ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/359/19 Справа № 202/2024/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 002438 від 27 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в її інтересах, прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначено їй покарання у вигляді двохсот годин громадських робіт. Окрім того, судом вирішено цивільний позов, питання про стягнення витрат на правову допомогу, а також визначено долю речових доказів.
ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України за таких обставин.
12 вересня 2016 року, близько 09:00 години, ОСОБА_5 , знаходячись у приймальні головного лікаря приміщення «КЗ «ДМКСП №4»ДОР», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Столетова, 13, де у ОСОБА_5 зі ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, на ґрунті довготривалих неприязних особистих відносин. В ході конфлікту, ОСОБА_5 підійшла до ОСОБА_10 та навмисно штовхнула обома руками його в область плечових суглобів, в результаті чого, ОСОБА_10 втратив рівновагу та вдарився головою і спиною об дверний кут, після чого впав на бетонну підлогу вдарившись при цьому ліктем лівої руки.
Внаслідок необережних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше ніж три тижні та тілесні ушкодження у вигляді забою лівого ліктьового суглоба з підшкірною гематомою в даній області, з явищами гемартрозу лівого ліктьового суглобу та розвитком в посттравматичному періоду бурситу лівого ліктьового суглоба, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченій покарання у виді 240 годин громадських робіт.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання обвинуваченій, недооцінив суспільну небезпечність діяння ОСОБА_5 . Прокурор вказує й на те, що під час скоєння злочину обвинувачена поводила себе зухвало, агресивно по відношенню до потерпілого. На думку прокурора, наведені обставини свідчать про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненного злочину та особі обвинуваченої внаслідок м"якості.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої просить вирок скасувати та закрити провадження на підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник вказує на те, що судом не було враховано відсутність жодних прямих доказів, які вказують на винуватість його підзахисної та проігноровано ті обставини, які спростовують висунуте обвинувачення.
Так, адвокат вказує на те, що судом було допитано лише двох свідків, заявлених стороною обвинувачення Верещаку та ОСОБА_11 . При цьому, захисник зауважує, що суд допитав саме тих свідків, які на цей час працюють у медичному закладі та залежали від потерпілого внаслідок свого службового становища. Окрім того, показання цих свідків зазначені у вироку неповно, та мають суперечливий зміст, оскільки вони вказують на різну кількість очевидців події, різний механізм спричинення тілесних ушкоджень, тоді як слідчий експеримент за їх участю не проводився.
Поряд із цим, захисник вказує й на розбіжності у показаннях лікаря-травматолога ОСОБА_12 , яким суд не надав у вироку оцінки. Так, адвокат зазначає, що свідчення цього свідка стосовно проведеної потерпілому пункції не відповідають зазначеному ним же порядку її проведення, та відомостям, що містяться в амбулаторній картці.
Також, захисник звертає увагу на часткову невідповідність медичної документації нормам закону, та часткове невиконання ухвал про надання доступу до речей і документів, зокрема щодо отримання інформації у державній прикордонній службі, надання журналу реєстрації амбулаторних хворих, журналу запису амбулаторних операцій та табелю обліку робочого часу лікарів травматологів. Адвокат зауважує, що стороні захисту не було надано копії журналу реєстрації амбулаторних хворих, хоча ним під час судового розгляду було заявлено таке клопотанням. Поряд із цим, відкриті учасникам провадження копії журналу обліку процедур маніпуляцій, на обов`язковість ведення якого вказав свідок ОСОБА_12 , а також відповідь медичного закладу стосовно ведення первинної облікової документації, на переконання захисника, викликають сумніви у своїй відповідності, оскільки містять суперечливі відомості. Також, захисник вказує на те, що суд встановив наявність неточностей в медичній документації, проте жодної оцінки цим обставинам не надав.
Висновок експертизи стосовно тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень суд, з позиції адвоката, також помилково визнав як належний доказ. Так, адвокат зазначає, що висновок експерта містить посилання на проведення огляду потерпілого 24 вересня 2016 року, однак свідок ОСОБА_13 вказав, що цього дня його не бачив, а сам потерпілий повідомив, що в ніч з 23 на 24 вересня перетнув державний кордон України. Окрім того, у висновках спеціаліста та експерта було зазначено документ під назвою осмотр лечащего врача и заведующего отделением, в той час як картка хворого містить інший документ осмотр с зав. отделения. При цьому, адвокат зауважує, що зазначені документи мають різний зміст, а експерт ОСОБА_14 вказала, що частина медичних документів, що містяться в медичній картці не відповідає тим документам, які вона досліджувала. Також, цей висновок містить посилання на неодноразові операційні втручання, зокрема, 15 жовтня 2016 року, в той час як лікар ОСОБА_12 цього дня на роботі не перебував. Адвокат зауважує, що медична документації містить посилання на скарги потерпілого на біль в ліктьовому суглобі лише 12 вересня та 15 вересня 2016 року, а при його госпіталізації жодних скарг на суглоб не було. На переконання захисника, наведені обставини ставлять під сумнів допустимість висновку експерта як доказу. Окрім того, адвокат зауважує, що слідчий експеримент, покладений в основу висновку, було проведено пізніше, ніж призначено експертизу. Також, захисник звертає увагу, що суд безпідставно відмовляв від долучення до матеріалів провадження копії документів, наданих стороною захисту. Крім іншого, захисник стверджує, що судом фактично не було допитано обвинувачену та свою позицію вона висловила лише у судових дебатах.

Під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, обвинувачена заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Захисник підтримав клопотання обвинуваченої та просив його задовольнити.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.
Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.
Розглядаючи заявлене ОСОБА_5 клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів враховає те, що вона обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії вона вчинила 12 вересня 2016 року.
Злочин, передбачений ст. 128 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відносився до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Отже, станом на 02 грудня 2019 року сплинув строк в три роки, тобто закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, разом з цим, матеріали провадження не містять відомостей про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.
Апеляційним судом, відповідно до ст. 285 КПК України, ОСОБА_5 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою. Водночас, обвинувачена підтримала своє клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що їй зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності та наслідки такого рішення.
Отже, з огляду на наведені обставини та те, що ухвалений вирок щодо ОСОБА_5 не набрав законної сили, вона підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню, та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України.
Згідно із ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Враховуючи позицію сторони захисту, яка віддала пріоритетне значення розгляду клопотання, колегія суддів керується положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, згідно з якими, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Отже, з урахуванням того, що обвинувачена надала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності, згідно зі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе, відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України, й апеляційне провадження в повному обсязі, в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам поданих апеляційних скарг.
При цьому, колегія суддів зауважує, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , заявлений у цьому провадженні, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки вирок скасовано та закритто провадження, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 417 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності - задовольнити.
Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 - скасувати.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду впродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4