ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2732/19 Справа № 204/5294/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законний представник ОСОБА_8
особа, щодо якої застосовано
заходи медичного характеру ОСОБА_8
перекладач ОСОБА_9
представник ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Красногрвадійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8
- про здійснення перевірки правомірності застосування до особи примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом,
- про припинення примусових заходів медичного характеру,
- про звільнення особи, яку свавільно позбавлено свободи та відносно якої існує реальний ризик для втрати життя, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.
Ухвалою Красногрвадійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про здійснення перевірки правомірності застосування до особи примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, про припинення примусових заходів медичного характеру, про звільнення особи, яку свавільно позбавлено свободи та відносно якої існує реальний ризик для втрати життя.
Як встановлено судом, ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року до ОСОБА_8 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, яким є ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України».

Згідно ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є в тому числі й обов`язковість судового рішення.

Ухвала Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року набрала законної сили 26 грудня 2016 року, а тому підлягає безумовному виконанню, що свідчить про правомірне перебування ОСОБА_8 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Не погодившись в подальшому із такою ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про здійснення перевірки правомірності застосування до особи примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, про припинення примусових заходів медичного характеру, про звільнення особи, яку свавільно позбавлено свободи та відносно якої існує реальний ризик для втрати життя.
В обґрунтування вказаної заяви посилався на те, що ним було здійснено виїзд до Свято-Успенського чоловічого монастиря та відібрано пояснення у громадян, які там перебувають. З отриманих пояснень захисник дійшов до висновку, що факти, які повідомили йому опитані громадяни, поряд із численними недоліками досудового та судового розслідування кримінального провадження свідчать про те, що обставини справи встановлене не вірно, не об`єктивно, з істотними порушеннями права на захист недієздатної особи ОСОБА_8 , внаслідок чого до нього було незаконно застосовано примусові заходи медичного характеру та свавільно позбавлено його підзахисного свободи, а тому ухвала Садгірського суду м. Чернівці від 24 листопада 2016 року явно незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню.
На думку сторони захисту, станом на сьогодні будь-яка потреба у продовженні примусових заходів медичного характеру відсутня, оскільки відбулися істотні зміни у стані здоров`я ОСОБА_8 і продовження примусових заходів медичного характеру відносно недієздатного ОСОБА_8 становитиме нелюдське поводження, яке заборонено статтею 3 Конвенції.
На підставі викладеного, захисник просив суд першої інстанції призначити судово-медичну експертизу ОСОБА_8 , комплексну комісійну судово-психіатричну експертизу з метою визначення стану здоров`я ОСОБА_8 , прийняти ухвалу про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 внаслідок змін у його стані здоров`я, а також звільнити ОСОБА_8 як особу, яка була позбавлена свободи в порушення вимог статті 5 параграфу 1 Конвенції.
Відмовляючи у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов висновків, що обставинивчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння не можуть бути предметом розгляду в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська, оскільки розгляд вказаного питання не відносяться до компетенції суду за місцем лікування пацієнта.

Між тим, суд першої інстанції зазначив, що питання перевірки законності ухвали суду щодо застосування примусових заходів медичного характеру, не відноситься до компетенції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, а є предметом апеляційного розгляду, передбаченого ст. 516 КПК України та Главою 31 КПК України.

Суд звертає увагу, що сам захисник в своїй заяві та в судовому засіданні повідомляв, що готує апеляційну скаргу на вказану вище ухвалу, однак на теперішній час така скарга ним ще не подана.

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська дійшов висновку, що не наділений правом ставити під сумнів рішення судів, які набрали законної сили, в даному випадку ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року, та перебирати на себе повноваження суду апеляційної інстанції.

Таким чином, з боку держави забезпечений захист прав хворого можливістю оскаржити рішення суду першої інстанції в суді вищої інстанції. Можливий перегляд рішень суду, які б набрали законної сили, будь-якими судами, з недотриманням порядку, передбаченого кримінальним процесуальним законодавством призвело б до свавілля, та відсутності правового визначення та руйнування правової системи держави.

Що стосується призначення по справі судово-медичної експертизи, то суд першої інстанції дійшов висновку, що таке клопотання захисника є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню. Більш того, в останньому наявному висновку комісії лікарів-психіатрів № 455 від 25 квітня 2019 року, вказано про соматичний стан ОСОБА_8 , а саме: середнього зросту, нормостенічної статури, помірного харчування. Шкіряні покрови, видимі слизові звичайного кольору, чисті. У легенях дихання везикулярне, хрипів немає. Тони серця ясні, ритмічні. Живіт м`який, безболісний. Печінка біля краю реберної дуги. Селезінка не пальпується. Периферичні набряки відсутні. Фізіологічні відправлення не порушені. Знаходиться на «Д»-обліку у хірурга з діагнозом: наслідки ілеофеморального тромбозу. Таким чином, висновок лікарів свідчить про відсутність у ОСОБА_8 ознак будь-яких захворювань, які могли б загрожувати його здоров`ю, а як наслідок, свідчить про відсутність підстав для призначення по справі судово-медичної експертизи. Самі тільки ствердження захисника та опікуна ОСОБА_8 про погіршення стану здоров`я недієздатного ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Що стосується клопотання захисника про призначення по справі комплексної комісійної судово-психіатричної експертизу з метою визначення стану здоров`я ОСОБА_8 а також про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 внаслідок змін у його стані здоров`я, у зв`язку з чим відпала потреба в раніше застосовуваних примусових заходах медичного характеру, то суд приймав до уваги висновок лікарів-психіатрів від 25 квітня 2019 року, тобто останній за часом проведення, в якому зазначено обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 . При цьому на підставі цього висновку було постановлено ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2019 року, згідно якої було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 в закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Вказана ухвала суду набрала законної сили.

В судовому засіданні захисник не обґрунтував необхідності проведення судово-психіатричної експертизи, а лише зазначив, про необґрунтоване на його думку продовження примусових заходів медичного характеру протягом трьох років, оскільки на даний час будь-яка потреба у продовженні примусових заходів медичного характеру відсутня, так як відбулися істотні зміни у стані здоров`я ОСОБА_8 . Захисником не наведено жодного доказу, який би міг свідчити про покращення фактичного стану здоров`я ОСОБА_8 , та не надано жодного іншого висновку лікарів-психіатрів, який би став підставою для проведення судової психіатричної експертизи. Суду не надано інших висновків експертів, які суперечать один одному.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 про здійснення перевірки правомірності застосування до особи примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, про припинення примусових заходів медичного характеру, про звільнення особи, яку свавільно позбавлено свободи та відносно якої існує реальний ризик для втрати життя, необхідно відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити заяву в повному обсязі: звільнити ОСОБА_8 як особу яка була позбавлена свободи, прийняти ухвалу про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , внаслідок змін (погіршення) у стані його психічного та фізіологічного здоров`я, у зв`язку з чим відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, та у зв`язку із реальною загрозою для життя і здоров`я ОСОБА_8 .
Також, просить призначити комплексну комісійну судово-медичну експертизу та комплексну комісійну судово-психіатричну експертизу з метою визначення стану здоров`я ОСОБА_8 .
Витребувати від Садгірського районного суду м. Чернівці матеріали кримінального провадження №0000204 (кримінальна справа №716/1511/16) відносно ОСОБА_8 з метою їх дослідження в судовому засіданні та перевірки фактів, що наведені в цій апеляційній скарзі.
Зобов`язати службових осіб ДЗ Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України доставити ОСОБА_8 до Дніпровського апеляційного суду для з`ясування підстав законності позбавлення свободи ОСОБА_8 та неодноразового, триваючого продовження примусових заходів медичного характеру.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що ним було здійснено виїзд до Свято-Успенського чоловічого монастиря та відібрано пояснення у громадян, які там перебувають, згідно зібраних опитувань захисником з`ясовано, що обставини кримінального провадження відносно ОСОБА_8 встановлені не вірно, не об`єктивно, з істотними порушеннями права на захист недієздатної особи, внаслідок чого до нього було незаконно застосовано примусові заходи медичного характеру та свавільно позбавлено свободи, які підлягають припиненню.
На думку захисника досудове слідство відносно ОСОБА_8 , в якому було застосовано до останнього заходи примусового медичного характеру, проводилося однобічно та не об`єктивно, з грубим порушенням кримінально-процесуального права, з численними порушеннями статті 6 пункту 1 Конвенції, а Садгірський суд м. Чернівці цих порушень не усунув і постановив явно незаконну та необґрунтовану ухвалу від 24 листопада 2016 року про застосування до примусових заходів медичного характеру.
Також захисник звертає увагу, що стан здоров`я ОСОБА_8 істотно погіршився та реально склалася ситуація, яка загрожує життю і здоров`ю недієздатного ОСОБА_8 .
У зв`язку з тим, що вказана особа перебуває під повним контролем держави, то відповідальність за смерть і втрату життя недієздатного ОСОБА_8 , відповідно до приписів статті 2 Конвенції, нестимуть органи державної влади, які покликані здійснити ефективний контроль за законністю, надто тривалого утримання особи у ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом» МОЗ України і постійного, необґрунтованого продовження примусових заходів медичного характеру протягом трьох років.
На даний час будь-яка потреба у продовженні примусових заходів медичного характеру відсутня, оскільки відбулися істотні зміни у стані здоров`я ОСОБА_8 .
Продовження примусових заходів медичного характеру відносно недієздатного ОСОБА_8 становитиме нелюдське поводження, яке заборонено статтею 3 Конвенції.
Надати медичний висновок про погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 не можливо з об`єктивних і незалежних причин, оскільки вказана особа постійно утримується у ДУ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом» МОЗ України, яка повинна забезпечити надання медичної допомоги та лікування, а доступ сторонніх та приватних медичних працівників до цього закладу неможливий, у зв`язку з чим захисник в апеляційній скарзі ставить питання про призначення судово-медичної експертизи та комплексної комісійної судово-психіатричої експертизи ОСОБА_8 з метою визначення стану здоров`я останнього.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечувала, просила залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги захисника.
Захисник в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі, з підстав та мотивів, викладених в ній.
Представник медичного закладу проти задоволення апеляційної скарги захисника, також заперечувала.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь головуючого, думку та пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Колегією суддів не встановлено порушень вказаних вимог кримінального законодавства України під час розгляду заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про здійснення перевірки правомірності застосування до особи примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, про припинення примусових заходів медичного характеру, про звільнення особи, яку свавільно позбавлено свободи та відносно якої існує реальний ризик для втрати життя
Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Згідно ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України. Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є в тому числі й обов`язковість судового рішення.
Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року до ОСОБА_8 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, яким є ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України». Дана ухвала набрала законної сили 26 грудня 2016 року, а тому підлягає безумовному виконанню, що свідчить про правомірне перебування ОСОБА_8 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, а тому доводи апеляційної скарги захисника в частині щодо незаконного утримання ОСОБА_8 в медичному закладі є необґрунтованими та безпідставними.
Більш того, своїм правом на оскарження ухвали Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року захисник або законний представник ОСОБА_8 не скористались, жодних доказів стосовно оскарження такої ухвали, як незаконної, відповідно до положень КПК України захисником надано не було.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про істотне погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 , виникнення реальної ситуації, яка загрожує життю і здоров`ю недієздатного ОСОБА_8 , відсутність будь-якої потреби у продовженні примусових заходів медичного характеру внаслідок істотних змін у стані здоров`я вказаної особи, а також необхідності призначення комплексної комісійної судово-медичної експертизи та комплексної комісійної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 , то колегія суддів приходить до висновку, що такі доводи апелянта є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, згідно останнього наявного висновку комісії лікарів-психіатрів № 455 від 25 квітня 2019 року, вказано про соматичний стан ОСОБА_8 , а саме: середнього зросту, нормостенічної статури, помірного харчування. Шкіряні покрови, видимі слизові звичайного кольору, чисті. У легенях дихання везикулярне, хрипів немає. Тони серця ясні, ритмічні. Живіт м`який, безболісний. Печінка біля краю реберної дуги. Селезінка не пальпується. Периферичні набряки відсутні. Фізіологічні відправлення не порушені. Знаходиться на «Д»-обліку у хірурга з діагнозом: наслідки ілеофеморального тромбозу.
Таким чином, висновок лікарів свідчить про відсутність у ОСОБА_8 ознак будь-яких захворювань, які могли б загрожувати його здоров`ю, а як наслідок, свідчить про відсутність підстав для призначення по справі судово-медичної експертизи, а тому твердження захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про погіршення стану здоров`я недієздатного ОСОБА_8 не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.
Згідно ст. 29 Закону України «Про психіатричну допомогу» власник закладу з надання психіатричної допомоги, закладу соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, спеціального навчального закладу або уповноважений ним орган зобов`язаний забезпечувати осіб, яким надається психіатрична допомога, психіатричною допомогою гарантованого рівня та іншою необхідною медичною допомогою; своєчасно інформувати відповідно до закону членів сім`ї, інших родичів або законних представників чи інших осіб про стан здоров`я осіб, яким надається психіатрична допомога. Таким чином з боку держави вжито заходів, щодо забезпечення відповідного медичного забезпечення хворих, та уникнення порушення прав останніх на надання медичної допомоги.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Частиною 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до суду із заявою про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру не частіше одного разу на 6 місяців та незалежно від того, чи розглядалося це питання судом в зазначений період. Особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я та про необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру. У висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. У разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру. Адміністрація закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, а також адміністрація кримінально-виконавчої установи, якщо примусові заходи медичного характеру застосовуються до особи за місцем відбування покарання, зобов`язані забезпечити безперешкодну можливість обстеження особи обраним нею незалежним лікарем-психіатром на території закладу з надання психіатричної допомоги або кримінально-виконавчої установи відповідно.
Згідно п. 15 Наказу МОЗ України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», у разі значного поліпшення психічного стану пацієнта лікуючий лікар ініціює позачергове засідання комісії лікарів-психіатрів.
Відповідно до п. 16 цього Наказу, пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. У разі такого звернення пацієнта до лікаря-психіатра лікуючий лікар-психіатр протягом однієї доби готує форму первинної облікової документації для надання її лікарю-психіатру, який буде проводити альтернативний психіатричний огляд. Керівництво СЗНПД забезпечує допуск лікаря-психіатра до пацієнта протягом одного робочого дня після пред`явлення обраним лікарем-психіатром документа, що посвідчує особу, документа про вищу медичну освіту та посвідчення про наявність кваліфікаційної категорії (сертифікат лікаря-спеціаліста) лікаря-психіатра (лікаря-психіатра дитячого).
Згідно ч. 2 ст. 95 КК України та ч. 4 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги захисника щодо необхідності проведення експертиз звертає увагу на те, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2019 року було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 в закладі з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Вказана ухвала була постановлена на основі висновку лікарів-психіатрів від 25 квітня 2019 року, тобто останнім за часом проведення, в якому зазначено обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 . Дана ухвала суду набрала законної сили.
Особа, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, її представник або захисник вільні в здійсненні права на захист в спосіб, передбачений законом, та самостійному використанні такого способу захисту на свій розсуд, в порядку, передбаченому КПК України.
Ані матеріали справи, ані апеляційна скарга не містить жодної інформації щодо того, що захисник ОСОБА_7 або опікун ОСОБА_8 скористалися своїм правом та звертались з заявою про проведення альтернативного огляду ОСОБА_8 , які могли б свідчити про незгоду із вищевказаним висновком лікарів-психіатрів від 25 квітня 2019 року, на підставі якого в подальшому було постановлено ухвалу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , водночас, ухвала суду також захисником в інтересах ОСОБА_8 або його опікуном не оскаржувались в порядку, передбаченому КПК України.
Захисник ані під час звернення до суду першої інстанції із заявою, ані під звернення із даною апеляційною скаргою не обґрунтував необхідності проведення судово-психіатричної експертизи, а лише зазначив, про необґрунтоване на його думку продовження примусових заходів медичного характеру протягом трьох років, оскільки на даний час будь-яка потреба у продовженні примусових заходів медичного характеру відсутня, так як відбулися істотні зміни у стані здоров`я ОСОБА_8 .
Захисником не наведено жодного доказу, який би міг свідчити про покращення фактичного стану здоров`я ОСОБА_8 , та не надано жодного іншого висновку лікарів-психіатрів, який би став підставою для проведення судової психіатричної експертизи. Суду не надано інших висновків експертів, які суперечать один одному.
А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , зокрема, щодо скасування вказаної ухвали та постановлення колегією суддів нової, а саме про задоволення заяви та здійснення перевірки правомірності застосування до особи примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, припинення примусових заходів медичного характеру, звільнення особи, яку свавільно позбавлено свободи та відносно якої існує реальний ризик для втрати життя.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногрвадійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про здійснення перевірки правомірності застосування до особи примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, про припинення примусових заходів медичного характеру, про звільнення особи, яку свавільно позбавлено свободи та відносно якої існує реальний ризик для втрати життя залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4