Дата документу 05.11.2019 Справа № 320/867/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/ 508/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/867/15-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до неї ст. 81 КК України, а саме щодо умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до суду надійшла заява засудженої ОСОБА_7 , в якій вона прохала застосувати до неї ст. 81 КК України (умовно-дострокове звільнення), обґрунтовуючи вимоги тим, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 жовтня 2017 року вона була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та їй призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.05.2018 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 жовтня 2017 року стосовно неї залишено без змін. 20.06.2018 року вона прибула відбувати покарання до ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)». 03.08.2018 року комісією ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» їй було відмовлено у застосуванні до неї ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокового звільнення від покарання, оскільки вона не має ступеня виправлення. Вважала, що ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» не може її охарактеризувати, оскільки вона знаходиться в даній установі лише місяць, і як засуджена за цей час може стати на шлях виправлення. З висновками комісії вона не згодна.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, оцінивши усі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що засуджена ОСОБА_7 на теперішній час не стала та не довела своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджена не погоджується з ухвалою суду та просить її скасувати. Застосувати до неї ст. 81 КК України (умовно-дострокове звільнення).

Свої вимоги мотивує тим, що вона відбувала покарання у Чорноморській виправній колонії №74 м. Одеса, де стала на шлях виправлення, однак про це не вказано у документах, які були надані в судове засідання. Суд мотивував свою відмову тим, що вона не стала на шлях виправлення саме у Мелітопольській установі виконання покарань №144. Вважає характеристику, яка надана Мелітопольською УВП, несправедливою, яка частково є переробленою, та не співпадає з тією, з якою її ознайомлювали. Суд не взяв до уваги, що вона раніше відбувала покарання у Чорноморській ВК та у СІЗО №10 м. Запоріжжя, постійно працювала, має заохочення. У Мелітопольській УВП також працює з першого дня відбування покарання на виробництві, приймає участь у благоустрої колонії та у господарських роботах. Має два позитивних рапорти за сумлінну господарську роботу. Вважає, що своєю поведінкою та відношенням до праці вона довела своє виправлення.

Засуджена ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак з невідомих причин в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася.

Таким чином, враховуючи, що засуджена була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи та не повідомила про поважні причини свого неприбуття, колегія суддів вважає можливим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, провести розгляд за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.10.2017 року за ч. 2 ст. 121, ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.05.2018 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.10.2017 року стосовно ОСОБА_7 залишено без змін. Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 23.11.2014 року.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Як було встановлено судом першої інстанції, засуджена ОСОБА_7 за нетривалий час перебування в ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має. ОСОБА_7 не порушує вимоги режиму і правила внутрішнього розпорядку, ал враховуючи такі якості особистості засудженої як легковажність, вона потребує контролю з боку представників адміністрації, її поведінка не є сумлінною. Відповідно до характеристики на засуджену ОСОБА_7 , рішенням комісії ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань (№144)» від 26.07.2018 року засудженій відмовлено в застосуванні до неї ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокового звільнення від покарання, оскільки вона не має ступеня виправлення.

Отже, поведінка засудженої ОСОБА_7 , як це слушно було зазначено судом, за весь час відбування нею покарання у виді позбавлення волі у своїй сукупності не дає підстав вважати, що вона довела своє виправлення та перевиховання.

Судова колегія звертає увагу на те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен безсумнівно довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, тощо.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджена ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не навела жодних достатньо вагомих аргументів на підтвердження того, що вона довела своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до неї заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженої про те, що вона раніше відбувала покарання у Чорноморській ВК та у СІЗО №10 м. Запоріжжя, постійно працювала, має заохочення, у Мелітопольській УВП також працює з першого дня відбування покарання на виробництві, приймає участь у благоустрої колонії та у господарських роботах, має два позитивних рапорти за сумлінну господарську роботу, не можуть бути підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки в сукупності з іншими даними ці обставини не свідчать про її виправлення та перевиховання.

Таким чином, висновок районного суду про те, що до засудженої ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення засудженої ОСОБА_7 і слугували б підставою для її умовно-дострокового звільнення. До того ж, на час розгляду апеляційної скарги засуджена ОСОБА_7 вже звільнена з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 вересня 2018 року,якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до неї ст. 81 КК України, а саме щодо умовно-дострокового звільнення від покарання залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4