Справа №588/2126/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/425/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 588/2126/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Артеморястівка Тростянецького району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК, суворістю призначеного покарання та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки призначене покарання є занадто суворим. Вважає, що суд належним чином не вмотивував звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК і за результатами підготовчого судового засідання не доручив уповноваженому органу з питань пробації скласти досудову доповідь.

Вироком Охтирського районного суду Сумської області від 22.01.2019 ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. На підставі п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК зобов`язаний періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 2860 грн.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_11 08.10.2017 близько 23:00, здійснюючи вивіз кукурудзи зі складу № 2 до проїзної вигрузної ями на території Тростянецької дільниці ТОВ «Кононівський елеватор» за допомогою трактора навантажувача «Manitou» д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 2.9, 10.1 і 10.9 ПДР, в результаті чого вдарив задньою частиною трактора навантажувача ОСОБА_13 та здійснив наїзд колесом на останнього.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, доводи потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, просили скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ч. 2 цієї норми закону, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Так, вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що здійснюючи вивіз кукурудзи на території Тростянецької дільниці ТОВ «Кононівський елеватор» за допомогою трактора навантажувача «Manitou», порушив вимоги п. 2.9, 10.1 і 10.9 ПДР, в результаті чого вдарив задньою частиною трактора навантажувача ОСОБА_13 та здійснив на нього наїзд колесом.

Згідно ч. 2 ст. 349 КПК, обсяг доказів та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені, а на підставі ч. 3 цієї статті суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Однією із таких засад є визначена п. 16 ч. 1 ст. 7 і ст. 23 КПК безпосередність дослідження показань, речей і документів, що означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. При цьому безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити та перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження. Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості і забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 10, 13 і 15 ст. 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що після допиту обвинуваченого та потерпілої, з`ясування думки учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити додатково, ухвалою суду було визначено дослідити письмові докази та дані, які характеризують особу обвинуваченого. Вказаного висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції дійшов з тих мотивів, що ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, визнав повністю, а також, що ні він, ні інші учасники судового провадження не заперечували проти такого порядку дослідження доказів. У зв`язку з цим стороною обвинувачення були надані суду витяг з ЄРДР, постанову про виділення матеріалів досудового розслідування, а також копію паспорту ОСОБА_11 , свідоцтва про одруження та народження дитини, ухвали про застосування запобіжного заходу, трудової книжки, вимогу на судимість, довідку з військкомату, медичну довідку, характеристику обвинуваченого та довідку щодо вартості судової автотехнічної експертизи, які були досліджені судом першої інстанції.

Разом з тим, в мотивувальній частині вироку, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд, окрім зазначених вище доказів, також послався на висновок судово-медичної експертизи Тростянецького відділення Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи від 07.11.2017 № 46, акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельними наслідками, висновок судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності від 23.05.2018 і висновок судово-автотехнічної експертизи від 10.12.2018 № 1967 як на підтвердження встановлених обставин, однак які судом взагалі не досліджувалися, сторонами кримінального провадження суду не надавалися та відповідно відсутні в матеріалах судової справи, а тому суд не вправі був на них посилатися при ухваленні вироку, що є істотним порушенням вимог КПК, яке завадило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Крім того, визнаючи ОСОБА_11 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, суд дійшов висновку, що внаслідок порушення саме п. 2.9, 10.1 і 10.9 ПДР обвинувачений під час керування трактором навантажувачем на території елеватора вдарив задньою частиною т/с ОСОБА_13 та здійснив на нього наїзд колесом. Разом з тим, судом залишено поза увагою та не з`ясовано статус потерпілого як учасника дорожнього руху згідно ПДР, оскільки диспозиція ч. 2 ст. 286 КК є бланкетною, тому вирішуючи питання про притягнення до кримінальної відповідальності за цією нормою закону, в даному випадку, потрібно звертатись до вказаних Правил, які встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Зокрема, п. 1.10 ПДР визначено, що учасниками дорожнього руху є особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист та особа, яка рухається в кріслі колісному. При цьому, судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_13 були працівниками підприємства Тростянецької дільниці ТОВ «Кононівський елеватор» (тракторист та майстер відповідно), і 08.10.2017 перед нічною зміною зареєструвались у журналі обліку робочого часу, пройшовши інструктаж з питань охорони праці, тобто виконували роботу під дією певних правил, що теж має суттєве значення для кримінального провадження.

Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законне є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п.п.29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Таким чином, допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК та, у разі визнання особи винуватою, зазначити у своєму рішенні докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування інших окремих доказів, оскільки фактично були обмежені процесуальні права обвинуваченого, зокрема права на справедливий суд, тому апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою і заслуговує на увагу.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність ст. 75 і 76 КК, то вони заслуговують на увагу, оскільки визначаючи правові підстави для застосування до ОСОБА_11 положень вказаних норм КК, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не в повній мірі врахував обставини, які об`єктивно впливають на звільнення від відбування покарання з випробуванням, а саме ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК хоча і є необережним, однак відноситься до категорії тяжких злочинів, наслідки, які настали в результаті ДТП смерть потерпілого та позицію потерпілої ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченому реальної міри покарання. Також належним чином не враховано те, що приступаючи до виконання своїх трудових обов`язків, безпосередньо пов`язаних з роботою на навантажувачеві, що є джерелом підвищеної небезпеки, ОСОБА_11 усвідомлював факт перебування ним в стані алкогольного сп`яніння, незважаючи на що здійснював керування транспортним засобом, чому на переконання колегії суддів судом першої інстанції не приділено належної уваги.

В той же час, доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість є необгрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення КК, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи апеляційної скарги в частині того, що за результатами підготовчого судового засідання суд не доручив уповноваженому органу з питань пробації скласти досудову доповідь, оскільки відповідно ст. 314 і 314-1 КПК вказане повноваження суду в кримінальному провадженні є його правом, а не обов`язком.

Відповідно п. 3 і 4 ч. 1 ст. 409 КПК, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК). Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню (п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою (ст. 404 КПК), внаслідок чого позбавлений можливості усунути вказані в апеляційній скарзі порушення, дослідивши докази, і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення. При цьому, враховуючи викладені обставини, колегія суддів наголошує, якщо при новому розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції буде збережений об`єм пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення, кваліфікація його дій не зміниться і він буде визнаний винуватим у вчиненні того самого злочину, то підстав вважати визначене судом першої інстанції покарання суворим немає, як і відсутні правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.01.2019 відносно ОСОБА_14 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4