ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1614/19 Справа № 175/4146/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дніпропетровська" в особі виконуючого обов`язків директора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року про арешт майна,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
представника третьої особи ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року клопотання слідчого СВ Дніпровського РВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001436 від 18.10.2019 року, задоволено. Накладено арешт на вилучене майно 17 жовтня 2019 року, а саме трактор МТЗ 82.1.26, д/н НОМЕР_1 , номер трактору № НОМЕР_2 , номер двигуна № НОМЕР_3 , рік виробництва 2005, маса 3850 та причіп без номерних знаків, із забороною відчуження, розпорядження та користуванняцим майном.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя вказав на необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно з метою забезпечення виконань завдань кримінального провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ТОВ "Агрофірма "Дніпропетровська" просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого, дослідивши докази у справі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт вказує на те, що ТОВ "Агрофірма "Дніпропетровська" не порушує вимог ст. 239 КК України та здійснює викид посліду на спеціально відведені для цього місця, які є власністю товариства, що слідчий суддя залишив поза своєю увагою. Окрім цього, слідчий суддя не перевірив наявність підстав для накладення арешту. Так, ОСОБА_5 вказує на те, що слідчий суддя не навів у судовому рішенні обставин, які б вказували на обґрунтованість підозри, завдання збитків у кримінальному провадженні, набуття майна незаконним шляхом або належність його до предмету злочинної діяльності.
Серед іншого, слідчий суддя розглянув клопотання без представника юридичної особи та належного повідомлення його про дату та час судового розгляду, позбавивши таким чином можливості надати пояснення щодо обставини провадження та підстав для накладення арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, який скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Так, за змістом ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд приходить до висновку про невідповідність клопотання слідчого вказаним вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на таке.
Так, матеріалами провадження підтверджується, що Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001436 від 18 жовтня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.
Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на майно, слідчий посилається на те, що 17 жовтня 2019 року під час проведення огляду ділянки місцевості було виявлено особу, яка під керуванням трактора з причепом ймовірно забруднювала землю відходами, що і стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР та тимчасового вилучення цього майна
Разом із цим, слідчий у клопотанні наводить лише положення ст.ст. 167, 170 КПК України, однак не вказує на те, з якою саме метою слід застосувати цей захід забезпечення кримінального провадження.
Згідно з загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, їх застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. ч. 1, 3 ст. 132 КПК України).
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що слідчий у клопотанні просить накласти арешт на майно, однак при цьому не наводить належного обґрунтування своїх вимог.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин злочину, встановлених органом досудового розслідування та формального посилання на положення ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами цього кримінального провадження.
На переконання колегії суддів, наведені обставини залишились поза увагою слідчого судді, що свідчить про неналежне дотримання вимог ст. 173 КПК України та слугує підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 172 КПК, не приймає рішення по суті клопотання прокурора.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо невідповідності клопотання прокурора вимогам кримінального процесуального закону та її часткове задоволення, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дніпропетровська" в особі виконуючого обов`язків директора ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001436 від 18 жовтня 2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Дніпровського РВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4