ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2322/19 Справа № 182/3644/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду області у складі:

головуючого судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001741,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, не працюючого, з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 03.11.2017 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення призначеного покарання за даним вироком, покарання, призначеного вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.11.2017 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Строк покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 після набуття вироком законної сили.
Ухвалено зарахувати у строк відбування покарання, час досудового тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою по цьому провадженню з 13.05.2016 року до 07.07.2017 року, а також час відбування покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.11.2017 року з 17.01.2018 року до 17.01.2019 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 - VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року), зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 13.05.2016 року до 07.07.2017 року, а також час відбування покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.11.2017 року з 17.01.2018 року до 17.01.2019 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він приблизно о 18.00 годині 11.05.2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за адресою свого тимчасового проживання: АДРЕСА_3 , де в ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виникли неприязних відносин, виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_7 встав з дивану, опираючись на палицю та підійшов до ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_10 вихопив у ОСОБА_7 палицю та переламав її об своє коліно та наніс один удар правої руки в ліве око ОСОБА_7 , який від отриманого удару не втримався на ногах та впав на підлогу, в положенні сидячи обличчям до ОСОБА_11 .
Потім ОСОБА_7 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, не маючи наміру на заподіяння смерті, кухонним ножем, який схопив зі столу та тримав у руці, наніс один удар в стегно правої ноги ОСОБА_10 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, яке перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить вирок скасувати, перекваліфікувати його дії на ст. 119 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної статті.
Вказує, що він не мав умислу на спричинення смерті потерпілого, все сталося випадково, він захищався від нападу потерпілого.

- захисник просить вирок скасувати, перекваліфікувати дії обвинуваченого ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити найменш суворе покарання, передбачене санкцією даної статті.
Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, згідно вимог ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 13.05.2016 року по 07.07.2017 року, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі а також час відбування покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.11.2017 року з 17.01.2018 року по 17.01.2019 року.
Вказує, що судом вірно встановлено обставини справи, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 в той час пересувався за допомогою палиці, що підтверджується показами самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , висновками судово медичних експертиз № 253-д від 25.06.2016 року та № 286 від 16.05.2016 року, а також протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2016року та відеозаписом до нього.
Але вважає, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та наявний склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України.
Також вважає, що суд першої інстанції не врахував фізичні дані потерпілого та обвинуваченого, стан його здоров`я, а також спосіб вчинення обвинуваченим поранень потерпілого, їх кількість та локалізацію. Також вважає, що суд не звернув увагу, що ОСОБА_7 будь-яких активних дій, спрямованих на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень не вчиняв, а навпаки попереджав останнього, щоб він не підходив до нього.
Апелянт вважає неправильними висновок суду про те, що реальної загрози для обвинуваченого з боку потерпілого не було. На думку захисника, даний висновок суду спростовується поясненнями свідків, які були очевидцями події - ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які суду пояснили, що в момент конфлікту вони також були в приміщенні, де все відбувалося, однак не втручалися в конфлікт через страх від агресії потерпілого.

- прокурор просить вирок скасувати, у зв`язку з невідповідність, на його думку, призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.11.2017 року поглинути покаранням, призначеним за цим вироком, та остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
В іншій частині вирок залишити без зміни.
Вважає, що суд належним чином не врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я потерпілого, в результаті чого потерпілий ОСОБА_10 помер.
Посилається, що обвинувачений своєї вини у скоєному не визнав, я його покази, що він захищався від нападу потерпілого, на думку прокурора, є наміром уникнути відповідальності за спричинений злочин.
На його думку, судом не в повній мірі враховано, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши суддюдоповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора, - заперечували, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника просила залишити без задоволення, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанцїі вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Доводи апеляційної скарги захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України та про необхідність правильно кваліфікувати дії останнього за ч.1 ст. 119 КК України, на думку колегії суддів є безпідставними, з огляду на наступне.
Колегія суддів зазначає, що умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.
Колегія суддів зазначає, що розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), і вбивства через необережність (ч.1 ст. 119 КК України), здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.
Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.
Як вбачається з вироку, судом встановлено, що приблизно о 18.00 годині 11.05.2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за адресою свого тимчасового проживання: АДРЕСА_3 , де в ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виникли неприязних відносин, виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_7 встав з дивану, опираючись на палицю та підійшов до ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_10 вихопив у ОСОБА_7 палицю та переламав її об своє коліно та наніс один удар правої руки в ліве око ОСОБА_7 , який від отриманого удару не втримався на ногах та впав на підлогу, в положенні сидячи обличчям до ОСОБА_11 .
Потім ОСОБА_7 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, не маючи наміру на заподіяння смерті, кухонним ножем, який схопив зі столу та тримав у руці, наніс один удар в стегно правої ноги ОСОБА_10 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, яке перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 10.06.2016 року, у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження:
1) Колото-різане поранення правого стегна з ушкодженням підколінної артерії та вени: колото-різана рана зовнішньої поверхні правого колінного суглобу; раневий канал від рани, по ходу якого виявлено перетин правої підколінної вени і правої підколінної артерії. Це ушкодження прижиттєве, спричинене незадовго до настання смерті від дії плоского гострого предмету клинкового типу, яким міг бути ніж. Колото-різане поранення правого стегна з ушкодженням підколінної артерії та вени, стосовно живих осіб, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Дане ушкодження і перебувало у прямому причинному зв`язку, з настанням смерті ОСОБА_10 ;
2) Забиті рани голови в лобній області справа і в тім`яній області зліва, забита рана тильної поверхні лівої кисті, садно правого ліктьового суглобу. Вказані забиті рани голови і лівої кисті та садно правого ліктьового суглобу у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 не перебувають і, стосовно живих осіб, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_10 наступила від колото-різаного поранення правого стегна з ушкодженням підколінної артерії та підколінної вени, яке супроводжувалося рясною зовнішньою кровотечею і ускладнилося розвитком гострої масивної крововтрати, що слід вважати безпосередньою причиною смерті. Даний висновок ґрунтується на підставі наявності і характері виявлених тілесних ушкоджень та морфологічних змін з боку внутрішніх органів, підтверджується результатами додаткових методів досліджень.
При дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлено ознаки алкогольної кардіоміопатії, вогнищевого пневмосклерозу, дистрофічні зміни печінки, нирок. Вказані захворювання у причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.
При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа виявлено 2,51 % етилового спирту, що може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння живих осіб. (а.п. 13-15).
Згідно протоколу слідчого експерименту від 13.05.2016 року, проведеного за участю ОСОБА_7 , останній розповів про обставини спричинення тілесних ушкоджень та показав механізм спричинення тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції ввірно встановив, що ОСОБА_10 , наносячи удари обвинуваченому ОСОБА_7 , мав умисел на спричинення останньому саме легких тілесних ушкоджень, про що обєктивно свідчать його дії. Крім того, у приміщенні, де це відбувалося, крім обвинуваченого та потерпілого, знаходились свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , які є товаришами та знайомими саме ОСОБА_7 . ОСОБА_10 у даному приміщенні знаходився вперше, а ОСОБА_7 у ньому проживає. Конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , ініціатором якого був ОСОБА_10 , розпочався зі словесної перепалки, виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та переріс у бійку, в ході якої у ОСОБА_7 і виник злочинний умисел, направлений на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Знайомі потерпілого та обвинуваченого свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , під час бійки між обвинуваченим та потерпілим знаходилися поруч, однак не втручалися в конфлікт, що може свідчити про відсутність об`єктивних ознак реальної та безпосередньої загрози для ОСОБА_7 .
Районний суд вірно встановив обставини скоєного, характер взаємовідносин, які у короткий проміжок часу виникли між обвинуваченим та потерпілим та передували злочину, характер, локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 не міг не розуміти, що від його ударів ОСОБА_10 може отримати смертельні ушкодження, адже обвинувачений свідомо допускав тяжкі наслідки, не зупинявся та продовжував бити останнього ногами по тулубу, і в той час, коли навіть той лежав на підлозі, та в результаті помер. Умисел ОСОБА_7 був об`єктивно спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень.
Тому, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про необхідність перекваліфікації скоєного зі ст. 121 ч.2 КК України на ст. 119 ч.1 КК України.
Юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, - є вірною.
Як видно з тексту вироку, він є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.
Враховуючи викладене, а також з огляду на інші докази, наведені у вироку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , доведена в повному обсязі.
Як видно з вироку, докази були перевірені на їх належність, допустимість та достатність.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_7 занадто м`якого покарання, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини справи, те, що потерпілий також знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, першим почав наносити удари обвинуваченому. Судом першої інстанції також враховано особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, тривалий час офіційно ніде не працює, не одружений, мешкає зі співмешканкою, на утриманні нікого не має; за місцем реєстрації характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину та часткове визнання вини.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, саме у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Призначене покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 67 КК України, є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Колегія суддів при цьому зазначає, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Колегія суддів також враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де у справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, - задоволенню не підлягають.
З наведеного вище не вбачається підстав для призначення обвинуваченому і більш м`якого покарання.
Істотних порушень норм КПК України, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку, під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого, захисника та прокурора, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника -адвоката ОСОБА_8 та прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4