Справа № 463/2544/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/5/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0004160 від 08 грудня 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч.2 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року, -

встановила:

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч.2 ст. 309 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавленні волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного судом ОСОБА_6 покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 25.06.2015 року 2 роки позбавлення волі у вигляді 2 місяців позбавлення волі, остаточно визначено до відбуття 2 (два) роки і 2 (два) місяці позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 в грудні 2015 року у не встановленої особи незаконно придбав без мети збуту психотропну речовину «Амфетамін» масою 4,9457 грам, яку незаконно зберігав при собі без мети збуту та був затриманий 07.12.2015 року близько 11 год. 00 хв., у м. Львові на пл. Петрушевича, 5. Психотропну речовину «Амфетамін» масою 4,9457 грам у нього було вилучено. та вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України.

На вирок суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 30.09.2016 року змінити. Призначити його підзахисному більш м`яке покарання, оскільки призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не повною мірою враховано обставини, що характеризують особу ОСОБА_6 та тяжкість вчиненого ним правопорушення. Суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також за своїм видом є явно не справедливим. Просить призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі, яке буде достатнє та необхідне для його виправлення, оскільки останній усвідомлює суспільну небезпечність його діянь та став на шлях виправлення. Просить застосувати до його підзахисного положення ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, враховуючи всі обставини справи.

Про дату, час і місце апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_8 був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №186, та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, обвинувачений ОСОБА_6 належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду, не повідомив про поважні причини свого неприбуття, останньому достеменно відомо про дане кримінальне провадження, так як, зокрема, вирок від 30.09.2016 року проголошено у його присутності, відтак з врахуванням принципу судочинства, зазначеного в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з врахуванням приписів викладениху рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України», де наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, колегія суддів вважає за можливе проведення розгляду у відсутності учасників кримінального провадження, які не прибули, в зв`язку з їх неприбуттям розгляд неодноразово відкладався.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка заперечила подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу , та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 309 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується доводів захисника про доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно роз`яснень наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині; вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Як передбачено статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин,

так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного. Врахував, що вчинений злочин згідно закону відноситься до злочину середньої тяжкості. Вказав, що обтяжуючих відповідальність обставин по справі для обвинуваченого не встановлено. Пом`якшуючими суд визнав ті обставини, що обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті даного злочину, має позитивну характеристику, а також на утриманні малолітню дитину, якій сплачує аліменти, є особою молодого віку, дружина в другому шлюбі перебуває в стані вагітності.

Так, апелянт вказуючи в апеляційній скарзі про усвідомлення суспільної небезпечності діянь обвинуваченим та те, що останній став на шлях виправлення, належно не обґрунтовує, яким чином зазначене впливає на ступінь тяжкості злочину та істотно знижує її. Разом з тим, ОСОБА_6 будучи раніше засудженим, 25.06.2015 року, з застосуванням ст. 75 КК України, невдовзі, в грудні 2015 року знову вчинив злочин.

На переконання колегії суддів, слід враховувати, що саме по собі визнання своєї вини не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання стало результатом тривалого роздуму і впертої внутрішньої боротьби, свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винним своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які йому ставляться в провину. Щире каяття характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта. Стан щирого каяття характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність.

Крім цього, норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та підстав його вважати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого немає.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

постановила :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4