Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1061/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря : ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Субино Коростенського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, має двох малолітніх дітей, з середньою освітою, непрацюючого, згідно ст.89 КК України несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.2 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.
Відповідно до ст.100 ч.9 КПК України кастет, який зберігається в камері зберігання зброї Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області на підставі квитанції №76 від 29.03.2018 року, вирішено знищити, речові докази, які зберігаються в камері схову речових доказів Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області на підставі квитанцій 001921 від 31.01.2018 р., 001922 від 31.01.2018 р., 001923 від 31.01.2018 р. ухвалено повернути ОСОБА_7 .
Судові витрати за проведення експертизи в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що у невстановлений слідством час та в невстановленому місці незаконно придбав кастет, виготовлений промисловим способом, який являється простою холодною зброєю ударно-дробильної дії, який носив при собі без передбаченого законом дозволу до 05.01.2018 року та був виявлений працівниками поліції особливого призначення ГУНП в Житомирській області о 19.25 год. неподалік будинку АДРЕСА_2 .
Своїми умисними діями, які виразились в носінні кастету без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст.263 ч.2 КК України.
Вказані встановлені судом обставини підтверджуються показаннями свідків, висновками експерта, письмовими доказами, дослідженими безпосередньо судом в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання, застосувавши іспитовий строк тривалістю 2 роки, та покласти обов`язки, передбачені п.п.1-2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України. Посилається на те, що вирок суду є незаконним, оскільки призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Хоча останній вважається в силу ст.89 КК України несудимим, судом не враховано, що ОСОБА_7 продовжив свою злочинну діяльність, і 05.01.2018 року знову вчинив новий злочин середньої тяжкості, передбачений ч.2 ст.263 КК України. Крім того, обвинувачений не визнав своєї вини та щиро не розкаявся, в розкритті даного злочину органу досудового розслідування не сприяв. Пом`якшуючі покарання обставини відсутні. Також судом не взято до уваги і те, що ОСОБА_7 непрацюючий. Суду останнім не надано будь-яких підтверджуючих документів про працевлаштування та отримання заробітної плати.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти скарги прокурора, просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання зазначених вимог закону дотримався.

Так згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинив злочин проти громадської безпеки, який відпостися до категорії середньої тяжкості. Суд першої інстанції під час розгляду справи врахував, що пом`якшуючі чи обтяжуючі обставини відсутні. По місцю проживання обвинувачений ОСОБА_7 характеризується позитивно, має родину, утримує двох малолітніх дітей, на спеціалізованих обліках не перебуває, притягувався до кримінальної відповідальності, однак судимість погашена.

Покарання засудженому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.2 ст.263 КК України із врахуванням вимог ст.65 КК України. Таким чином вважати призначене судом покарання таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та є явно несправедливим і не зможе досягти мети його призначення, апеляційний суд підстав не вбачає.

Доводи прокурора про те, судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і хоча вважається в силу ст.89 КК України несудимим, є таким, що продовжив свою злочинну діяльність, не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки будь-яка вказівка про наявність попередньої судимості та врахування вказаної обставини при призначенні покарання у разі її погашення в силу ст. 89 КК України, є безумовним порушенням вимог Кримінального кодексу України, і як наслідок вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно, має родину, утримує двох малолітніх дітей, на спеціалізованих обліках не перебуває, то судом першої інстанції при визначенні міри та виду покарання обвинуваченому було у повному обсязі дотримано положення ст.ст. 50, 65-67 КК України та враховано усі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір покарання. Вважати призначене судом покарання ОСОБА_7 явно не справедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину чи його особі, та таким, що не може досягти своєї мети, апеляційний суд підстав не вбачає.

При цьому та обставина, що обвинувачений не визнав своєї вини в ікримінованому йому злочині, з врахуванням вищенаведених обставин, не може бути безумовною підставою для призначення йому більш суворого покарання. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого йому обвинувачення є його безумовним процесуальним правом на захист, в даному випадку невизнання обвинуваченим вини не створило будь-яких перешкод в проведенні досудового розслідування, тому вважати, що відсутність сприяння з боку обвинуваченого розкриттю цього злочину суттєво вплинула на хід досудового розслідування, підстав не вбачається.

Та обставина, що обвинувачений працює неофіційно, не спростовує в своїй сукупності наведені обставини, з якими Закон пов`язує можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді шрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що штраф, який призначений судом як реальне покарання, не можна вважатися занадто м`яким покаранням з огляду на те, що прокурором в апеляційній скарзі ставиться питання про призначення обвинуваченому покарання з випробуванням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, і підстави для зміни чи скасування вироку суду відносно ОСОБА_7 відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 263 КК України без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: