11-кп/804/1173/19
221/1466/15-к

Категорія: ст. 331 КПК України
Суддя 1-ої інстанції Приходько В.А.
Доповідач: Преснякова А.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

та справ про адміністративні правопорушення

Донецького апеляційного суду

у складі: головуючого судді Преснякової А.А.

суддів Бєдєлєва С.І., Куракової В.В.

за участю секретаря Костоманової А.Є.

прокурора Попова Р.Ю.

захисника Довженка В.І.

обвинуваченого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі Донецької області у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000081, внесене в ЄРДР 29.11.2014 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Довженка В.І. на ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванків Бориспільського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

В провадженні Мар`їнського районного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст.115, ч.3 ст.406 КК України.

Згідно обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_1 , проходячи військову службу у військовій частині В 0849 на посаді старшого механіка-водія електрика взводу зв`язку 2 механізованого батальйону, у військовому званні «солдат», 29.11.2014 року приблизно о 15.30год., перебуваючи поблизу взводного опорного пункту по вулиці Совєтській в смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи малозначний привід, діючи з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи умисел умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, із застосуванням зброї автомату АКС-7 № НОМЕР_1 , здійснив один прицільний постріл в область голови старшого сержанта цієї ж військової частини ОСОБА_2 , чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з 12.08.2019 року по 10 жовтня 2019 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги і позицій учасників судового провадження

Захисник обвинуваченого ОСОБА_1 адвокат Довженко В.І., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання до затримання АДРЕСА_1 , або за адресою проживання його співмешканки ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 .

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвалою слідчого судді від 29.11.2014 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу, його підзахисний тривалий час перебуває під вартою, стосовно нього виносився обвинувальний вирок 01.07.2016 року, який був залишений без змін апеляційним судом, а постановою Верховного Суду від 19.04.2018 року вирок районного суду і ухвала апеляційного суду скасовані і призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зауважує, що стосовно ОСОБА_1 при постановленні вироку будуть застосовуватися вимоги ч.5 ст.72 КК України, строк його попереднього ув`язнення буде зарахований з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, станом на 19.11.2018 року строк його попереднього ув`язнення становить 8 років.

Вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази обґрунтованої підозри скоєння ОСОБА_1 кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, зауважує, що до суду був направлений обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 за п.7 ч.2 ст.115 і ч.3 ст.405 КК України, а досудове розслідування щодо останнього проводилося за ч.1 ст.115 і ч.2 ст.414 КК України, в матеріалах провадження міститься тільки повідомлення ОСОБА_1 про підозру за ч.1 ст.115 КК України, повідомлення про підозру за іншими статтями КК України відсутні, відсутні і витяги з ЄРДР про внесення відомостей про скоєння цих кримінальних правопорушень, що є порушенням ст. 214 КПК України.

Зазначає, що з наявного в матеріалах провадження обвинувального акту щодо ОСОБА_1 вбачається, що він підписаний і погоджений військовими прокурорами 30 військової прокуратури Південного регіону України Коваленком Р.М. і Левчуком О.В., у подальшому обвинувачення було змінено, цей обвинувальний акт підписали і погодили військовий прокурор Донецького гарнізону Вдовитченко О.В. і прокурор першого відділу військової прокуратури Донецької області Попов Р.Ю., а обвинувачення у суді підтримують прокурори першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону, яка не є самостійною юридичною особою.

Вважає, що під час судового розгляду справи фактично мала місце зміна органу, який підтримує обвинувачення, але будь-яких рішень з цього приводу Генеральною прокуратурою не приймалося, а обвинувачення ОСОБА_1 підтримувалося і змінено неповноважними особами, судовий розгляд здійснюється за відсутністю прокурора, що відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України є підставою для скасування вироку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку апелянта, прокурор не довів належними доказами наявність ризиків, зазначених у його клопотанні від 16.07.2019 року про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на теперішній час, не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно його підзахисного, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені.

Зазначає, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, за місцем проживання характеризується посередньо, потерпілі в судові засідання не з`являються, що затягує розгляд справи, окрім того, ще на досудовому слідстві потерпілий надав клопотання про те, що він не має матеріальних претензій до обвинуваченого і не бажає мати процесуальний статус потерпілого.

Також просить врахувати стан здоров`я матері обвинуваченого, яка страждає низкою захворювань, у тому числі захворюванням серця, що підтверджується відповідними медичними документами.

З огляду на наведене, вважає, що продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно його підзахисного є недоцільним, стосовно нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор направив до апеляційного суду заперечення, в яких просить залишити без змін ухвалу суду першої інстанції як законну і обґрунтовану, і зазначає, що обвинуваченому постановою Верховного Суду від 19.04.2018 року було повторно обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який надалі продовжувався судами першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Захисник обвинуваченого адвокат Довженко В.І. просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і обрати стосовно його підзахисного міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки останній тривалий час утримується під вартою в умовах слідчого ізолятору, вважає, що прокурор не довів наявність ризиків, зазначених у клопотанні від 16.07 2019 року про продовження строку запобіжного заходу, всі свідки у цьому кримінальному провадженні вже допитані судом, обвинувачений не може на них впливати.

Обвинувачений також наполягав на задоволенні апеляційних вимог, просив скасувати оскаржуване судове рішення і обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, він тривалий час, а саме з 2014 року тримається під вартою, у 2012 року був засуджений за ч.2 ст.186 КК України, розлучений, у нього є син, якому 7 років, у м. Бориспіль Київської області проживав з офіційною дружиною, але у 2017 році шлюб був розірваний, у м. Маріуполі він може перебувати під домашнім арештом за місцем проживання його співмешканки, з якою спілкується з 2014 року, але разом ніколи не проживав, вважає, що стосовно нього можливо обрати домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 , оскільки ризики, які були встановлені раніше не зникли і не зменшились, а продовжують існувати, що унеможливлює застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, окрім того, обвинувачений не має постійного місця проживання на території Донецької області, до призову на військову службу проживав за адресою АДРЕСА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі, думку прокурора, який не визнав апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали з кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував, що останній обвинувачується у цьому провадженні у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, що призвели до загибелі потерпілого ОСОБА_2 ; тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується; наявність судимостей, а також, що останній скоїв злочин у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2012 року, яким він був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, відсутність постійного місця роботи, оскільки ОСОБА_1 відсторонений від військової служби, що 19.04.2018 року Верховний Суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінював вищевказані обставини та не знайшов будь-яких підстав для обрання менш м`якого запобіжного заходу з урахуванням тривалості перебування обвинуваченого під вартою, провадження направлено на новий судовий розгляд, у якому ще не були допитані потерпілий і свідки, інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення, та дійшов висновку, що є всі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілого і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно положень ст. ст. 194, 199 КПК продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4) те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Так, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років і у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, відповідно.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_1 злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 406 КК України після скасування постановою Верховного Суду від 19.04.2018 року вироку Волноваського районного суду Донецької області від 01.07.2016 року і ухвали Апеляційного суду Донецької області від 18.01.2017 року стосовно ОСОБА_1 знаходиться на розгляді у Мар`їнському районному суді Донецької області, судове провадження триває та не було завершене до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою до 10.10.2019 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 19.04.2018 року вирок Волноваського районного суду Донецької області від 01.07.2016 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 18.01.2017 року стосовно ОСОБА_1 скасовані і призначено новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з порушенням вимог ст. 384 КПК України, що стосується решти доводів засудженого, то колегія суддів вважала, що вони повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Крім того, слід взяти до уваги, що обвинувачений ОСОБА_1 не має постійного місця роботи і доходу, раніше судимий за вчинення корисливого злочину, обвинувачується у скоєнні тяжкого і особливо тяжкого злочину, що призвело до загибелі потерпілого, обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, обвинувачений до мобілізації проживав з дружиною та сином, але на теперішній час розлучений, тобто не має міцних соціальних зв`язків, тому наведені обставини можуть спровокувати останнього на вчинення іншого кримінального правопорушення, а також існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання йому загрожує, він може переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні, не зменшилися наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_1 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.

Щодо довгої тривалості дії запобіжного заходу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 197 КПК України, строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою складає не більше 60 днів, тобто, щонайменше кожні 60 днів, питання продовження строку тримання під вартою переглядається, кожного разу встановлюється доцільність продовження цього строку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, за місцем проживання характеризується посередньо, потерпілі в судові засідання не з`являються, що затягує розгляд справи, а на досудовому слідстві потерпілий надав клопотання про те, що він не має матеріальних претензій до обвинуваченого і не бажає мати процесуальний статус потерпілого, стан здоров`я матері обвинуваченого, яка страждає низкою захворювань, у тому числі захворюванням серця, не мають вирішального значення при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу і буде враховуватися судом при призначенні покарання за результатом розгляду кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що судовий розгляд здійснюється неповноважними особами, фактично за відсутності прокурора, оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 підписаний і погоджений військовими прокурорами 30 військової прокуратури Південного регіону України Коваленком Р.М. і Левчуком О.В., у подальшому обвинувачення було змінено, цей обвинувальний акт підписали і погодили військовий прокурор Донецького гарнізону Вдовитченко О.В. і прокурор першого відділу військової прокуратури Донецької області Попов Р.Ю., а обвинувачення у суді підтримують прокурори першого відділу військової прокуратури Донецького гарнізону, яка не є самостійною юридичною особою, спростовуються наданими при апеляційному розгляді прокурором Поповим Р.Ю. наказами Генерального прокурора України № 25ш від 15.05.2015 року, № 67 ш від 17.08.2015 року (а/п 93-97).

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою на 60 днів правильним, обмеження його права на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення та врахував при цьому практику ЄСПЛ, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Довженка В.І. є необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Довженка В.І. залишити без задоволення.

Ухвалу Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 406 ч.2 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Преснякова А.А.

Судді: Бєдєлєв С.І.

Куракова В.В.