Ухвала Іменем України
16 жовтня 2019 року м. Київ
справа № 570/1315/17 провадження № 51-5088ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року,
встановив:

За вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Рівного, в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК України)не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 щодо відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду. Знято арешт з майна, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 11 січня 2017 року, вирішено долю речових доказів у провадженні.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року вирок щодо ОСОБА_4 змінено. Призначено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі

статей 75 ,104 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він, будучи неповнолітнім, 08 січня 2017 року приблизно о 01:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї кафе-бару, що на

АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин з метою заподіяння тілесних ушкоджень підійшов до потерпілого ОСОБА_5 та умисно ударив його колючо-ріжучим предметом (ножем). Вказаними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, після чого зник з місця події.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_4 та призначення нового розгляду в цьому суді. Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Вказує, що при постановленні ухвали апеляційний суд не надав належної оцінки доводам прокурора в апеляційній скарзі про необґрунтованість застосування судом ст. 75 КК України щодо ОСОБА_4 , що, на його переконання, потягло призначення засудженому несправедливого покарання через м`якість.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій не оспорюються.
Доводи у касаційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтоване застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_4 , аналогічні доводам, наведеним в апеляційній скарзі прокурора. Вони були визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням в ухвалі належних мотивів наїх спростування.
Визнаючи необґрунтованими доводи прокурора, суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, урахував тяжкість злочину, особу винного та конкретні обставини справи. Зокрема, суд зважив на молодий вік засудженого, те, що ОСОБА_4 негативно не характеризується, в силу ст. 89 КК України не судимий, а також що потерпілий ОСОБА_5 претензій до ОСОБА_4 не має та йому відшкодовано всю матеріальну та моральну шкода.

Урахувавши зазначене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, при цьому належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України.
Відповідно до ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) апеляційний суд належним чином вмотивував свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Обставин, які були б підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, за доводами прокурора в касаційній скарзі не встановлено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Саме такі обставини встановлено судом при перевірці зазначеної касаційної скарги.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3