ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1315/18 Номер провадження 11-кп/814/1056/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.07.2019,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 1.01.2018 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

24.07.2019 під час судового засідання прокурором ОСОБА_9 заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке обґрунтовувано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

24.07.2019 Кобеляцьким районним судом Полтавської області клопотання прокурора ОСОБА_9 задоволено, строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено з 24 липня 2019 року до 21вересня 2019 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який,передбачений ст. 176 КК України на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного браслету або визначення розміру альтернативного запобіжного заходу як застава.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом не враховано того, заявлені прокурором ризики,передбачені ст. 177 КПК України зменшились і не зявились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки потерпіла, свідки зазначені стороною обвинувачення відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування допитані у судових засіданнях, де надали показання під присягою.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, стверджуючи, що у даному кримінальному провадженні не всі свідки допитані, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку.

Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13.06.2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

У відповідності до положень ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою наведеної вище статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і прокурор довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку в частині явки за викликом до суду, зокрема обвинувачений зможе: переховуватись від суду, усвідомлюючи покарання, яке загрожує у разі визнання його винувитим, а саме від 7 до 10 років позбавлення волі; незаконно вплинути на потерпілу, свідків, так як місце проживання йому їх відоме та вчинити інший злочин, на що також може спонукати санкція тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд правильно зазначив, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину (враховано судом характер вчинення злочину наведений у висновках експертиз) і з місця злочину зник .
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не домашній арешт, як просить апелянт, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не ґрунтуються на матеріалах справи.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, заявлені ризики не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги обвинуваченого про не застосування щодо нього альтернативного виду запобіжного заходу як застава, з огляду на наступне.

Так, за змістом п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Як вбачається із поданих матеріалів провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть ОСОБА_11 , яка є матір`ю обвинуваченого. Стороною обвинувачення встановлено,що даний злочин обвинувачений вчинив, перебуваючи у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_8 працював прокурором, має дитину та дружину, але на правильність прийнятого рішення це не впливає.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.
З огляду на вказане підстав для скасування ухвали щодо обвинуваченого ОСОБА_8 як про це вказується в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст.376,405,407,422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.07.2019 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4