Категорія:ч.1 ст. 369 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000201, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, неодружений, з вищою освітою, працюючий лікарем-рентгенологом КЗ «Луцька міська клінічна лікарня», раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі семисот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.
Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.
ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він 16 червня 2018 року близько 06.38 год., знаходячись поблизу службового автомобіля Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «Тойота Приус», державний реєстраційний номер «2992», на паркувальному майданчику, який розташований по проспекту Перемоги, 21 м. Луцьк Волинської області, умисно, бажаючи уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, надав неправомірну вигоду в сумі 600 гривень інспектору роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_10 , за не притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст.369 КК України. Вказує, що ОСОБА_8 працює лікарем, після зупинки працівниками поліції отримав виклик про необхідність термінового обстеження вкрай тяжкого пацієнта, після чого ОСОБА_8 поклав на багажник автомобіля гроші щоб оплатити штраф на місці, оскільки дуже поспішав. Зазначає, що в ОСОБА_8 не було наміру надати неправомірну вигоду працівникам поліції. Просить вирок суду скасувати та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_8 у зв`язку із відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скасувати вирок суду першої інстанції, міркування прокурора, який заперечив апеляційну скаргу і просив вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Згідно зі ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у його вчиненні.
Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, знайшло своє підтвердження в обсягах і межах, наведених у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
Оцінка цих доказів у їх сукупності судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 ..
Усупереч посиланням захисника в апеляційній скарзі, фактичні дані, на яких ґрунтується обвинувальний вирок, отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом дослідження суду і згідно зі ст.84 цього Кодексу є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне, ставили під сумнів законність збирання (формування), процесуального закріплення доказів, об`єктивність їх оцінки судом в аспекті ст.94 вказаного Кодексу, апелянтом не наведено.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в діях ОСОБА_8 був відсутній умисел на вчинення кримінального правопорушення, оскільки той не знав, що таке неправомірна вигода та бажав сплатити штраф на місці вчинення правопорушення і зробив це, так як не був обізнаний з порядком його сплати, були предметом перевірки як під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, який визнає їх неспроможними.
Вказані доводи повністю спростовуються доказами, які були дослідженні місцевим судом.
Так, будучи допитаним в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що після зупинки автомобіля ОСОБА_8 було повідомлено про порушення ним ПДР, зокрема, порушення знаку розвороту. Оскільки останній заперечував факт порушення ПДР, тому вони разом поїхали на місце, пересвідчились у наявності такого знаку, після чого повернулись на місце зупинки автомобіля, де ним було перевірено документи водія та виявлено відсутність страхового полісу. Після чого, водію було повідомлено про те, що відносно нього буде винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП України. Для складання постанови він запропонував ОСОБА_8 пройти до службового автомобіля, після чого ним було запропоновано неправомірну вигоду, за нескладання відносно нього постанови. ОСОБА_8 поклав на багажник автомобіля грошові кошти, після чого йому було повідомлено про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди. Не зважаючи на відповідне попередження, ОСОБА_8 , не припиняючи своїх дій, ще дістав грошові кошти та, разом з попередніми загальна сума яких становила 600 грн., намагався підсунути під планшет. Після чого ним про дану подію було повідомлено керівництво та викликано слідчо-оперативну групу.
Крім того, під час розгляду справи місцевим судом свідок ОСОБА_11 показав, що перебуваючи в наряді з патрульним ОСОБА_10 , ними було виявлено автомобіль Мазда 6, що рухався по пр.Перемоги м.Луцька з порушенням ПДР. Підійшовши до автомобіля чув, як водій ОСОБА_8 пропонував надати неправомірну вигоду в якості «подяки» і також, під час розмови повідомляв, що поспішає до лікарні, бо працює лікарем і пацієнту необхідна його допомога. Бачив як він надав грошові кошти в сумі 400 грн, поклавши їх на капот поліцейського автомобіля, де ОСОБА_10 почав складати постанову. Водія було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу неправомірної вигоди. Після чого, водій знову почав просити, щоб його відпустили, бо він дуже поспішає і поклав на капот поліцейському ще 200 грн. Після чого було викликано слідчо-оперативну групу.
Так, судом першої інстанції досліджено та вірно покладено в основу оскаржуваного вироку диск, на якому зафіксовано факт висловлювання ОСОБА_8 пропозиції та надання неправомірної вигоди працівнику поліції ОСОБА_10 в сумі 600 грн. за нескладання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення.
Відповідно до стенограми (Т.2 а.м.к.п.26-28), ОСОБА_8 неодноразово пропонує працівнику поліції ОСОБА_10 неправомірну вигоду, зокрема зазначає, що хоче порозумітись, подякувати, компенсувати штраф, при цьому ОСОБА_10 неодноразово попереджає обвинуваченого про кримінальну відповідальність за вчинення таких дій.
Умисел ОСОБА_8 на надання саме неправомірної вигоди працівнику поліції стверджується тривалістю пропозицій, а також і тією обставиною, що обвинувачений пропонує сплатити штраф за адміністративні правопорушення до складання відповідних постанов та при цьому не знаючи точної суми такого штрафу.
Посилання сторони захисту на переривання запису саме о 6.25 год, тобто з моменту поступлення дзвінка, в зв`язку з чим він і не був спеціально зафіксований на камеру не заслуговує на увагу, оскільки з моменту продовження фіксації 6.29 год. і до 6.41 год. обвинувачений, пропонуючи у різні способи неправомірну вигоду (шляхом подяки, так званого штрафу, надання коштів), жодного разу не говорить про терміновий виклик, і лише після відповідного дзвінка, який, згідно запису відеокамери зафіксовано о 6.41 год. заявив про ургентного хворого.
При цьому, клопотань щодо проведення відповідних експертиз (щодо ознак монтажу), від сторони захисту не надходило, як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, а тому судом обґрунтовано визнано вказаний відеозапис належним та допустимим доказом та покладено в основу вироку.
Суд першої інстанції надав оцінку вказаним доказам, врахувавши, що отримані під час слідчих дій відомості не мають суперечностей та в цілому узгоджуються між собою.
З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено процесуальних порушень при дослідженні і оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій.
Призначаючи покарання, суд у відповідності до вимог статей 50,65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, працевлаштований, обґрунтовано прийшов до переконання про призначення покарання ОСОБА_8 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу.
Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які би відповідно до вимог ст.412 КПК України, тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з наведених у ній підстав задоволенню не підлягає, а тому вирок необхідно залишити без змін, як законний та обґрунтований.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: