Справа № 136/1298/19
УХВАЛА
іменем України
16 вересня 2019 року м. Липовець

Слідчий суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , начальника СВ Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 розглянувши клопотання представника ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА"- адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, -
ВСТАНОВИВ:
Представника ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" адвокат ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження.
Клопотання мотивоване тим, що відсутня подія кримінального правопорушення та на даний час закінчились строки досудового рослідування.
В судовому засіданні представник ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав з мотивів, що в ньому наведені та наполягав на його задоволенні.
Начальник СВ Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, вказуючи на його безпідставність.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив:
03.02.2016 органами досудового рослідуванння було внесено відомості до ЄРДР за № 0000041 за ч.2 ст. 367 КК України з приводу невжиття заходів службовими особами Турбівської селищної ради в період з 26.03.2010 по 01.04.2013 щодо укладення договору з ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Турбів.
19.05.2016 органами досудового рослідуванння було внесено відомості до ЄРДР за № 0000165 за ч.2 ст. 364-1 КК України з приводу ухилення, зловживаючи повноваженнями, службовими особами ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" від сплати пайової участі на розвиток інфраструктури населенного пункту, чим завдано тяжких збитків територіальній громаді, а також загрозу настання надзвичайної події техногенного характеру.
19.05.2016 органами досудового рослідуванння було внесено відомості до ЄРДР за № 0000166 за ч.1 ст. 366 КК України з приводу ухилення, зловживаючи повноваженнями, службовими особами ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" від сплати пайової участі на розвиток інфраструктури населенного пункту, чим завдано тяжких збитків територіальній громаді, а також загрозу настання надзвичайної події техногенного характеру.
19.05.2016 органами досудового рослідуванння було внесено відомості до ЄРДР за № 0000167 за ч.2 ст. 366 КК України з приводу ухилення, зловживаючи повноваженнями, службовими особами ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" від сплати пайової участі на розвиток інфраструктури населенного пункту, чим завдано тяжких збитків територіальній громаді, а також загрозу настання надзвичайної події техногенного характеру.
Постановою прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області від 16.07.2016 кримінальні провадження № 0000165, № 0000166, № 0000167 об`єднані в одне провадження за № 0000165.
16.06.2016 органами досудового рослідуванння було внесено відомості до ЄРДР за № 0000061 за ч.2 ст. 367 КК України з приводу неналежного виконання свої повноважень службовими особами Турбівської селищної ради щодо укладення договору з ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Турбів, внаслідок чого спеціальним фондом селищного бюджету недоотримано доходів в сумі 9343234 грн.
Постановою прокурора відділу прокуратури Вінницької області від 20.10.2016 кримінальні провадження № 0000041, № 0000165, № 0000061 об`єднані в кримінальне провадження № 0000041.
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19.12.2016 органами досудового розслідування отримано доступ до банківських справ ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" в ПАТ «Сбербанк»
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19.12.2016 органами досудового розслідування отримано доступ до проектно-кошторисної документації щодо будівництва та експлуатації заводу з виробництва біопаливних пелет по вул Миру 17 в смт. Турбів, Липовецького району Вінницької області, що знаходилась у володінні ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА".
В кримінальному провадженні проводились і інші слідчі дії та приймались вілповідні процесуальні рішення, останнє з яких датоване 28.01.2019.
Тобто ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА" є особою права якої обмежувались в данному кримінальному провадженні, оскільки орган досудового розслідування отримував доступ до інформації право володіння і розпорядження якою належить виключно ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА"
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належать здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення забезпечення дотримання прав учасників кримінального провадження та інших осіб правоохоронними органами під час здійснення досудового розслідування» № 2548-V111 від 18.09.2018 року, який набрав чинності 04.11.2018 року, статтю 284 КПК України було доповнено новою частиною 9.
Так. згідно вказаної ч. 9 ст. 284 КПК України, якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника.
Жодних обмежень щодо зворотної дії в часі та застосування до справ вказаний Закон на думку суду не має. Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку; дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості; вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Вказана редакція ч. 1 ст. 219 КПК України була внесена Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року.
Відповідно до пункту 4 § 2 розділу 4 вказаного Закону України № 2147-VШ від 03.10.2017 року, підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Водночас, статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують відповідальність особи.
Оскільки розумне обмеження строків досудового розслідування спрямоване на забезпечення права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, яке гарантоване Законами України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та закінчення таких строків досудового розслідування є підставою для закриття кримінального провадження, що безумовно покращує становище особи та скасовує її відповідальність, оновлені положення статті 219 КПК України на думку суду мають зворотню дію у часі незважаючи на будь-які обмеження, зазначені у пункті 4 § 2 розділу 4 вказаного Закону У країни № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року, оскільки зворотня дія закону, що покращує становище особи передбачено безпосередньо Конституцією України - Основним Законом України.
Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Це зобов`язує суди при розгляді конкретних справ керуватись насамперед нормами Конституції України. Відповідні роз`яснення наведені у тому числі у Пленумі Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».
Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до ст.5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення ухвалюється згідно з положеннями КПК України, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Тобто в зазначених законодавчих нормах наявна правова колізія, яка має вирішуватися на користь заявника. Інший підхід суперечитиме вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо «передбачуваності» правової норми (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» (Malone v. United Kingdom), від 2 серпня 1984 року, пункт 67, рішення у справі «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56). Аналогічна позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005.
Слід зазначити, що у частині 6 статті 9 КПК України закладений принцип вирішення всіх колізій відповідно до загальних засад кримінального провадження, разом з тим, Європейський суд неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права. Адже, це є гарантією визнання правомірності чи неправомірності дій як державних службовців, так і окремих громадян (рішення у справах «Рябих проти Росії», заява від 2003 р., №52854/99, п.52; «Савінський проти України», заява від 28.02.2006, №6965/02, п.23).
Такий підхід випливає також із змісту рішення Європейського суду з прав людини, постановленого 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», у якому суд зазначив, що відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. Суд констатував, що за браком чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку суперечить ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ, зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 6 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 8 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Також суд бере до уваги, що у відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як вбачається зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
У відповідності до ст.10 КПК України, ст.14 Конвенції, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками. Таким чином, відповідно до послідовної прецедентної практики Європейського Суду, не повинно існувати відмінності у поводженні з особами, які перебувають в аналогічній, або подібній ситуаціях. Подібне розходження в поводженні є дискримінаційним, якщо воно не має об`єктивного і розумного виправдання, іншими словами, якщо це ставлення не переслідує законну мету або якщо відсутнє розумне ставлення пропорційності між застосованими засобами та метою, яку потрібно досягти.
Поняття дискримінації в значенні статті 14 Конвенції також включає справи, в яких до особи або групи ставляться за відсутності належного обґрунтування менш сприятливо, ніж до інших, навіть якщо більш сприятливе поводження не вимагається Конвенцією (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства", §82, Рішення Великої палати Європейського Суду у справі" Валліанатос і інші проти Греції "(Vallianatos and Others v. Greece), скарги N 29381/09 і 32684/09, § 76, ECHR 2013 (витяги), і рішення Великої палати Європейського Суду у справі "Біао проти Данії" (Biao v. Denmark), скарга N 38590/10, § 90, ECHR 2016).
За таких умов, застосування ч.1 ст.219 КПК України в редакції від 03.10.2017 лише до осіб або груп, інтересів яких стосуються кримінальні провадження, по яким відомості внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін, та не застосування цієї норми до інших, матиме ознаки дискримінації в розумінні Конвенції, що є неприпустимим.
Крім того, частиною 1 ст.28 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Вчасне не проведення необхідних слідчих та процесуальних дій суттєво порушує фундаментальний визначений КПК України принцип розумності строків, метою якого є захист осіб від надмірного затягування процесу.
Цей принцип прямо впливає з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення на справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Україна, яка ратифікувала цю Конвенцію в 1997 році, взяла на себе обов`язок гарантувати права та свободи, закріплені розділом І цієї Конвенції, усім тим, хто перебуває під її юрисдикцією. Сюди ж належить і право на доступ до правосуддя в частині розумності строків кримінальних процедур.
Згідно практики Європейського суду перебіг строків досудового розслідування розпочинається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається не лише арешт, вручення повідомлення про підозру, а й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження» (справа «Екле проти ФРН», 1982).
Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000041 від 03.02.2016 року приходить до висновку про те, що у встановленому КПК України порядку жодній особі про підозру не повідомлено.
Враховуючи те, що відомості були вперше внесені до ЄРДР 03.02.2016 року за № 0000041, а також те, що станом на теперішній час орган досудового розслідування до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності не звернувся, передбачений ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру сплив, суд приходить до висновку про те, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , як представника ТОВ «ВІН-ПЕЛЕТА» про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню, а провадження - закриттю слідчим суддею в порядку, передбаченому ч. 9 ст. 284 КПК України.
Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованність клопотання та необхідність закриття кримінального провадження на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України.
Питання щодо закриття кримінального провадження, в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення не досліджувалось слідчим суддею, оскільки слідчий суддя не наділений повноваженнями, щодо вирішення даних питань.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 8, 58 Конституції У країни, статтями 219, 284 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання представника ТОВ "ВІН-ПЕЛЕТА"- адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000041 від 03.02.2016 року у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, що встановлені ч. 1 ст. 219 КПК України - задовольнити.
Кримінальне провадження № 0000041 від 03.02.2016 року - закрити на підставі ч.9 ст.284 КПК України.
Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1