ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/76/19 Справа № 704/611/19 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тальнівського районного суду Черкаської області від 18.07.2019, якою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на земельну ділянку у кримінальному провадженні №0000039 від 24.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Начальник Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000039, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

В обґрунтування клопотання покладається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що в ході вивчення стану використання фізичними та юридичними особами земельних ділянок державної та комунальної форми власності, які розташовані на території Тальнівського району Черкаської області, установлені не поодинокі випадки використання невідомими на даний час особами земельних ділянок без правовстановлюючих документів всупереч установленому порядку, чим завдано державі значної шкоди.

24.05.2019 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 197-і КК України.

На даний час достовірно не встановлено, хто саме здійснив самовільне захоплення земельної ділянки Держаглюго земельного запасу площею 16 га., яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Зеленківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області з посівом сільськогосподарської культури - соняшника.

16.07.2019 року до Тальнівського районного суду Черкаської області надійшло вищевказане клопотання з проханням накласти арешт на майно, а саме на земельну ділянку Державного земельного запасу площею 16 га., яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Зеленківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області з посівом сільськогосподарської культури -соняшника.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на земельну ділянку обумовлено можливістю вирішення питання за цивільним позовом га з метою забезпечення збереження речових доказів.

Будь якої постановою слідчого про визнання земельної ділянки речовим доказом в кримінальному провадженні до суду не надано.

Ухвалою судді Тальнівського районного суду Черкаської області від 18.07.2019, відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на земельну ділянку у кримінальному провадженні №0000039 від 24.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Не погоджуючись з рішенням районного суду від 18.07.2019 року, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу в якій просить:

1. Ухвалу слідчого судді Тальнівського районного суду Черкаської області від 18.07.2019 про відмову в задоволенні клопотання начальника Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури про накладення арешту на арешту на земельну ділянку Державного земельного запасу площею 16 га, яка розташована за межами населеного пункту а адміністративних межах Зеленьківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області з посівом сільськогосподарської культури соняшник - скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

2. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання начальника Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури про накладення арешту на земельну ділянку Державного земельного запасу площею 16 га, яка розташована за межами населеного пункту а адміністративних межах Зеленьківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області з посівом сільськогосподарської культури - соняшник.

Вказує, що відсутність оцінки всіх доказів на обґрунтування застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження та аналізу доводів, викладених в клопотанні, а також наведення в ньому формулювань, які ставлять під сумнів доводи, викладені в рішенні суду, свідчать про недотримання судом вимог ст. 7, 21, 22, 94, 370 КПК України.

Додає, що у органів досудового розслідування існують реальні підстави вважати, що невстановлені особи може приховувати, знищити, а також відчужити дане майно, про що було зазначено в клопотанні.

Наголошує, що слідчий суддя, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури про накладення арешту на земельну ділянку, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в кримінальному провадженні, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вимогами ч. 2, 3 ст. 170 КПК України передбачено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпеченні конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні | були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, і доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у і кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Злочин, передбачений ч.1 ст.197-1 КК України, є злочином з матеріальним складом, при цьому в і матеріалах клопотання та провадження відсутні будь-які дані, які б могли підтвердити завдання значної шкоди.

Згідно положень статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про І арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 КПК України - ст. 173 КПК України.

Згідно з п. 1 ч. З ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення і кримінального провадження.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що в провадженні СВ Тальнівського відділу поліції ГУНП в Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000039, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення ч.1 ст. 197-1 КК України, що стверджується копією витягу з ЄРДР.

Постанова про визнання речовим доказом земельної ділянки під час досудового розслідування не була винесена.

Крім того, прокурор в своєму клопотанні не визначив точний перелік майна, індивідуальні ознаки, його вартість, що не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, та позбавляє можливості визначити порядок її виконання ухвали, проведення конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна.

При цьому слідчий суддя враховує, що цивільний позов в даному провадженні відсутній, а санкція вказаної статті кримінального кодексу не передбачає спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи.

Також ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98КПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Санкція ч.1 ст. 197-1 КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації врожаю.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно звертає увагу на те, з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді, не можливо зробити висновок, яким чином земельна ділянка може мати значення речовою доказу і предмету злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати обставини, визначені ч.2ст. 173 КПК України.

Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Так, з урахуванням положень ст. 2.7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора та відповідати вимогам закону.

В ході розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на земельну ділянку у кримінальному провадженні не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Зважаючи, що органом досудового розслідування не доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки повідомлення про підозр у вказаному провадженні будь - яким особам не вручено, окрім цього, цивільного позову на даний час не заявлено, взагалі не зрозуміло яким чином на земельну ділянку Державного запасу може бути визнано майном яке може забезпечити відшкодування шкоди шляхом подання цивільного позову, навіть якщо земельна ділянка належить фізичній особі, з Україні набув чинності закон про продовження мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення на рік - до 1 січня 2020 року, таким чином відчуження земель сільськогосподарського призначення заборонено, а тому відсутні підстави на накладення арешту на земельну ділянку, не визначено фактичного розміру шкоди, не надано жодного доказу на підтвердження того що вказана земельна ділянка відносить до Державного земельного запасу, не доведено, що земельна ділянка відповідає критеріям ч. 2 ст. 170 КХІК України, окрім цього не доведено необхідності накладення арешту на що земельну ділянку та не наведено ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя вважає за доцільне відмовити в задоволенні даного клопотання.

Тому колегія суддів вважає, що за таких обставин достатніх підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурора майно судом не встановлено, отже, слід відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

Враховуючи вищевказане колегія суддів вважає, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія судді, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тальнівського районного суду Черкаської області від 18.07.2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на земельну ділянку у кримінальному провадженні №0000039 від 24.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :