Справа № 456/2003/19
Провадження № 1-кп/456/343/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верчани Стрийського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працює, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, в порядку ст.89 КК України,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України ,

в с т а н о в и в :
30.04.2019 о 00:34 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали вказівку від оперативного чергового Стрийського ВП ОСОБА_8 їхати в село Верчани, Стрийського району, Львівської області у зв`язку із отриманням ним повідомлення по телефону «102» від громадянина ОСОБА_9 по факту вчинення відносно ОСОБА_10 неправомірних дій ОСОБА_5 , що виразилися у дебоширстві та погрозах фізичною розправою. Прибувши на місце вчинення правопорушення, за адресою АДРЕСА_1 30.04.2019 близько 01:00, інспектор СРПП № 2 Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 та поліцейський СРПП №2 Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , будучи одягнені у формений одяг та виконуючи свої службові обов`язки, передбачені ст. ст. 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст.4 розділу II Наказу начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області №22 від 12.03.2016 «Про затвердження Типового положення про відділ, відділення поліції в районах, містах Львівської області» по забезпеченню охорони громадського порядку, охорони прав і свобод громадян, встановлювали на місці події за вищевказаним фактом обставини учиненого правопорушення, вживали заходів щодо встановлення особи, яка вчинила правопорушення, встановлювали очевидців вчинення правопорушення. Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на прибудинковій території за вищевказаною адресою, та будучи в стані алкогольного сп`яніння, помітив прибуття працівників поліції. В подальшому, достовірно розуміючи, що особи, які знаходяться біля нього, перебувають при виконанні службових обов`язків, є працівниками правоохоронних органів, неодноразово був повідомлений, про необхідність припинення протиправних дій та необхідність дачі пояснень з приводу виниклого конфлікту. Однак, ОСОБА_5 належної поведінки не проявив та відмовився надавати пояснення. Крім того, ОСОБА_5 , не зважаючи на законні вимоги працівників поліції, чинив опір з використанням уламків скла, що виразився у розмахуванні даними предметами, що супроводжувалось нецензурною лайкою в адресу працівників поліції, чим створив передумови для застосування заходів фізичного впливу та спецзасобу ПР-73 з боку ОСОБА_7 . Так, в ході застосування заходів фізичного впливу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 чинив активний спротив, що полягав у фізичній протидії законній вимозі про припинення протиправних дій, під час чого з необережності спричинив поліцейському СРПП №2 ОСОБА_6 тілесні ушкодження фрагментом скла, яке тримав у руці. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді рани на задній поверхні ділянки п`ясно- фалангового суглобу другого пальця правої кисті, що згідно висновку експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження.

У кримінальному провадженні № 0000499 від 30.04.2019 23 травня 2019 року між прокурором ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_5 , в присутності адвоката ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України. Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 2 ст. 342 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_5 , повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342 КК України у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700, 00 грн. Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 , визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 , у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_4 не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заперечили щодо затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_5 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст.472 КПК України та розуміють наслідки затвердження такої, передбачені ст.473 КПК України. Вид та міра покарання у виді штрафу, передбачена санкцією ч.2 ст.342 КК України, на яку обвинувачений погоджується, обрана з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст.ст.65-67 КК України. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. За умовами ч.1 ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами виду і міри покарання.

Цивільний позов у справі не заявлено.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України, суд
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 травня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000499 від 30.04.2019, укладену між прокурором Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 342 КК України, й призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700, 00 /одна тисяча сімсот/ грн.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1