В И Р О К
Іменем України

26 вересня 2019 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000321 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарічани, Житомирського району, громадянина України, учня Станишівської загальноосвітньої школи 1-2 ступенів, неодруженого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Дванадцятого квітня 2018 року близько 14 години 30 хвилин в обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебував за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить військовій частині НОМЕР_1 .

З цією метою обвинувачений цього ж дня близько 14 години 45 хвилин прийшов на ділянку місцевості у лісі, на відстані близько 200 м. від хутору «Довжик» в с. Зарічани де, переконавшись у непомітності своїх дій та відсутності поряд сторонніх осіб, за допомогою лопати викопав у землі траншею довжиною близько 8 м. та глибиною близько 60 см. і таким чином розкопав кабель МКСАБл 4*4**1,2, що належить військовій частині НОМЕР_1 .

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_5 лопатою обрубав частину наведеного кабелю довжиною 8 м., загальною вартістю 2226 грн. 16 коп. та почав витягати його на поверхню щоб викрасти, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був викритий військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 .

Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, фактичні обставини справи не оспорював, проте будь-які покази давати відмовився.

Вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину, іншими учасниками процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим, його законним представником, захисником та представником потерпілого, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Водночас, захисник звернувся із письмовим клопотанням, яке було підтримане прокурором, обвинуваченим, законним представником та представником цивільного позивача, про звільнення ОСОБА_5 від покарання із застосуванням до останнього примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

За приписами ст. 12 КК України інкримінований ОСОБА_5 злочин є злочином середньої тяжкості, а останній на час вчинення цього злочину був неповнолітнім.

Згідно із п. 16 інформаційного листа ВССУ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» від 16.01.2017 №223-66/0/4-17 положення ч.1 ст.497 КПК України кореспондуються з ч.1 ст.97 КК, у зв`язку з чим посилання на означену норму процесуального закону під час прийняття рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру (ст.105 КК) є таким, що не відповідає нормам процесуального закону. Суд у таких випадках при прийнятті рішення керується тільки ст.105 КК України.

Суд ураховує те, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, раніше не судимий, має молодий вік, навчається у Станишівській ЗОШ, за місцем проживання характеризується позитивно, щиро розкаявся у вчиненому злочині, про що свідчить його кричне ставлення до скоєного, після вчинення згаданого злочину інші кримінальні правопорушення не вчиняв та згідно досудової доповіді органу пробації виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, що, на переконання суду, свідчить про подальшу бездоганну поведінку обвинуваченого та про те, що на момент постановлення вироку ОСОБА_5 не потребує призначення йому покарання, а тому до останнього можливо застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує із законного представника обвинуваченого витрати пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 1144 грн. 00 коп.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 №2 цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує та він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд залишає без розгляду цивільний позов військової частини НОМЕР_1 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 9478 грн. 01 коп. матеріальних витрат.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 373-376 КПК України, ст. 105 КК УКраїни, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_5 від покарання та застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження.

Роз`яснити ОСОБА_5 про те, що він своїми злочинними діями завдав шкоди правам та інтересам військової частини НОМЕР_1 та оголосити осуд за такі його дії, попередивши про більш суворі правові наслідки, які можуть настати у разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.04.2018 на сокиру, ніж, лопату та 1 метр кабелю.

Речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Житомирського РВП, а саме:

-ніж, сокиру та лопату знищити;

-1 метр кабелю МКСАБл 4*4**1,2 повернути військовій частині НОМЕР_1 .

Стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на користь держави 1144 (одну тисячу сто сорок чотири) грн. витрат на залучення експертів під час проведення експертизи.

Залишити без розгляду цивільний позов військової частини НОМЕР_1 про стягнення з обвинуваченого 9478 грн. 01 коп. матеріальної шкоди, роз`яснивши позивачу про його право на звернення із наведеним позовом у порядку цивільного судочинства.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: