Справа № 367/7665/19
Провадження №1-кп/367/516/2019
УХВАЛА
Іменем України
09 грудня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю:
прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
перекладача: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000940 від 18.05.2019 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії, грузина, без постійного зареєстрованого місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000940 по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
У підготовчому судовому засіданні, прокурор висловив думку про те, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України. Також, прокурор заявив суду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який спливає 09.12.2019 року. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого згідно ст.ст. 177, 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт був направлений до суду із порушенням вимог КПК України. Так, в підготовчому судовому засіданні обвинувачений та захисник повідомили суду, що обвинуваченому на досудовому розслідуванні не було залучено перекладача з грузинської мови та не було вручено обвинувальний акт на його рідній мові, оскільки він не розуміє та не володіє українською мовою. Захисник зазначив, що на їх клопотання про залучення перекладача слідчий залучив якусь жінку вчительку, яка здійснила усний переклад обвинувального акту обвинуваченому на російську мову, у зв`язку із чим, вважали, що таким чином, було порушено право обвинуваченого на захист. Також, зауважили, що в обвинувальному акті, а саме в анкетних даних обвинуваченого невірно вказаного ім`я останнього ОСОБА_7 замість вірного ОСОБА_7 , у зв`язку із тим, що під час досудового слідства, слідчим не було належним чином встановлено особу обвинуваченого, в якого на теперішній час відсутні будь-які документи, які посвідчують його особу. Просили повернути обвинувальний акт прокурору для усунення вищевказаних недоліків. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, заперечували, оскільки прокурором дане клопотання подане в супереч вимог КПК України, а також прокурором не доведено наявність зазначених ним ризиків викладених у клопотанні. Обвинувачений ОСОБА_5 суду пояснив, що він є громадянином Грузії, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, але проживає у м. Бучі із співмешканкою, він не вололдіє українською мовою та дещо володіє російською, на побутовому рівні, який для нього не достатній для розуміння процесуальних документів та рішень. Крім того в підготовчу судовому засіданні обвинувачений пояснив суду, що його справжнє ім`я ОСОБА_7 , свій паспорт він втратив, але йому видавалась довідка, яка посвідчувала його особу до отримання паспорту, яка під час обшуку за місцем його проживання зникла. Також обвинувачений зазначив, що не має наміру ухилятись від суду, оскільки бажає встановленню істини по справі та доведення перед судом своєї невинуватості.
Потерпіла в підготовче судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України та порушенням порядку його направлення, з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Пункти «а», «в» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлюють, що кожен обвинувачений має право бути негайно та детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Також йому потрібно дати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що відповідає положенням ч. 3 ст. 42 КПК України.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Хермі проти Італії, Велика палата Європейського суду» (2006) §68, зазначив, що інформація про звинувачення надається обвинуваченому мовою, яку він розуміє, якщо обвинувачений не володіє мовою, що використовується і не розуміє її, документ, що містить звинувачення, повинен бути перекладений мовою, зрозумілою обвинуваченому.
Крім того, в Рішенні ЄСПЛ від 28.11.78р. у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», визначено, що право на допомогу перекладача стосується, як усних виступів, так і документальних матеріалів кримінального провадження. Ці гарантії надані з метою реалізації права на справедливий суд. Пункт 48 даного рішення: «право на безоплатну допомогу перекладача стосується не тільки усних виступів під час розгляду, а й документальних матеріалів та досудового провадження. Так, кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, котрий здійснює письмовий та усний переклад усіх документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб реалізувати своє право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта, в тому числі, додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії реєстру матеріалів досудового розслідування, розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений не до підозрюваного.
Так, відповідно до ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.
Відповідно до обвинувального акту та Реєстру до нього у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 внесеному до ЄРДР за № 0000940 від 18.05.2019 року, дані процесуальні документи на державній мові були складені старшим слідчим СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 та затверджені прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 26.09.2019 року. Однак, обвинувальний акт та реєстр до нього не були перекладені на рідну, для обвинуваченого ОСОБА_5 , грузинську мову. При цьому, в підготовчому судовому засіданні обвинувачений повідомив, що не розуміє державну мову України, а також пояснив, що йому було здійснено усний переклад обвинувального акту на російську мову, яку він також не розуміє в достатній мірі.
Крім того, даний факт підтверджується й тим, що до обвинувального акту та Реєстру до нього, прокурором не було додано суду, перекладу даних документів на грузинській мові, а наявний лише засвідчувальний напис особи, яка виконувала функції перекладача російської мови.
Так, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.
Крім того, в підготовчому судовому засіданні було встановлено, що під час досудового розслідування не було належним чином встановлено особу обвинуваченого, що призвело до зазначення недостовірних анкетних даних обвинуваченого в обвинувальному акті, а саме не вірно вказано ім`я останнього. Так, зі слів обвинуваченого та його захисника справжнє ім`я обвинуваченого ОСОБА_7 , а не як вказано в обвинувальному акті Іраклій. Прокурор в підготовчому судовому засіданні не зміг надати суду будь-яких документів за якими було встановлено належним чином особу обвинуваченого, повідомивши при цьому, що під час досудового слідства особу обвинуваченого встановили за довідкою про видворення обвинуваченого від 01.11.2017 року.
Відповідно до п. 1 ст. 2 Положення про прикордонний режим, документом, що посвідчує особу є: для громадян України - паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, службове посвідчення, посвідчення водія чи інший виданий державним органом документ, який має такі обов`язкові реквізити, як прізвище, ім`я, по батькові, фотокартку, підпис відповідальної посадової особи, відбиток печатки або штампу установи, яка видала документ, дату видачі; для іноземців - національний паспорт або документ, що його замінює; для осіб без громадянства - посвідчення особи без громадянства, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне або тимчасове проживання.
Відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні; посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні; посвідчення особи на повернення - документ, який видається іноземцю або особі без громадянства у випадках, передбачених міжнародними договорами України про реадмісію (приймання і передачу осіб; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон - документ, що посвідчує особу без громадянства під час перетинання нею державного кордону України і перебування за кордоном.
Відповідно до п. 2.11 "Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України", затвердженої Наказом МВС України від 28.08.2013 № 825, із змінами та доповненнями у разі відсутності в затриманої особи паспортного або іншого документа, що посвідчує особу, у відповідній графі вказуються відомості, отримані з Єдиного державного демографічного реєстру або з інших наявних державних та єдиних реєстрів, інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій (за їхньою згодою), в обсязі інформації про особу, установленому пунктами 1, 2, 4, 7, а також пунктами 8 (щодо типу, назви документа, серії, номера, дати видачі) та 14 (щодо місця проживання, місця роботи та посади) частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Якщо за вказаними обліками інформація про особу відсутня, такі відомості зазначаються зі слів затриманої особи в протоколі про затримання, а також у довідці про особу (додаток 2), яка оформляється та долучається до матеріалів справи.
Як встановлено у підготовчому судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження прокурором, як документ який посвідчує особу обвинуваченого, долучено Довідку про особу від 01.11.2011р. складену у порядку передбаченному п. 2.11 вищевказаної інструкції, в якої зазначено, що документ, що посвідчує особу та інформація про дану особу за обліками ДМС відсутні, що свідчить про те, що дана довідка була складена зі слів затриманої особи, а саме ОСОБА_5 ..
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт та доданий Реєстр матеріалів досудового розслідування, затверджений прокурором ОСОБА_9 26.09.2019р. не був вручений обвинуваченому відповідно до вимог ст. 29, 293 КПК України, оскільки, як встановлено у підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не володіє українською мовою взагалі, а російською на яку було здійснено усний переклад в не достатній мірі для розуміння суті пред`явленого обвинувачення, що призводить до порушення прав обвинуваченого на захист та справедливий суд. Крім того, суд враховує те, що в даному обвинувальному акті, вказані неперевірені відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , та в підготовчому судовому засіданні суд був позбавлений можливості первірити його правильне та дійсне ПІБ, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування було порушено вимоги кримінального процесуального закону, що унеможливлює призначення справи до судового розгляду і передбачає повернення обвинувального акту прокурору для усунення вказаних порушень вимог КПК України.
Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 був направлений до суду із порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України, що унеможливлює призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акта та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, і право на справедливий суд, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокурору для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статей 29, 291, 293 КПК України, впродовж розумного строку.
Разом із тим, суд, вислухавши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, думку сторони захисту, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, з таких підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Стаття 197 КПК України передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою суду від 11.10.2019р. обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 09.12.2019 року.
Суд заслухавши доводи прокурора, захисника, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний обвинуваченому на досудовому розслідуванні у відповідності до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України та з врахуванням наявності ризиків передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час проведення підготовчого судового засідання судом не відпали. Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі строком до 10 років, не має постійного зареєстрованого місця проживання на території України, офіційно не працює, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватись від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілу і свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тимошенко проти України» вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини по справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Суд критично ставиться до доводів сторони захисту з приводу того, що ризики наведені прокурором не доведені, та обвинувачений не має мети ухилитись від явки до суду, вплинути на свідків та потерпілу по даному кримінальному провадженню та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, на теперішній час судом ще не допитано потерпілого та свідків по даному провадженню, та судом враховується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має постійного місця роботи чи інших джерел до існування, крім того, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків.
Крім того, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту суду не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі дійшов висновку, що інші запобіжні заходи на даний час не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне продовжити ОСОБА_5 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 110, 176-178, 183, 193, 194, 196-199, 291, 314-317, 376 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , - задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній Установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою, обчислювати з 09.12.2019р. по 06.02.2020р., включно.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000940 по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, повернути прокурору Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 12 грудня 2019 року.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1