Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/602/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника громадської організації ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000563, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, працюючого тренером, є учасником бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. 00 коп.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 -1249 грн. 86 коп. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди завданої злочином.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати вирок районного суду та ухвалу суду про відмову в задоволенні клопотання представника громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» ОСОБА_7 про передачу його на поруки, вказуючи на істотне порушенням вимог кримінально процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу, якою клопотання представника громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» ОСОБА_7 задовольнити, на підставі ст. 47 КК України, звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України та передати на поруки, а кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначає про те, що суд при наявності законних та обґрунтованих підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності, в порушення вимог ст.44 та ч.1 ст.47 КК України, відмовив у задоволенні клопотання представника громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» ОСОБА_7 про передачу його на поруки громадській організації з формальних, надуманих підстав, вказавши в ухвалі про те, що перебування його в членстві громадської організації більше двох років є недостатнім для вивчення його особи, а також невідповідність змісту клопотання вимогам ст.47 КК України та відсутність щирого каяття.

Також, обвинувачений ОСОБА_11 вказує, що в судовому засіданні суду першої інстанції представник громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» ОСОБА_7 зазначила, що із ОСОБА_11 постійно проводяться профілактичні бесіди, двічі пройшов курс реабілітації після повернення з зони АТО, регулярне спілкування зі штатним психологом організації.

Крім того, апелянт зазначає, що намагався відшкодувати завдані збитки потерпілому, але останній відмовився прийняти компенсацію, що було підтверджено в судовому засіданні.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок суду без змін, вказуючи на те, що вирок суду є вмотивованим, законним та обґрунтованим.

Крім того зазначає, що ОСОБА_11 став членом громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» з 16.02.2017 року, що дійсно ставить під сумнів можливість його виправлення в даній організації, через незначний проміжок часу перебування в ній, так як членом такої організації ОСОБА_11 являється трохи більше двох років.

Також зазначає, що зі змісту клопотання не можливо прослідкувати, які саме заходи виховного характеру визначені громадською організацією на недопущення суспільно небезпечної поведінки ОСОБА_11 , а тому клопотання громадської організації, на думку захисника, не відповідає вимогам ст.47 КК України.

Крім того, в матеріалах провадження відсутні обґрунтовані докази дійсного та відвертого визнання ОСОБА_11 своєї провини та щирого жалю з приводу скоєного.

У зв`язку з вищевикладеним, захисник вважає, що у разі звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею його на поруки не буде досягнуто мети його виправлення.

Згідно з вироком ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні легкого тілесного ушкодження при слідуючих обставинах.

Так, 21 січня 2019 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_11 працюючи вчителем фізичної культури, знаходячись на робочому місці, в приміщенні спортивного залу ЗОШ ІІ-ІІІ ступенів № 10, що розташована за адресою: м. Кропивницький, сел.. Нове вул. Металургів, 33-а в ході раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано наніс потерпілому ОСОБА_12 три удари кулаками в область лівого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 44 від 07.02.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора та представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника-адвоката ОСОБА_10 та представника громадської організації ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_11 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Виходячи зі змісту ст.286 ч.4 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, представник громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» ОСОБА_7 , на підставі ст. 47 КК України звернулася до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею його на поруки громадській організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» та закриття справи.
В якості підтвердження представила суду клопотання разом з установчими документами, протоколом загальних зборів тощо.
Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року, у задоволенні даного клопотання представника громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» ОСОБА_7 та передачу ОСОБА_11 на поруки - відмовлено.
Своє рішення суд обґрунтував тим, що клопотання вказаної громадської організації не відповідає вимогам Закону, оскільки з клопотання не можна прослідкувати які саме заходи виховного характеру визначені громадською організацією на недопущення надалі суспільно небезпечної поведінки ОСОБА_11 , також суд дійшов висновку про недостатність часу для вивчення особи обвинуваченого ОСОБА_11 та взяття його на поруки, так як ОСОБА_11 став членом громадської організації лише з 16.02.2017 року.
Крім того, судом зазначено про відсутність обґрунтованих доказів дійсного та відвертого визнання вини ОСОБА_11 та щирого жалю з приводу вчиненого.
Так, частиною 1 ст.47 КК України встановлено, що особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності регулюються розділом IX Кримінального кодексу України, а також постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».
Відповідно до роз`яснень пункту 5 зазначеної постанови ВСУ звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки за умови, що вона вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Підставою для такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України має умовний характер, а саме: ця особа протягом року з дня передачі на поруки повинна виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадський порядок.
Кримінально-правовим наслідком виконання особою умов передачі на поруки є остаточне звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинений злочин після закінчення зазначеного строку (без ухвалення судового рішення), а наслідком недодержання нею хоча б однієї з наведених умов - притягнення до кримінальної відповідальності за цей злочин.
Окрім зазначеного, підстава для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України містить два складових елементи, а саме: щире каяття особи, яка вчинила злочин невеликої чи середньої тяжкості, а також клопотання колективу підприємства, установи чи організації про передачу цієї особи на поруки.
Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_11 , наданих у судовому засіданні 15.08.2019 року, останній свою вину та цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 не визнав повністю, що вказує на не визнання наслідків злочинних дій обвинуваченого та відмову в їх усуненні.
Крім того, клопотання про передачу обвинуваченого ОСОБА_11 на поруки вказаній громадській організації та протокол загальних зборів від 10 квітня 2019 року, не відповідають вимогам ст.47 КК України, а саме не можливо прослідкувати, які саме заходи виховного характеру визначені громадською організацією на недопущення надалі суспільно небезпечної поведінки ОСОБА_11 і чи зобов`язується він виправдати довіру громадської організації поведінкою та сумлінною працею.
Також, районний суд, правильно та цілком обґрунтовано зазначив, про недостатність часу для вивчення особи обвинуваченого ОСОБА_11 , оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 став членом громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» лише з 16.02.2017 року, що ставить під сумнів можливість його виправлення в даній організації.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що рішення суду про відмову в задоволенні клопотання представника громадської організації «Фонд правого та соціального захисту ветеранів війни «Правник» ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим та відповідає вимогам кримінально процесуального закону.
За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.125 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень та в частині призначеного обвинуваченому покарання, останнім не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу ОСОБА_11 , який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, є учасником бойових дій, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, осудний.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_11 судом не встановлені.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, його особи, який будучи не судимим, вчинив умисне, невеликої тяжкості, кваліфіковане, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_11 як особа не представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_11 за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн. є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 , колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000563 від 22 січня 2019 року стосовно ОСОБА_11 за ч.1 ст. 125 КК України без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4