Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 81 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

встановив:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд мотивував своє рішення тим, що норми чинного Кримінального кодексу України не передбачають заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а оскільки на законодавчому рівні відсутній механізм заміни покарання особам засудженим до довічного позбавлення волі, а це вимагає встановлення нових законодавчих процедур, які на сьогодні не існують заміна невідбутою частини покарання більш м`яким до засудженого застосована бути не може.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 не погоджується з прийнятим рішенням, і просить скасувати ухвалу суду та замінити йому покарання у виді довічного позбавлення на більш м`яке.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися судом з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема і рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України» яке станом на 09.09.2019 року набрало чинності на території України.
Посилаючись на норми законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, засуджений стверджує, що у суду першої інстанції були усі підстави для задоволення клопотання про заміну йому покарання.
Зазначає, що знаходиться у місцях позбавлення волі понад 22 роки (а з огляду на зарахування судом частини строку з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі цей строк складає вже понад 26 років), він у повній мірі усвідомив всю тяжкість вчинених ним злочинів, за які засуджений, щиро розкаявся у скоєному, переосмислив своє попереднє життя, вжив всіх можливих заходів для повного відшкодування матеріальної шкоди, визначеної судом.

Вказує, що за час відбування покарання, зарекомендував себе з позитивної сторони, неодноразово заохочувався адміністрацією установи, дотримується встановленого режиму відбування покарання, підвищує свій освітній рівень, бере участь у роботах з благоустрою та поліпшенню житлово-побутових умов відділення, приймає участь у програмі диференційованого спливу «Знати свої права та обов`язки».

При цьому наявні в нього стягнення були погашені у встановленому законом порядку. За час перебування в установі був п`ять разів заохочений правами начальника установи, одружений, займається підприємницькою, благодійною діяльністю, відзначений подяками Української Православної Церкви .

Також, зазначає, що однією з головних причин, яка змусила його звернутись із даним клопотанням до суду, є складні життєві обставини, у яких опинилась його мати, яка проживає у м. Харків, на протязі тривалого часу страждає на низку захворювань та потребує постійного догляду.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 , заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання. У переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Із змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Крім того, відповідно до п. 3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо-тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.

Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Харківського обласного суду від 10.11.1998 ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ст.ст. 142 ч.3, 93 п.п. "а", "е". "і", 17 ч.2, 93 п.п. "г". "ж". "і", 42 до смертної кари, з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.09.1999 року вирок суду залишено без змін.

Ухвалою Харківського обласного суду від 30.05.2000 року вирок суду приведено у відповідність з законом, смертна кара замінена на довічне позбавлення волі.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, відповідно до ст. 44 розділу 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (&194).

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

За таких обставин клопотання ОСОБА_8 є передчасним, оскільки не може бути вирішене судом за відсутності законодавчого механізму, а рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: