Справа № 357/9703/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Перечин Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.08.2018 Сквирським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 14.06.2019 приблизно о 23.00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи на лавочці поряд із аптекою № 1, розташованою біля будинку № 6 по вул. Соборній в м. Узин Білоцерківського району Київської області, де спілкувався із потерпілим ОСОБА_5 , та в цей час у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_5 , а саме: мобільним телефоном марки «Meizu M6s», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з об`ємом пам`яті 64 ГБ, який потерпілий ОСОБА_5 положив на вказану лавочку.

Отже, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, маючи не зняту та не погашену в установленому Законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, відволікши увагу потерпілого, після чого, умисно, повторно, відкрито, викрав мобільний телефон марки «Meizu M6s», належний ОСОБА_5 та почав тікати з місця вчинення злочину. Викрадення мобільного телефону помітив потерпілий ОСОБА_5 , який став наздоганяти ОСОБА_3 , викрикуючи вимогу повернути телефон. В свою чергу ОСОБА_3 , на потерпілого не зважав та продовжував втікати, в результаті чого втік з місця вчинення злочину.

В подальшому ОСОБА_3 , викраденим майном розпорядився на власний розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 2662,25 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема ОСОБА_3 пояснив, що він 14.06.2019 приблизно о 23.00 годині перебуваючи на лавочці поряд з аптеко. № 1, розташованою біля будинку № 6 по вул. Соборній в м. Узин Білоцерківського району Київської області, викрав з лавочці мобільний телефон, який поклав ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_3 почав тікати з місця вчинення злочину, а ОСОБА_5 побачивши, що зник його мобільний телефон, почав вголос вимагати повернути йому телефон. Однак ОСОБА_3 не реагував на вимоги потерпілого та втік з місця вчинення злочину. В подальшому ОСОБА_3 , викраденим майном розпорядився на власний розсуд. В скоєному розкаювався та просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявляв.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкритого викрадення чужого майна (грабіж) вчиненому повторно.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною рецидив злочину, як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки, як роз`яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за ч. 4 ст. 67 КК України суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він маючи не зняту та непогашену в установленому порядку судимість, вчинив новий умисний злочин проти власності, не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований та суспільно корисною працею не займається, законного джерела заробітку не має, місця реєстрації не має, що дає підстави вважати про відсутність міцних соціальних зв`язків, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, який під час судового засідання щиро каявся, а також останній в судовому засіданні підкреслив, що злочини вчинять не буде, зробив висновки належні, став на шлях виправлення, враховуючи поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв зазначений злочин до повного відбування покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 14.08.2018, у зв`язку з чим необхідно ОСОБА_3 призначити покарання відповідно до вимог ст. 71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком у вигляді тримання під вартою, а строк відбуття покарання по даному вироку рахувати з моменту постановлення вироку, з зарахуванням до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення з 20.08.2019 по час набуття законної сили вироку, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі) відносно обвинуваченого, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, слід продовжити та залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при його обранні ризиків.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати не відбуте ним покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 18.10.2019, та остаточне призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання з 20.08.2019.

Зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 20.08.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою у ДУ «Київський СІЗО» Міністерство юстиції продовжити до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили доручити Білоцерківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області затримати ОСОБА_3 , 06.04.1994 та направити для відбування покарання.

Речові докази по справі, а саме мобільний телефон марки «Meizu M6s», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з об`ємом пам`яті 64 ГБ, переданий власнику майна, залишити у ОСОБА_5 , як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1