ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3282/19 Справа № 205/7011/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ОСОБА_8 має стягнення 09.11.2017 року у виді догани за вилучення мобільного телефону та лише 2 заохочення за весь період відбування покарання з 06.12.2016 року, ініціативу щодо підвищення наявного загальноосвітнього рівня не проявляє.

Крім того, вказує, що застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення є недоцільним та неефективним, оскільки в минулому він не виправдав довіри суду та після застосування до нього ст.81 КК України 27.03.2000 року, вчинив ще 6 злочинів, за які був засуджений.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_8 просить залишити її без задоволення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року було задоволено подання адміністрації колонії та звільнено засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного йому вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2017 року.

Суд обґрунтовуючи своє рішення зазначив, що ОСОБА_8 за час відбування покарання характеризується позитивно, працевлаштований на виробництві установи, до покладених службових обов`язків ставиться сумлінно, за станом на 04.10.2019 року засуджений відбув більше 2/3 строку покарання, за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі засуджений мав 2 дисциплінарних заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до суспільно-корисної праці, та 1 дисциплінарне стягнення, яке, втім, погашено за плином часу.
Крім того, ОСОБА_8 дотримувався правомірних та ввічливих стосунків з персоналом виправної установи, бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, провину у скоєних злочинах визнає повністю, а також, підтримує стійкі соціальні зв`язки зі своєю родиною шляхом листування і особистих побачень, отримує посилки.

Вислухав суддю - доповідача, доводи прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Апеляційний суд, вивчивши надані матеріали провадження встановив, що ОСОБА_8 по даній справі засуджений вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Строк відбуття покарання визначено рахувати з 06 грудня 2016 року. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 06 грудня 2016 року по 09 лютого 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2017 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 10 лютого 2017 року по 13 березня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів особової справи встановлено, що в місцях позбавлення волі ОСОБА_8 перебуває з 10 квітня 2017 року.
Під час утримання у Дніпровській УВП №4 режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав.
З 10 квітня 2017 року відбуває покарання в ДУ Дніпровській виправній колонії №89.
Відповідно до наявної в матеріалах довідки за період відбування покарання в ДУ Дніпровській виправній колонії №89 мав 2 заохочення та 1 стягнення.
На думку колегії суддів, наявність за весь період відбування покарання лише двох заохочень, не свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення.
Окрім того, судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.
Також, колегія суддів погоджується із доводами апеляції прокурора про те, що до ОСОБА_8 вже було застосовано ст. 81 КК України, після чого, останній вчинив ще шість злочинів, що також не може свідчити про намагання засудженого стати на шлях виправлення.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Крім того, слід зазначити, що задовольняючи клопотання про умовно - дострокове звільнення, суд взагалі не зазначив строк на який засуджений звільняється від відбування покарання, хоча це має істотне значення для визначення моменту відбування покарання за вироком та строку погашення судимостей, що в даному випадку є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року, якою було задоволено Подання адміністрації колонії та звільнено засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного йому вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання адміністрації ДУ Дніпровська виправна колонія №89 про звільнення засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного йому вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді Дніпровського
апеляційного суду:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4