МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/812/608/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
№ 11-кп/812/610/19 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0003368 матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2019 року, якою у відношенні:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай, Жовтневого району Миколаївської області,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва,
- продовжено строк тримання під вартою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10
захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_8
обвинувачені: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг захисників.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2019 рокута постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2019 рокута постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням свободи, з покладенням обов`язків, передбачених кримінально-процесуальним законодавством.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до 12 серпня 2019 року включно.

Узагальнені доводи апеляційних скарг захисників.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що фактичні обставини викладені судом першої інстанції не відповідають дійсності, а прокурор не обґрунтував ризики відносно ОСОБА_7 .
Також вважає, що відпали будь-які ризики зазначені частиною 1 статті 177 КПК України.
На думку апелянта, прокурором необґрунтовано неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Вказує, що прокурором не подавалось письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_8 вважає, що судом першої інстанції не були дотримані вимоги Закону, а також не оцінені у сукупності всі обставини, які, відповідно до статті 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.
На думку апелянта, порушено принцип розумності строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки, на її переконання, відсутні жодні нові докази, які б підтверджували наявність вказаних ризиків.
Зазначає, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, підтримує родинні відносини зі своєю сім`єю, має постійне місце проживання та реєстрації, посередньо характеризується за місцем мешкання, на його утриманні перебуває хворий батько, обвинувачений є інвалідом 3-ї групи з дитинства та в умовах тримання під вартою має наявні загострення хвороб, що впливає на суттєве погіршення стану здоров`я та унеможливлює забезпечення належної медичної допомоги.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК України.
Відносно обвинувачених застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення необхідністю забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, запобігання здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, а саме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення; можливість незаконно впливати на свідків, які ще не допитувались по справі, а також обґрунтовував таке рішення неможливістю завершення судового провадження до спливу строку запобіжного заходу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд визнає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження № 0003368 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 21 червня 2019 року.
Даний висновок апелянтами не оспорювався.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 даних запобіжних заходів, не зменшились.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у період іспитового строку за попереднім вироком. У провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження про притягнення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 187 КК України. У даному кримінальному провадженні не допитані усі свідки.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачені можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, можуть незаконно впливати на свідків, які ще не допитані по справі, що свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянтів відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винними у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для змінити запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а ОСОБА_9 з тримання під варту на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, про що просять апелянти.

На переконання захисника ОСОБА_6 відсутність письмового клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, під час судового розгляду кримінального провадження, є істотним порушенням положень КПК України. Однак, таке твердження не є слушним, оскільки, відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання під вартою, суд, незалежно від наявності клопотання, зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Посилання апелянта ОСОБА_8 на ненадання обвинуваченому ОСОБА_9 належної медичної допомоги, є таким, що не заслуговує на увагу виходячи з наступного.
Медична частина державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Будь яких доказів того, що працівники ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» відмовлять ОСОБА_9 у наданні спеціалізованого лікування в умовах ізолятора, матеріали кримінального провадження не містять.

Наявність міцних соціальних зв`язків, на які посилається захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_9 посередньо характеризується за місцем проживання, має утриманців, у тому числі хворого батька, сам є інвалідом 3-ї групи, не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційних скаргах.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: