КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/796/1848/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника підозрюваного ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9

представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги представника підозрюваного ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 та представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_11 та накладено арешт на майно, яке на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон чорного кольору з написом «К» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 з SIM-картою «Lifecell»; мобільний телефон чорного кольору марки Huawei, model PRA-LA1; грошові кошти, а саме: 14 купюр номіналом 100 грн.; 1 купюра номіналом 50 грн.; 1 купюра номіналом 20 грн.; 1 купюра номіналом 10 грн.; 1 купюра номіналом 5 грн.; 1 купюра номіналом 1 грн.; 140 купюр номіналом 100 доларів США.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник підозрюваного ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 та представник власника майна ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_10 , подали апеляційні скарги.
Адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та зобов`язати прокурора повернути майно його власнику.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає, що ухвалою Київського апеляційного суду від 28.01.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна. Вказує про відсутність доказів належності мобільних телефонів ОСОБА_8 . Додає, що грошові кошти належать рідній сестрі ОСОБА_8 ОСОБА_7 , а тому не відповідають вимогам ст. 98 КПК України.
У підсумку автора апеляційної скарги вказує на порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України.
Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування причин пропуску цього строку апелянт вказує, що районним судом відмовлено у наданні матеріалів на ознайомлення, а про існування ухвали апелянту стало відомо 27.02.2019.
Адвокат ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на 140 купюр номіналом 100 доларів США та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та зобов`язати прокурора повернути майно його власнику.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає, що ухвалою Київського апеляційного суду від 28.01.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі і в частині грошових коштів. Вказує, що право власності ОСОБА_7 на арештовані грошові кошти підтверджується належними доказами. Додає про відсутність доказів відношення ОСОБА_7 до даного кримінального провадження.
Також захисник звертає увагу суду на те, що вилучені грошові кошти не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Вказує на порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України та додає, що клопотання прокурора побудоване на припущеннях.
Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування причин пропуску цього строку апелянт вказує, що районним судом відмовлено у наданні матеріалів на ознайомлення, а про існування ухвали апелянту стало відомо 25.02.2019.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна ОСОБА_7 та її представника, адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , пояснення представника підозрюваного ОСОБА_8 , позицію ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представників власників майна не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власники майна та їх представники участі у судовому засіданні не приймали, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянтів щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених у них, підлягають задоволенню, оскільки цей строк пропущено з поважних причин.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Подільського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000103, відомості про яке 06.01.2016 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

30.01.2019 прокурор Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_11 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон чорного кольору з написом «К» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 з SIM-картою «Lifecell»; мобільний телефон чорного кольору марки Huawei, model PRA-LA1; грошові кошти, а саме: 14 купюр номіналом 100 грн.; 1 купюра номіналом 50 грн.; 1 купюра номіналом 20 грн.; 1 купюра номіналом 10 грн.; 1 купюра номіналом 5 грн.; 1 купюра номіналом 1 грн.; 140 купюр номіналом 100 доларів США, яке ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги, такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України,може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Задовольняючи дане клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження №0000103, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою конфіскації майна як виду покарання.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке належить ОСОБА_8 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянтів на ухвалу Київського апеляційного суду від 28.01.2019, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, не заслуговують на увагу, оскільки вказане судове рішення не є предметом розгляду у даному судовому засіданні.
Посилання адвоката ОСОБА_10 на те, що клопотання прокурора про арешт майна побудоване на припущеннях, колегія суддів визнає непереконливими, з урахуванням того, що клопотання сторони обвинувачення про арешт майна містить підстави і мету арешту, обгрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати, та підтверджуються доказами доданими до клопотання.

Посилання адвоката ОСОБА_9 на відсутність доказів належності мобільних телефонів ОСОБА_8 , не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом, з урахуванням того, що арештовані мобільні телефони виявлено та вилучено під час обшуку затриманої особи, а саме ОСОБА_8 .

Твердження апелянта про належність арештованих грошових коштів сестрі підозрюваного, слід визнати непереконливими, з урахуванням показань ОСОБА_8 , під час його затримання, який вказав, що грошові кошти позичені йому сестрою ОСОБА_7 , а тому належать підозрюваному на праві власності. З цих же підстав не заслуговують на увагу та не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення і посилання адвоката ОСОБА_10 на відсутність доказів відношення ОСОБА_7 до даного кримінального провадження.
Посилання апелянтів на те, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.
Посилання апелянтів на невідповідність арештованого майна критеріям визначеним ст. 98 КПК України, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, у відповідності до якої, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України,може призначити покарання у виді конфіскації майна, що має місце у даному випадку.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_9 та адвокату ОСОБА_10 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 05 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_11 та накладено арешт на майно, яке на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон чорного кольору з написом «К» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 з SIM-картою «Lifecell»; мобільний телефон чорного кольору марки Huawei, model PRA-LA1; грошові кошти, а саме: 14 купюр номіналом 100 грн.; 1 купюра номіналом 50 грн.; 1 купюра номіналом 20 грн.; 1 купюра номіналом 10 грн.; 1 купюра номіналом 5 грн.; 1 купюра номіналом 1 грн.; 140 купюр номіналом 100 доларів США, залишити без змін, а апеляційні скарги представника підозрюваного ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 та представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4