Справа № 199/5825/18
В И Р О К
іменем України
27 серпня 2019 року м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
Головуючий суддя ОСОБА_1
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001302, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кузнецовськ, Рівненської обл., громадянина України, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, раніше неодноразово судимого, останні рази:
-11 лютого 2015 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 26 лютого 2018 року за відбуванням строку покарання;
-30 листопада 2018 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 04 липня 2018 року близько 20:00 год. знаходився біля будинку № 90 по вул. Любарського у м. Дніпро, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , у якого при собі знаходився мобільний телефон марки «Samsung GT-C6712». В цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 , і ОСОБА_4 визнав вищевказаний мобільний телефон предметом свого злочинного посягання.
Одразу після цього ОСОБА_4 , реалізуючи зазначений злочинний намір, наблизився до потерпілого ОСОБА_7 і перебуваючи у безпосередній близькості попереду потерпілого, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, своєю правою рукою вихопив з правої руки потерпілого мобільний телефон марки «Samsung GT-C6712», вартістю 390 грн.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 зник з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальний збиток у розмірі 390 грн.
ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за обставин, викладених вище, визнав повністю та показав, що 04 липня 2018 року він близько 8 години вечора знаходився біля будинку № 90 по вул. Любарського у м. Дніпро та побачив незнайомого хлопця, який тримав в руках мобільний телефон. Йому потрібні були гроші і він вирішив забрати цей телефон. Для цього він підійшов до вказаного хлопця спереду, своєю правою рукою вихопив з руки потерпілого цей мобільний телефон та втік. З цим телефоном він попрямував до пр. Воронцова, де його й затримала патрульна поліція. З вартістю викраденого майна згоден, у вчиненому розкаюється.
Крім повного визнання своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, та підтвердження його фактичних обставин, винуватість ОСОБА_4 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

У відповідності до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 04 липня 2018 року, ОСОБА_7 просить органи поліції вжити заходів до невідомого чоловіка, котрий 04 липня 2018 року біля 20 год. 00 хв. за адресою: м. Дніпро, вул. Любарського, б. 90, відкрито заволодів його мобільним телефоном «Самсунг», чорного кольору.

Згідно протоколу огляду місця події, 04 липня 2018 року, в період часу з 21 год. 00 хв. до 21 год. 40 хв., під час огляду слідчим поліції встановлено, що місце події є ділянка місцевості за адресою: м. Дніпро, вул. Любарського, біля будинку № 90.

За протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 липня 2018 року в період часу з 00 год. 15 хв. по 00 год. 35 хв., потерпілий ОСОБА_7 за загальними рисами обличчя та одягом впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка 04 липня 2018 року відкрито викрала його мобільний телефон.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 05 липня 2018 року під час затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України було проведено обшук затриманого, в результаті якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung GT-C6712».

У відповідності до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 31 липня 2019 року, потерпілий ОСОБА_7 з чотирьох пред`явлених йому мобільних телефонів впізнав вилучений у ОСОБА_4 мобільний телефон «Samsung GT-C6712», який був викрадений у нього останнім.

Поставою слідчого зазначений мобільний телефон визнано речовим доказом та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_7 .

За протоколом проведення слідчого експерименту від 31 липня 2018 року, ОСОБА_4 показав механізм заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_7 .

Вартість майна, яке було предметом злочинних посягань, доведена висновком судово-товарознавчої експертизи № 3814-18 від 31 липня 2018 року, за яким ринкова вартість мобільного телефону «Samsung GT-C6712», станом на 04 липня 2018 року, складала 390 грн.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в межах обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, є умисним, закінченим, корисливим злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості наслідків правопорушення, вартість майна, що було предметом злочинних посягань, та його значимість для потерпілого, той факт, що викрадене майно повернуте потерпілому, відомості про особу обвинуваченого.

Останній є особою раніше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, після відбування покарання за які на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, за попереднім місцем постійного проживання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, переховувався від суду у зв`язку з чим був оголошений в розшук.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щиросердне каяття та активне сприяння встановленню фактичних обставин кримінального правопорушення.

У якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, в обвинувальному акті зазначений рецидив злочинів.

Суд виходить з того, що за ст. 34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Суду не надано доказів щодо наявності у ОСОБА_4 не знятих та непогашених судимостей за інші злочини, окрім передбачених ст.ст. 186, 190 КК України, які за Приміткою 1 до ст. 185 КК України визначені як такі, що впливають на ознаку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186, а саме повторність.

З огляду на викладене, в діях ОСОБА_4 рецидив відсутній.

Інші обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
З цих же підстав суд не вбачає підстав для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, або звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки відсутність позитивних змін у поведінці засудженого в поєднанні з його посередньою характеристикою, усталеним способом життя та обсягом вчинених кримінально-караних діянь свідчать про суспільну небезпечність ОСОБА_4 і виключають можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд враховує, що ОСОБА_4 засуджений 30 листопада 2018 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Згідно керується роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за якими коли особа, щодо якої було застосоване звільнення, від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Оскільки злочин за цим вироком, покарання за який належить відбувати реально, вчинено ОСОБА_4 до постановлення зазначеного вироку Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, кожен вирок виконується самостійно.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою, з огляду на той факт, що ОСОБА_4 вже переховувався від суду, підлягає залишенню без змін.
Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , в тому числі і строк з часу затримання в порядку ст. 208 КК України 05 липня 2018 року по час відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 06 липня 2019 року, на підставі ч. 2 ст. 75 КК України підлягає зарахування в строк покарання із розрахунку день за день.
На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання подальшої долі речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

До набрання вироком законної сили продовжити дію раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)»
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з 05 серпня 2019 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 05 по 06 липня 2018 року в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 286 (двісті вісімдесят шість) гривень.

Речовий доказ - мобільний телефон «Samsung GT-C6712», переданий на зберігання ОСОБА_7 , залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з дня вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

27.08.2019