ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2105/19 Справа № 206/3200/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську,
про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року подання ДУ Ігренський ВЦ №133 задоволено, засудженого ОСОБА_6 звільнено від подальшого відбування покарання у виді обмеження волі умовно-достроково на 1 рік 11 місяців.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, ОСОБА_6 сумлінною працею довів своє виправлення, за весь період відбування покарання має 3 заохочення, стягнень не має та відбув більш 1/2 частини призначеного строку покарання.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, та винести нову, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_6 ст. 81 КК України.
Вимоги скарги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 був неодноразово судимий, в тому числі за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 289 КК України, останній раз вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2016 року, за яким на цей час відбуває покарання. Окрім того, суд не взяв до уваги, що відповідно до записів (результатів оцінювання) у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим від 10 квітня 2019 року - Засуджений довів своє виправлення. Прокурор вважає, що суд належним чином не врахував особу засудженого, який вже вдруге вчиняє злочин і не робить з цього відповідних висновків, тому не підлягає звільненню умовно-достроково.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

Виходячи з вимог вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після після фактичного відбуття певної частини строку покарання та повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду від 27 квітня 2016 року, яким засуджений за ч. 1 ст. 190, ст.ст. 71, 72 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 15 днів. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року невідбутий строк покарання замінено на обмеження волі.

Поряд із цим, з матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 за час перебування в УВП №4 м. Дніпро режим утримання не порушував, характеризувався позитивно, мав заохочення, стягнень не мав.
У Державній установі «Ігренський виправний центр (№ 133)» засуджений відбуває покарання з 18 грудня 2018 року, характеризується позитивно, має 1 заохочення, стягнень не має. Окрім цього, засуджений працевлаштований днювальним відділення соціально-психологічної служби № 3 за власним бажанням на безоплатній основі, дбайливо ставиться до майна і предметів установи, якими користується при виконанні дорученої роботи, підтримує взаємовідносини з різною категорією засуджених, дотримується правомірних відносин з представниками адміністрації, ввічливий, тактовний, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, виконує роботи із самообслуговування, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться відповідально та з розумною ініціативою, отримується вимог пожежної безпеки, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі, в програмі диференційованого виховного впливу «фізкультура та спорт», підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, провину у скоєному злочині визнав.
Разом з тим, з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 хоча і характеризується позитивно за час відбування покарання та має міцні соціальні зв`язки, однак його поведінка не є такою, що зазнала позитивних змін.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, вчинив злочин, за який засуджений, під час іспитового строку. Окрім цього, поведінка ОСОБА_6 є посередньою та зводиться лише до виконання покладених на нього, як на засудженого, обов`язків.

За таких обставин, висновки суду про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення є такими, що не відповідають фактичним обставинам цього провадження, і за правилами п.2 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування такого рішення суду.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_6 під час відбування покарання не є зразковою та не свідчить про становлення його на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для задоволення його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Отже, вимоги апеляційної скарги прокурора є такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової, якою у задоволенні подання щодо засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання ДУ Ігренський ВЦ №133 щодо ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4