Справа № 183/3042/16
№ 1-кп/183/287/19

У Х В А Л А
19 вересня 2019 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7
01 лютого 2018 року до Новомосковського міськрайонного суду від Апеляційного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України.
В судовому обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу відносно нього з тримання під вартою на цілодобовий арешт, посилаючись на те, що наявність тільки лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання особи під вартою і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. Він тривалий час перебуває під вартою, соціально адаптований, має дружину, батьків, постійне місце проживання, має намір працювати, має місце роботи, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи. В зв`язку з наведеним, із спливом часу, враховуючи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, немає підстав тримати обвинуваченого під вартою. Зазначені правові позиції неодноразово висловлені у рішеннях Європейського суду з прав людини.
Крім того, з ініціативи суду поставлене питання про доцільність утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
В судовому засіданні прокурор посилався на те, що необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, зазначив, що посилаючись на те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в період умовно-досторокового звільненя за останім вироком, на теперішній час не змінились ризики, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу, які передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Просив суд відмовити в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий арешт, посилаючись на те, що що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу на даний час не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.
Захисник обвинуваченого, в свою чергу, підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий арешт, зазначив, що відсутні підстави для продовження утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, соціально адаптований, має дружину, батьків, постійне місце проживання, має намір працювати, має місце роботи, неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи. В зв`язку з наведеним, із спливом часу, враховуючи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, немає підстав тримати обвинуваченого під вартою.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.
На підставі частин 1, 2 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження обвинувального акта.
Суд враховує, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершений, судом не з`ясовані всі обставини, які мають значення для справи, судом призначена судова психологічна експертиза для встанволення психічного стану обвинуваченого на час інкримінованого йому злочину.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений має постійне місце роботи, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, в той же час, ОСОБА_5 неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в період умовно-досторокового звільненя за останім вироком, в звязку з чим, суд приходить до переконання, що з огляду на тяжкість обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, на теперішній час наявні ризики, які передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Стороною захисту не надані належні та переконливі докази на підтвердження того, що ризики та обставини, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, на сьогодні змінились.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для нейтралізації зазначених вище ризиків, що узгоджується з правовими позиціями ЄСПЛ.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу на даний час не зможе забезпечити належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, в звязку з чим, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження, необхідно відмовити в задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України на домашній арешт відмовити.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпропетровськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому у скоєнні злочину, передбаченого пунктом 13 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 15 листопада 2019 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
.

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Головуючий суддя ОСОБА_1