до вироку Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих задоволено частково, вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року скасовано в частині призначеного ОСОБА_12 покарання та в частині цивільного позову, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_12 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців та стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 250 000 грн відшкодування моральної шкоди.
За обставин, встановлених судом та викладених у вироку, 31 травня 2017 року, о 02 год 20 хв, ОСОБА_10 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля приміщення нічного клубу «Party Club «Н20», який розташований на вул. Космонавтів 56-А у м. Вінниці, маючи умисел на вчинення хуліганства, використовуючи нікчемний привід, а саме стосовно черговості руху по східцях в приміщенні клубу, підійшов до ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , та з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, прагнучи показати свою зневагу до існуючих норм і правил поведінки в суспільстві, що супроводжувалось особливою зухвалістю, перебуваючи у громадському місці та незважаючи на присутність відвідувачів та перехожих осіб, виражаючись нецензурною лайкою, безпричинно, наніс один удар кулаком в ліву частину обличчя ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Після чого, ОСОБА_10 намагався нанести, ще ряд ударів ОСОБА_8 , однак був затриманий сторонніми особами з числа відвідувачів клубу, які через його дії відволіклись від відпочинку.
ОСОБА_12 31 травня 2017 року о 02 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, поблизу нічного клубу «PartyClub «Н20», який розташований на вул. Космонавтів, 56-А у м. Вінниці, під час суперечки з ОСОБА_14 з приводу інциденту між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , переслідуючи раптово виниклий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , не передбачаючи можливості настання смерті останнього, хоча повинен був і міг її передбачити, усвідомлюючи протиправність своїх дій, завдав ОСОБА_14 два удари руками: один в обличчя, інший в лобно-скроневу ділянку. Від отриманих ударів ОСОБА_14 не втримався на ногах, впав спиною назад та вдарився потиличною ділянкою голови об асфальтовану поверхню тротуару, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_10 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням. Стверджує про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість. Зазначає, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не в повній мірі враховано його молодий вік, щире каяття, позитивну характеристику, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відсутність судимостей, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, працевлаштованість, наявність постійного місця реєстрації та проживання. Апеляційний суд, залишаючи вирок без змін, не навів належних та достатніх мотивів прийнятого рішення, та безпідставно виключив з вироку пом`якшуючу обставину щире каяття, та зазначив як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_11 порушує питання про зміну судових рішень в частині призначення покарання та просить застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене засудженому покарання у виді реального позбавлення волі не відповідає вимогам ст. 65 КК України, адже є надто суворим. Вважає, що всупереч п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, судом без належної мотивації не було враховано добровільне відшкодування збитку та усунення заподіяної шкоди, хоча у вироку зазначено, що ОСОБА_10 відшкодував шкоду в сумі 5 000 грн. Засуджений є особою молодого віку, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, працює, щиро розкаявся та визнав свою вину, має постійне місце реєстрації та проживання, відшкодував шкоду та потерпілий на даний час відмовився від своїх позовних вимог, що свідчить про можливість його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі, а відповідно можливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Позиції учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представник ОСОБА_9 , посилаючись на безпідставність, на їх думку, доводів касаційних скарг засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , просили залишити їх без задоволення.

Захисник ОСОБА_6 просив задовольнити касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 .

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України не оспорюються у касаційних скаргах.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При призначені покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання.
Як убачається зі змісту вироку, призначаючи засудженому ОСОБА_10 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_10 , який раніше несудимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілих щодо суворої міри покарання. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину у поєднанні з наведеними даними про особу засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_10 та про неможливість досягти мети його виправлення й попередження нових злочинів без ізоляції від суспільства та призначив покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.
Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали, при перегляді вироку суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 , що діяв в суді апеляційної інстанції в інтересах засудженого ОСОБА_10 щодо його звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, навів мотиви, з яких він визнав їх неспроможними, і відхилив аргументи сторони захисту з наведених підстав.
Разом з цим, під час перегляду вказаного вироку в апеляційному порядку, судом встановлено те, що поза увагою місцевого суду залишено вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду. Таким чином, судом апеляційної інстанції обґрунтовано визнано та враховано при призначенні покарання ОСОБА_10 обставину, яка відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується колегія суддів.
Крім цього, апеляційним судом зазначено про безпідставне врахування судом першої інстанції щирого каяття, як пом`якшуючої покарання обставини, так як ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду ОСОБА_10 жодного разу не висловив жалю, не вибачився, надавав неправдиві показання, а тому, на думку суду, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виключення вказаної обставини.
З урахуванням наведеного, призначене ОСОБА_10 покарання за розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання та попередження вчиненню нових злочинів. Правових підстав вважати призначене ОСОБА_10 покарання явно несправедливим через суворість, у зв`язку з неналежним врахуванням судами першої та апеляційної інстанції всіх обставин кримінального провадження, про що йдеться в поданих касаційних скаргах немає.
При постановленні ухвали апеляційного суду істотних порушень кримінального процесуального закону допущено не було, вона відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості повною мірою перевірені апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів постановленої ухвали.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_10 залишити без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3