БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 1507/1953/12
Провадження № 5/497/1/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.09.2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку на оскарження вироку Болградського районного суду Одеської області від 14.10.2013 року,
В С Т А Н О В ИВ:
Вироком Болградського районного суду Одеської області від 14.10.2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, в зв`язку з чим йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років.
Цивільні позови, пред`явленні ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди залишено без розгляду.
12.07.2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку на подачу апеляції (а.с.1), яка разом з кримінальною справою була спрямована на адресу Одеського апеляційного суду (а.с.2).
31.07.2019 року Одеський апеляційний суд повернув вказану заяву ОСОБА_4 разом з кримінальною справою до районного суду для виконання вимог ст.353 КПК України (в редакції 1960 року) (а.с.3).
В обґрунтування клопотання заявник ОСОБА_4 посилається на те, що лише 10.07.2019 року отримала вирок суду від 14.10.2013 року по справі 1507/1953/2012, провадження №1/1507/7/2013, яким ОСОБА_5 був визнаний винним в скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, в зв`язку з чим йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років. Також цим вироком не розглянуто цивільні позови потерпілих.
29.08.2019 року на адресу суду з Одеського апеляційного суду надіслано апеляційну скаргу ОСОБА_4 на даний вирок для виконання вимог КПК України (т.3 а.с.170-175).
Усі учасники по справі повідомлялися згідно вимог ст.353 ч.3 КПК України (в редакції 1960 року) про час та місце проведення судового засідання (а.с.5, 7-11).
Заявник ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про призначення судового розгляду її заяви (а.с.9), в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила.
Прокурор заперечував щодо задоволення заяви ОСОБА_4 , оскільки вирок набрав законної сили, та на даний час виконаний. Крім того заявник не зазначили і не підтвердила належними доказами причини пропуску строку на подачу апеляції.
Дослідивши доводи заявника, матеріали кримінальної справи, заперечення прокурора, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст.386 ПК України (в редакції 1960 року), у разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою та другою цієї статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і порядку, передбачених ст.353 цього Кодексу.

Положеннями ст.353 КПК України (в редакції 1960 року) визначено, що у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку.

Питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. Про день і час розгляду клопотання своєчасно повідомляються сторони, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.
Постанова судді чи ухвала суду, винесена відповідно до частини першої чи частини четвертої цієї статті, може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції, який має право своєю ухвалою відновити пропущений строк, визнати апеляцію такою, що підлягає розгляду, і дати розпорядження суду першої інстанції щодо виконання ним вимог статті 351 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року

- кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів";

- апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

З досліджених матеріалів кримінальної справи вбачається, що на підставі постанови слідчого СВ Болградського РВ УМВС України в Одеській області заявника ОСОБА_4 визнано законним представником потерпілого ОСОБА_6 , 1985 року народження (т.1 а.с.119).

Згідно протоколу судового засідання по даній справі слідує, що починаючи з 27.11.2012 року і по день постановлення вироку суду 14.10.2013 року, представник потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_4 в судовому засіданні не була присутня (т.3 а.с.1-34).

Копія вироку від 14.10.2013 року (т.3 а.с.35-43), що надсилалася на адресу заявника ОСОБА_4 нею не отримана, поштові листи повернулися до суду без вручення (а.с.47-48).

Лише 05.12.2017 року заявник ОСОБА_4 надіслала на адресу суду заяву про ознайомлення з матеріалами кримінальної справи та видачу їй на руки копії вироку (т.3 а.с.149), на що 07.12.2017 року їй було надіслано відповідь (т.3 а.с.150).

10.07.2019 року у приміщенні суду заявник ОСОБА_4 отримала особисто копію вироку суду (т.3 а.с.160).

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Враховуючи дані обставини, а саме те, що заявник ОСОБА_4 хоча і не була присутня в судовому засіданні під час оголошення вироку суду, однак приймала участь в судових засіданнях, і достовірно знала про наявність справи в суді, і мала б цікавитись ходом розгляду цієї справи та результатами її розгляду, поштову кореспонденцію якою надсилалась їй копія даного вироку суду не отримувала. Фактично копія вироку була нею отримана 10.07.2019 року, проте жодних завад отримати дане судове рішення своєчасно і у визначені законом строки - у заявниці не було, більше 5.5 років заявниця не цікавилася прийнятим рішенням, усі потерпілі, в тому числі представник потерпілого ОСОБА_4 повідомлялися про розгляд апеляційним судом Одеської області апеляції засудженого ОСОБА_5 , на їх адресу направлялося судове рішення апеляційного суду, жодних доказів щодо поважності причин не отримання судового рішення Болградського районного суду Одеської області від 14.10.2013 року та поважності причин пропущення строків на подачу апеляції на вирок суду заявник не навела, і суду не подала.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовується як джерело права.
Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У справі «Індепендент ньюс енд медіа» та «Індепендент ньюспейперс» проти Ірландії», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу, що є принципом остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.
В апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження такі обставини значного та непереборного характеру заявником не наведені і необґрунтовані відповідними правовими нормами Кримінального процесуального Закону України.
З урахуванням наведеного суд не приймає до уваги доводи заявника про наявність поважних причин поважності пропуску строку на оскарження вироку районного суду виключно його неотриманням, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом та спростовуються матеріалами кримінальної справи.

Керуючись ст.353, 386 КПК України (в редакції 1960 року), суд
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення процесуального строку оскарження вироку Болградського районного суду Одеської області від 14.10.2013 року відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції згідно вимог КПК України (в редакції 1960 року).

Суддя: ___________ ОСОБА_1