Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/8524/19
Провадження № 1-кп/490/1044/2019
У Х В А Л А

11 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України, -

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Центральним районним судом міста Миколаєва проведене підготовче судове засідання, призначене на підставі обвинувального акту про обвинувачення ОСОБА_4 - у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України.

2. Під час підготовчого судового засідання прокурор вважала, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам діючого законодавства, через що просила ухвалити про прийняття обвинувального акту до провадження суду та призначення судового розгляду на його підставі.

Водночас прокурор просила продовжити (застосувати) відносно обвинуваченого на час судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, спираючись про існування передбачених законом ризиків його неправомірної процесуальної поведінки, запобігти яким інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою не видається за можливе.

3. Захисник під час підготовчого судового засідання проти прийняття обвинувального акту до провадження суду та призначення судового розгляду на його підставі не заперечував.

Разом із цим, захисник просив про зміну обраного відносно його підзахисного запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий, зокрема - на домашній арешт.

З цього приводу зазначав, що наявність передбачених законом ризиків відносно ОСОБА_4 в цьому випадку не є доведеною, а його належна процесуальна поведінка може бути забезпеченою шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Обвинувачений під час підготовчого судового засідання підтримав позицію свого захисника.

4. Потерпіла під час підготовчого судового засідання вважала за можливе призначити судовий розгляд на підставі наданого суду обвинувального акту.

Вирішення питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого вона віднесла на розсуд суду, зауваживши при цьому, що обвинувачений дійсно надає їй необхідну матеріальну допомогу в зв`язку із необхідністю усунення заподіяної ним шкоди, а також - що жодного протиправного впливу на неї з метою, зокрема, надання нею неправдивих показів, обвинувачений не чинив та спроб до такого не вживав.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

5. 30 вересня 2019 року на розгляд Центрального районного суду міста Миколаєва з Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002994 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України.

6. Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин:

16.08.2019 близько 11:22 годин водій ОСОБА_4 керував автомобілем "Audi A6", р.н. НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, по сухій, чистій проїзній частині вул. Пушкінська, за напрямком руху транспорту зі сторони віл. Шевченка в напрямку вул. А.Макарова в м. Миколаєві.
В цей час, в паркувальному кармані, в районі буд. 23 по вул. Пушкінська, стояв автомобіль "Hundai Sanata Fe", р.н. НОМЕР_2 , а по тротуару в напрямку від вул. Шевченко до вул. А.Макарова рухались пішоходи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_4 , грубо порушуючи вимоги п.п.2.3."б"; 12.1;12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами (далі - ПДР України), а саме: рухаючись по проїзній частині вул. пушкінська, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, не обрав безпечної швидкості руху, не переконався у безпечності виконуваного маневру перестроювання, при виникненні перешкоди у вигляді нерухомого автомобіля, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості свого транспортного засобу, аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, в результаті чого, допустив наїзд на стоячий транспортний засіб "Hundai Sanata Fe", р.н. НОМЕР_2 , який продовжуючи самовільний рух здійснив наїзд на вказаних пішоходів.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітньому пішоходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, осколкового перелому середньої треті стегнової кістки зі зміщенням уламків, перелому середньої треті обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням уламків, перелому кісток носу, підкапсульної гематоми селезінки з її розривом (клінічно), ран обличчя, голови, правої топи, які ускладнились геморагічним шоком, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Також, пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді розриву дистального синдесмозу лівої гомілки, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п.2.3."б"; 10.1;12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

7. Ці дії обвинуваченого органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

8. Під час досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_9 від 18 серпня 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії цього запобіжного заходу спливає 14 жовтня 2019 року.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

9. Відповідно до частини 3 статті 314 Кримінального Процесуального Кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, такі рішення:

-повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

-призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

10. Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2013 року у справі № 5-328 к/с 16, яка є обов`язковою для виконання, сформулював правову позицію, відповідно до якої обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК).

11. Далі в цій же Постанові Верховний Суд України зазначив, що для суду обвинувальний акт, як процесуальний документ, є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).

12. Вимоги до обвинувального акту сформульовані у статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Відповідно до цієї норми обвинувальний акт має містити у собі, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення /пункт 5 частини 2 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України/

13. При цьому Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2013 року у справі № 5-328 к/с 16, яка є обов`язковою для виконання, сформулював правову позицію, відповідно до якої згідно зазначеної норми закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення (фактична складова);

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3)формулювання обвинувачення.

14. При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) - фактичної моделі - бо саме правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

При визначені того, чи є виклад фактичних обставин справи належним, Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16 вказав про необхідність керуватись рекомендаціями, що викладені у рішенні Європейського Суду з Прав Людини у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

У вказаному рішенні Європейський Суд з Прав Людини нагадав, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто - про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті "b" частини З статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод /надалі - Конвенції/.

При цьому викладені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають надавати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

15. Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, та тільки такий опис дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. При цьому в будь-якому випадку положення цієї частини обвинувального акту не можуть містити очевидних суперечностей.

16. Диспозиція статті 286 Кримінального Кодексу України передбачає кримінальну відповідальність, зокрема, за вчинення таких діянь:

"Порушення правил безпеки дорожнього руху … особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження" /частина 1/.

"Ті самі діяння, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження" /частина 2/

17. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 своєї Постанови № 14 від 23 грудня 2005 року /з послідуючими змінами та доповненнями/ "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" /надалі - Постанови Пленуму/, порушення особою правил безпеки дорожнього руху яке спричинило наслідки, передбачені різними частинами статті. 286 Кримінального Кодексу України , слід кваліфікувати як один злочин за тією частиною цієї статті, яка передбачає більш тяжкі наслідки; при цьому необхідно зазначати всі кваліфікуючі ознаки злочину.

18. Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства також свідчить, що розуміння поняття "формулювання обвинувачення", як складової частини обвинувального акта, має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним". Так, пунктом 2 частини 3 статті 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням пункту 3 частини 1 статті 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

19. При цьому у пункті 3 Постанови Пленуму розтлумачено, що диспозиція сформульованої у статті 286 Кримінального Кодексу України норми - бланкетна, у зв`язку із чим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

20. Відповідно до частини 3 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

21. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

22. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

При цьому відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка є джерелом права, кожен, кого звинуватили у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього

23. Згідно сталої практики Європейського суду з прав людини існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою. Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

24. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

25. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд відзначає наступне.

І. Щодо подальшого руху справи.

26. Аналізуючи зміст наданого суду обвинувального акту, суд відзначає, перш за все, що посилання про норми Правил Дорожнього Руху України, недодержання обвинуваченим яких, за твердженням органів досудового слідства та публічного обвинувачення потягло негативні наслідки, в обвинувальному акті викладено суперечливо.
Так, у третьому абзаці на другій сторінці обвинувального акту його автор стверджує, що ОСОБА_4 порушив підпункти 2.3."б"; 12.1; 12.3 цих Правил, а у 6 абзаці на цій же сторінці - підпункти 2.3."б"; 10.1; 12.1 цих же Правил.

27. Далі, викладаючи фактичні обставини вчиненого злочину, автор обвинувального акту фактично обмежився лише компіляцією витягів з диспозицій відповідних підпунктів Правил Дорожнього Руху України, надавши їй емоційного забарвлення (посилаючись про "грубе" порушення, "недбалість до забезпечення елементарних вимог" тощо).

В той же час, в наданому обвинувальному акті фактичні обставини дорожньо-транспортної події викладені фрагментарно та суперечливо, стверджувані порушення Правил Дорожнього Руху не розмежовані, що унеможливлює усвідомлення цілісної картини стверджуваної події та зіставлення фактичних обставин з юридичною формулою.

27.1. Так, з тексту наданого суду обвинувального акту неможливо встановити:

-який саме "маневр", на думку автора обвинувального акту, виконував обвинувачений, в чому він полягав та коли саме та в зв`язку із чим обвинувачений почав його виконувати;

-якщо то був маневр "перестроювання", то у чому, власне, цей маневр полягав, а саме - куди саме та звідки виконувалось таке "перестроювання";

-чи були при цьому порушені вимоги Правил Дорожнього Руху України, якщо так, то у чому конкретно вони полягали та яким чином вплинули саме ці порушення на подальший перебіг подій.

27.2. Події після здійснення "маневру", автор обвинувального акту допустив суперечність із попередніми твердженнями про порушення вимог Правил Дорожнього Руху під час "перестроювання", стверджуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок того, що після здійснення "маневру" обвинувачений, виявивши перешкоду у вигляді нерухомого автомобіля, міг і зобов`язаний був запобігти зіткненню, хоча такого не зробив.

При цьому автор обвинувального акту знов не зазначив:

-коли саме обвинувачений, на думку автора обвинувального акту, виявив перешкоди;

-які саме дії він мав чинити для запобігання наїзду;

-яким саме вимогам Правил Дорожнього Руху не відповідали дії обвинуваченого ОСОБА_4 на цьому етапі розвитку дорожньо-транспортної пригоди.

27.3. Далі автор обвинувального акту зазначає, що внаслідок попередніх дій обвинуваченого стався "наїзд на стоячий транспортний засіб".

27.4. Послідуючий перебіг дорожньо-транспортної пригоди автор обвинувального акту викладає суперечливо та уривчасто.

Так, в обвинувальному акті зазначається, що після наїзду стоячий автомобіль "продовжив самовільний [тобто - такий, який відбувається, виникає і т. ін. сам по собі, без будь-якого зовнішнього втручання, стимулювання; спонтанний] рух".

За такого підходу неможливо встановити:

-або - коли саме "самовільний рух" розпочався та яке це має відношення до попередніх дій обвинуваченого;

-або - яким чином обвинувачений стимулював рух стоячого транспортного засобу (за такого такий рух не є "самовільним").

27.5. Далі автор обвинувального акту взагалі вказує, що наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень пішоходам завдані внаслідок "самовільного руху" стоячого транспортного засобу, що взагалі унеможливлює зв`язок між раніше згаданими в обвинувальному акті діями обвинуваченого та стверджуваним наслідком.

28. Зрештою, кваліфікуючи дії обвинуваченого, автор обвинувального акту також допустив суперечності між викладом фактичних обставин справи та юридичною формулою.

Так, викладаючи фактичні обставини справи, автор обвинувального акту стверджує, що дії обвинуваченого мали наслідки у вигляді:

-заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень;

-заподіянні ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Проте, кваліфікуючи дій обвинуваченого, автор обвинувального акту таку кваліфікуючу ознаку, як спричинення потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження не згадує.

Отже, вимоги пункту 5 частини 2 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України при складанні цього обвинувального акту не дотримані.

29. Вказані недоліки:

1) порушують права обвинуваченого, зокрема, його передбачене пунктом "а" частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод право бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для них мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Таке, в свою чергу, порушує право обвинуваченого на захист та, зрештою, право на справедливий суд, а також унеможливлює для нього належним чином формулювати свою позицію, зокрема, із приводу запобіжного заходу;

2) не дозволяють суду визначити межі судового розгляду, а за такого встановити перелік обставин, що підлягають доведенню та відповідний ним порядок дослідження доказів у справі.

30. Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду.

Так, стаття 338 КПК України передбачає лише можливість у суді змінити пред`явлене обвинувачення, але в будь-якому разі не дозволяє вперше формулювати обвинувачення за наслідками судового розгляду.

В цьому ж випадку, як доведено вище, обвинувачення наразі не є сформульованим; його формулювання за наслідками, вказаними в обвинувальному акті, взагалі не є можливим.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального Процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків.

ІІ. Стосовно запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.

31. В цьому випадку сутність обвинуваченого зводиться до того, що ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взявся за керування транспортним засобом, чим заподіяв шкоду здоров`я двом стороннім для нього особам.

31.1. Таке припущення узгоджується з позиціями обвинуваченого та потерпілої, висловленими під час підготовчого судового засідання; воно поза розумним сумнівом може бути перевірене у суді та спонукає неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є таке припущення обґрунтованим.

31.2. Відомостей про те, що, припускаючи таке, органи досудового розслідування та публічне обвинувачення діяли нечесно, тобто - навмисно оговорюючи обвинуваченого, матеріали справи не містять.

31.3. Виявлені недоліки обвинувального акту свідчать лише про відсутність в діях органів досудового розслідування належної ретельності та дбайливості під час формулювання версії про перебіг подій, але підстав для сумнівів у чесності вказаної версії або її обґрунтованості не утворюють.

Наведене у сукупності доводить, що для мети вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого висунута "підозра", сформульована, принаймні, в обвинувальному акті, має вважатись обґрунтованою.

32. Обґрунтованість вказаного вище припущення, в свою чергу, дає підстави обґрунтовано стверджувати, що обвинувачений є схильним до суспільно-небезпечної поведінки, яка становить загрозу для здоров`я невизначеного кола осіб.

Таке дає підстави вважати доведеним ризик того, що обвинувачений може вчинити дії, що матимуть наслідком шкоду здоров`я сторонніх осіб, тобто - продовжити вчиняти злочини.
Отже, наявним є передбачений законом ризик, що є достатнім для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

33. Та обставина, що підстави та мотиви злочинної поведінки обвинуваченого не можуть бути розумно поясненими, виключає можливість визначити чинники, що підлягають контролю з метою запобігання встановленому судом ризику, а за такого - запобігти настанню цих чинників.

Таке призводить до висновку про те, що запобігання встановленому судом ризику в цьому випадку є можливим лише шляхом постійного нагляду за обвинуваченим, тобто - шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

34. Посилання захисту про можливість застосування інших запобіжних заходів же містять лише посилання про "гарантії" явки обвинуваченого до суду, але посилань про гарантій не вчинення ним нових злочинів не містять, адже не містять навіть доводів на спростування наведених вище висновків суду щодо наявного ризику та можливостей його запобігання.

З огляду на таке суд вважає клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою таким, що підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

1.Обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України, разом з усіма доданими до нього матеріалами.

2.Клопотання прокурора, що стосується запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб - до "10" грудня 2019 року включно.

У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва.

СУДДЯ = ОСОБА_10 =