Провадження № 1-кп/761/381/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
запасних присяжних: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих ОСОБА_12 ,
представника цивільного
позивача ОСОБА_13 ,
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 150 000 000 006 13, у якому
гр. ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України;
та
гр. ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України та ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 258 КК України.
Рішенням суду від 19.07.2018 продовжений строк тримання обвинувачених під вартою по 17.09.2018, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось можливим у зв`язку з складністю кримінального провадження.
У зв`язку з цим судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив продовжити строк застосованого запобіжного заходу, оскільки, на його думку, існує значна ймовірність вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності, а також вчинення дій,спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винними в інкримінованих діях.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,представник потерпілих ОСОБА_12 та представник цивільного позивача ОСОБА_13 підтримали думку державного обвинувача та вважали за необхідне продовжити строк тримання обвинувачених під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 наполягали на відсутності підстав для подальшого перебування їх під вартою, оскільки наміру переховуватись від суду не мають, що, на їх думку, свідчить про безпідставність наведених прокурором ризиків позапроцесуальної поведінки обвинувачених.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_17 підтримав думку свого підзахисного та просив змінити соатнньому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_16 , наполягаючи на відсутності ризиків не процесуальної поведінки свого підзахисного, просив змінити ОСОБА_15 запобіжний захід на особисте зобов`язання, вважаючи цей захід достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, у силу статті 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлена наведеного вище права лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції.
Також з практики Європейського суду вбачається, що для того, щоб позбавлення особи свободи не вважалось свавільним додержання національного законодавства при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.
Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ладент проти Польщі» тримання під вартою у відповідності до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 N 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

У силу частиною 3 статті 331 КПК на суд покладений обов`язок повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Глава 18 КПК, визначаючи порядок вирішення наведеного вище питання, передбачає, що на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка обставин: чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання щодо доцільність подальшого утримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також чи виправдовує подальше обмеження прав особи справжній інтерес суспільства.

Ризиками не процесуальної поведінки обвинувачених прокурором зазначені можливість переховування останніх від суду та вчинення ними іншого злочину.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Відповідно до практики Європейського Суду суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинувачених в умовах несвободи, повинен враховувати особливості конкретної справи, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Так, «особливими випадками» відповідно до позицій ЄСПЛ є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.

Для цього суд має вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

Досліджуючи наявність реального суспільного інтересу у подальшій ізоляції обвинувачених від суспільства, суд звертає увагу на високу небезпечність інкримінованих

ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дій.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні вибуху під час протестної суспільної акції під будівлею Верховної Ради України, що потягнуло настання тяжких наслідків, а саме смерть чотирьох осіб, у тому числі працівників правоохоронних органів, отримання низкою осіб тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Встановлено, що загальна кількість осіб, які постраждали від інкримінованих обвинуваченим дій, що кваліфіковані стороною обвинувачення за ст. 258 КК України, становить 144 особи.

У зв`язку з цим, з огляду на суспільну небезпечність, характер та масштабність наслідків інкримінованих обвинуваченим дій, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинувачених та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Оцінюючи ризики не процесуальної поведінки обвинувачених, суд враховує, що наявність у останніх сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшують ймовірність вчинення ними дій з метою переховування від суду.

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

Також, суд не виключає, що обвинувачені можуть вчинити інший злочин, або бути активними учасниками громадських заворушень, що відповідно до позицій ЄСПЛ також є однією з підстав утримання особи під вартою.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК та дають підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

З вказаних підстав суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про зміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим - відмовити.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 05 листопада 2018 року включно.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 05 листопада 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений 11.09.2018 о 16 год. 40 хв.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5