ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 560/288/16-к
провадження № 51-9241км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестя Дубровицького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, такого, що на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (даліКК) не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»; далі Закон № 838-VIII) ОСОБА_6 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 04 січня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 30 березня 2018 року один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за встановлених судом першої інстанції обставин та детально наведених у вироку 01 січня 2016 року приблизно о 23:00, перебуваючи в належному ОСОБА_9 будинку АДРЕСА_1 , в момент розпиття спиртних напоїв, під час сварки з ОСОБА_10 , що виникла на побутовому ґрунті, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, умисно, зі значною силою, завдав останньому біля п`яти ударів кулаками та біля п`яти ударів обома у ділянку голови і тулуба, в результаті чого заподіяв ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Апеляційний суд Рівненської області ухвалою від 03 липня 2018 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що вирок місцевого та ухвала апеляційного судів є необґрунтованими і невмотивованими, а винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину не підтверджена належними та допустимими доказами. Захисник зазначає, що при викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення перелічено всі тілесні ушкодження, виявлені на тілі потерпілого, що, на його думку, свідчить про некоректність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та неможливість захищатись від нього. Суд першої інстанції не встановив мотиву вчинення засудженим злочину, а вказівка про те, що останній почав завдавати потерпілому тілесні ушкодження з метою помсти чи залякування, є припущенням суду та свідчить про вихід суду за межі обвинувачення. Також місцевий суд безпідставно поклав в основу вироку та не визнав недопустимими ряд доказів, зокрема: протокол огляду місця події від 02 січня 2016 року, протоколи слідчих експериментів від 03 січня 2016 року, проведених за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , протокол огляду місця події від 03 січня 2016 року, висновок судово-медичної експертизи від 02 січня 2016 року № 5. Захисник зазначає, що вказані докази отримано внаслідок порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), складені за результатами слідчих дій протоколи, а також висновки експертиз не відповідають вимогам законодавства, які до них ставляться. Крім того, захисник указує на те, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення, допущені місцевим судом, не звернув уваги, належним чином не перевірив і не розглянув доводів, наведених у апеляційній скарзі сторони захисту, не навів докладних мотивів і підстав, керуючись якими визнав її необґрунтованою. На думку адвоката, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Також захисник, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, указує на те, що судами обох інстанцій неправильно застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону № 838-VIII) та безпідставно незараховано його підзахисному у строк покарання весь термін попереднього ув`язнення за період з моменту затримання до моменту набранням вироком законної сили.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор та представник потерпілої ОСОБА_8 , кожен окремо, навівши відповідні пояснення, заперечили проти задоволення касаційної скарги захисника і просили залишити її без задоволення, а постановлені у кримінальному проваджені судові рішення без зміни.
Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 , кожен окремо, підтримали подану захисником касаційну скаргу, просили її задовольнити на підставах, указаних у касаційній скарзі.
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому безумовно повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.
У ст. 419 КПК наведено чітку вимогу про те, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто в суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх з наявними у справі матеріалами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.
Однак цих вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
З матеріалів провадження вбачається, що захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не погодившись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо його підзахисного.
На обґрунтування своїх доводів, які по суті фактично є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, сторона захисту зазначала, серед іншого, про те, що: не було доведено обставин предмета доказування; формулювання обвинувачення, викладене у вироку, є некоректним; жодним доказом не підтверджено факту заподіяння ОСОБА_6 потерпілому тілесних ушкоджень; не встановлено мотивів вчинення підзахисним злочину, а висновки суду з цього приводу ґрунтується на припущеннях. Також скаржник наводив змістовні доводи щодо недопустимості ряду доказів, які, на його думку, отримано з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Суд апеляційної інстанції, зазначивши зміст апеляційної скарги сторони захисту, належним чином не перевірив викладених у ній доводів, не навів переконливих мотивів для їх спростування та не зазначив підстав, на яких скаргу залишив без задоволення.
Апеляційний суд в ухвалі обмежився переліченням доказів, які наведено у вироку суду першої інстанції, не проаналізувавши їх у контексті з доводами захисника. Крім того, не погоджуючись із доводами захисника в апеляційній скарзі в частині недопустимості ряду доказів, апеляційний суд зосередився виключно на висновках суду першої інстанції, які продублював у своєму рішенні, не навівши власного аналізу цих доводів та не виклав мотивів і своїх висновків, з яких він вважав їх необґрунтованими.
За таких обставин ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно усунути вказані недоліки, належним чином виконати всі вимоги КПК та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу захисника задовольнити частково, а ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На цих підставах Верховний Суд ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3