Справа № 446/2174/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/197/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі вимог ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту проголошення даного вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи депутатом сьомого скликання 2015-2017 рр. Прибужанівської сільської ради Кам`янка-Бузького район Львівської області, будучи суб`єктом декларування згідно з підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», повноваження якого припинені 03.01.2018, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, згідно абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», не виконав таких вимог шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством. Вказане підтверджується інформацією Національного агентства з питань запобігання корупції, згідно якої в період з 17.03.2017 по 20.09.2018 ОСОБА_7 не вчинив жодних дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» для подачі декларації за відповідний рік.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На підставі ст.69-1 КК України зменшити призначене ОСОБА_7 основне покарання за ст.366-1 КК України до одного року чотирьох місяців позбавлення волі. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.366-1 КК України до одного року чотирьох місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк один рік та звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням із призначенням іспитового строку терміном один рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заступник прокурора покликається на те, що судом першої інстанції при визначенні покарання ОСОБА_7 неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному незастосуванні ст.69-1 КК України та потягло призначення покарання більш суворого, ніж це передбачено кримінальним законом.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої заступником прокурора Львівської області апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, що ніким не оспорюється.

Відповідно до ст.69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з п.62 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення про призначення покарання із застосуванням ст.69-1 КК України у вироку має бути вмотивованим, а таке покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК України, а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. При цьому суди мають перевіряти, чи дійсно особа з`явилася із зізнанням, чи щиро покаялася або активно сприяла розкриттю злочину, чи добровільно відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду в повному обсязі та чи фактично визнає свою вину. Висновки суду з цих питань мають бути у вироку вмотивовані.
Санкцією ст.366-1 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або позбавлення волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, є особою пенсійного віку та інвалідом 2 групи, за місцем проживання скарг на нього не надходило, окрім цього, діянням ОСОБА_7 не завдано збитків, що не є перешкодою для застосування ст.69-1 КК України.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, встановлені судом обставини, наведені вище, свідчать, що до обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до застосування ст.69-1 КК України - призначення покарання, строк якого не перевищує двох третин строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті.
В порушення наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції безпідставно визначив ОСОБА_7 покарання за ст.366-1 КК України у розмірі, що перевищує дві третини максимального строку, передбаченого санкцією статті.
Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В силу положень п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а тому оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає до змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст.69-1 КК України зменшити призначене ОСОБА_7 основне покарання за ст.366-1 КК України до 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.366-1 КК України до 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк один рік та звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням із призначенням іспитового строку терміном один рік.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4