КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районний суд м. Києва від 12 липня 2019 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України і призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного судом покарання за ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Венбест» матеріальну шкоду у розмірі 24 020 (двадцять чотири тисячі двадцять) гривень. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно наказу № 217-к від 19.11.2009 року був призначений на посаду помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест», та, згідно посадової інструкції, здійснював контроль за надходженням коштів від замовників, які уклали відповідні договори з ТОВ «Венбест» інформував їх про обов`язковість своєчасної сплати заборгованості, мав право представляти інтереси товариства при взаємодії з клієнтами.
Так, ОСОБА_6 отримував від клієнтів товариства, як оплату за виконання договорів з надання охоронних послуг, наручно грошові кошти, частину з яких перераховував на банківський рахунок ТОВ «Венбест», а рештою суми заволодівав, чим спричинив ТОВ «Венбест» матеріальний збиток, оскільки товариство виконувало умови договору з надання охоронних послуг перед клієнтами.
09 грудня 2010 року, в невстановлений слідством час, до приміщення ТОВ «Венбест», розташованого по пр. Перемоги, 90/1 в м. Києві прибув ОСОБА_9 , який на виконання умов договору № 3301-ОП від 05.05.2006 по централізованій охороні об`єкту, укладеного між ним та ТОВ «Венбест», сплатив наручно ОСОБА_6 , який працював на посаді помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест» та знаходився на своєму робочому місці, готівкою грошові кошти у сумі 7920 гривень за надання послуги по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року.
При цьому ОСОБА_6 , на підтвердження оплати ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 7920 гривень по договору № 3301-ОП від 05.05.2006 за надання послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року видав останньому відповідну квитанцію та пояснив, що дані кошти він особисте внесе на банківський рахунок ТОВ «Венбест».
Отримавши від ОСОБА_9 грошові кошти, у ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, що належить ТОВ «Венбест», а саме частини сплачених йому наручно грошових коштів готівкою ОСОБА_9 по договору № 3301-ОП від 05.05.2006 за надання послуг по охороні об`єкту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , недобросовісно використовуючи довіру з боку ТОВ «Венбест», з метою особистого збагачення, заволодів частиною отриманих ним від ОСОБА_9 грошових коштів, у сумі 6600 гривень, якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав ТОВ «Венбест» матеріальних збитків на загальну суму 6600 гривень, а решту грошових коштів в сумі 1320 гривень перерахував на банківський рахунок ТОВ «Венбест» як оплату послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року по договору № ЗЗОІ-ОП від 05.05.2006, оскільки товариство виконало умови даного вказаного договору по охороні об`єкту.
Крім цього, 04 січня 2011 року, в невстановлений слідством час, до приміщення ТОВ «Венбест», розташованого по пр. Перемоги, 90/1 в м. Києві, прибув ОСОБА_10 , який на виконання умов договору № 1326-ОП від 12.12.2003 по централізованій охороні об`єкту, укладеного між ОСОБА_11 та ТОВ «Венбест», сплатив наручно ОСОБА_6 , який працював на посаді помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест» та перебував на своєму робочому місці, готівкою грошові кошти у сумі 1200 гривень за надання послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року.
При цьому ОСОБА_6 , на підтвердження оплати ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 1200 гривень по договору № 1326-ОП від 12.12.2003 за надання послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року, видав останньому відповідну квитанцію та пояснив, що дані кошти він особисто внесе на банківський рахунок ТОВ «Венбест».
Отримавши від ОСОБА_10 грошові кошти, у ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, що належить ТОВ «Венбест», а саме частини сплачених йому наручно грошових коштів готівкою ОСОБА_10 по договору № 1326-ОП від 12.12.2003 за надання послуг по охороні об`єкту.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , вчинивши раніше кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, перерахував на банківський рахунок ТОВ «Венбест» частину отриманих ним від ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 300 гривень як оплату послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року по договору № 1326-ОП від 12.12.2003, а рештою грошових коштів в сумі 900 гривень незаконно заволодів, використовуючи довіру з боку ТОВ «Венбест», та вказаними коштами розпорядився на свій розсуд, завдавши ТОВ «Венбест» матеріального збитку на загальну суму 900 гривень, оскільки товариство виконало умови договору № 1326-ОП від 12.12.2003 по охороні об`єкту.
Крім цього, 10 січня 2011 року, в невстановлений слідством час, до приміщення ТОВ «Венбест», що розташоване по пр. Перемоги, 90/1, в м. Києві, прибув ОСОБА_12 , який на виконання умов договору № 3334-ОП від 20.01.2006 по централізованій охороні об`єкту укладеного між ОСОБА_13 та ТОВ «Венбест», сплатив наручно ОСОБА_6 , який працював на посаді помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест» та перебував на своєму робочому місці, готівкою грошові кошти у сумі 17760 гривень за надання послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року.
При цьому, ОСОБА_6 на підтвердження оплати ОСОБА_12 грошових коштів в сумі 17760 гривень по договору'№ 3334-ОП від 20.01.2006 за надання послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року видав останньому відповідну квитанцію та пояснив, що дані кошти він особисто внесе на банківський рахунок ТОВ «Венбест».
Отримавши від ОСОБА_12 грошові кошти, у ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, що належить ТОВ «Венбест», а саме частини сплачених йому наручно грошових коштів готівкою ОСОБА_12 по договору № 3334-ОП від 20.01.2006 за надання послуг по охороні об`єкту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , вчинивши раніше кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, перерахував на банківський рахунок ТОВ «Венбест» частину отриманих ним від ОСОБА_12 грошових коштів в сумі 5920 гривень по договору № 3334-ОП від 20.01.2006, а рештою грошових коштів в сумі 11 840 гривень, з метою особистого збагачення, недобросовісно використовуючи довіру з боку ТОВ «Венбест», повторно заволодів та розпорядився на свій розсуд, завдавши ТОВ «Венбест» матеріального збитку на загальну суму 11840 гривень, оскільки товариство виконало умови договору № 3334-ОП від 20.01.2006 по охороні об`єкту.
Крім цього, 01 лютого 2011 року, в невстановлений слідством час, до приміщення ТОВ «Венбест», розташованого по пр. Перемоги, 90/1, в м. Києві, прибув ОСОБА_14 , який на виконання договору № 5862-ОП від 22.11.2007 на централізовану охорону об`єкта, укладеного між ОСОБА_15 та ТОВ «Венбест», сплатив наручно ОСОБА_6 , який працював на посаді помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест» та перебував на своєму робочому місці, готівкою грошові кошти у сумі 3 900 гривень за надання послуг по охороні об`єкту за листопад-грудень 2010 року та січень-березень 2011 року.
При цьому, ОСОБА_6 на підтвердження оплати ОСОБА_16 грошових коштів в сумі 3900 гривень по договору № 5862-ОП від 22.11.2007 за надання послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року видав останньому відповідну квитанцію та пояснив, що дані кошти він особисто внесе на банківський рахунок ТОВ «Венбест».
Отримавши від ОСОБА_16 грошові кошти, у ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, що належить ТОВ «Венбест» а саме частини сплачених йому наручно грошових коштів готівкою ОСОБА_16 , по договору № 5862-ОП від 22.11.2007 за надання послуг по охороні об`єкту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , вчинивши раніше кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, перерахував на банківський рахунок ТОВ «Венбест» частину отриманих ним від ОСОБА_16 грошових коштів в сумі 3120 гривень, а рештою грошових коштів в сумі 780 гривень, з метою особистого збагачення, недобросовісно використовуючи довіру з боку ТОВ «Венбест», повторно заволодів та розпорядився на свій розсуд, завдавши ТОВ «Венбест» матеріального збитку на загальну суму 780 гривень, оскільки товариство виконало умови договору № 5862-ОП від 22.11.2007 по охороні об`єкту.
Крім цього, 15 лютого 2011 року, в невстановлений слідством час, до приміщення ТОВ «Венбест», розташованого по пр. Перемоги, 90/1 в м. Києві, прибув ОСОБА_17 , який на виконання договору № 9742-ОП від 10.09.2010 на централізовану охорону об`єкта, укладеного між ОСОБА_18 та ТОВ «Венбест», сплатив наручно ОСОБА_6 , який працював на посаді помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест» та перебував на своєму робочому місці, готівкою грошові кошти у сумі 3460 гривень за надання послуг по охороні за січень-грудень 2011 року.
При цьому ОСОБА_6 , на підтвердження оплати ОСОБА_17 грошових коштів в сумі 3460 гривень по договору № 9742-ОП від 10.09.2010 за надання послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року, видав останньому відповідну квитанцію та пояснив, що дані кошти він особисто внесе на банківський рахунок ТОВ «Венбест».
Отримавши від ОСОБА_17 грошові кошти, у ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, що належить ТОВ «Венбест», а саме частини сплачених йому наручно грошових коштів готівкою ОСОБА_17 , по договору № 9742-ОП від 10.09.2010 за надання послуг по охороні об`єкту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , вчинивши раніше кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, частину отриманих ним від ОСОБА_17 грошових коштів в сумі 1660 гривень перерахував на банківський рахунок ТОВ «Венбест» як оплату послуг по охороні об`єкту за січень-грудень 2011 року по договору № 9742-ОП від 10.09.2010, а рештою грошових коштів в сумі 1800 гривень, з метою особистого збагачення, недобросовісно використовуючи довіру з боку ТОВ «Венбест», повторно заволодів та розпорядився на свій розсуд, завдавши ТОВ «Венбест» матеріального збитку на загальну суму 1800 гривень, оскільки товариство виконало умови договору № 9742-ОП від 10.09.2010 по охороні об`єкту.
Крім цього, 01 червня 2011 року, в невстановлений слідством час, до приміщення ТОВ «Венбест», розташованого по пр. Перемоги, 90/1 в м. Києві, прибув ОСОБА_19 , який на виконання договору № 566-ОП від 29.04.2002 на централізовану охорону об`єкта, укладеного між ОСОБА_20 та ТОВ «Венбест», сплатив наручно ОСОБА_6 , який працював на посаді помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест» та перебував на своєму робочому місці, готівкою грошові кошти у сумі 2100 гривень за надання послуг по охороні об`єкту за березень-травень 2011 року.
При цьому ОСОБА_6 , на підтвердження оплати ОСОБА_19 грошових коштів в сумі 2100 гривень по договору № 566-ОП від 29.04.2002 за надання послуг по охороні об`єкту за березень-травень 2011 року, видав останньому відповідну квитанцію та пояснив, що дані кошти він особисте внесе на банківський рахунок ТОВ «Венбест».
Отримавши від ОСОБА_19 грошові кошти, у ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, що належить ТОВ «Венбест», а саме частини сплачених йому наручно грошових коштів готівкою ОСОБА_19 , по договору № 566-ОП від 29.04.2002 за надання послуг по охороні об`єкту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , вчинивши раніше кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, з метою особистого збагачення, недобросовісно використовуючи довіру з боку ТОВ «Венбест», повторно заволодів та розпорядився грошовими коштами на свій розсуд, завдавши ТОВ «Венбест» матеріального збитку на загальну суму 2100 гривень, оскільки товариство виконало умови договору № 566-ОП від 29.04.2002 по охороні об`єкту.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та прийняти рішення, яким виправдати (визнати невинним) ОСОБА_6 у кримінальному провадженні по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, в задоволенні цивільного позову ТОВ «Венбест» відмовити.
Апелянт зазначає, що з рішенням суду не погоджуються з підстав його явної і несправедливої незаконності, необґрунтованості та невмотивованості через допущенні судом порушення норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, що ОСОБА_6 у встановлений законом спосіб (під розпис) із посадовою інструкцією не ознайомлений, а тому твердження суду про те, що обвинувачений «діяв згідно посадової інструкції», є незаконним із змісту інструкції не випливає прав і обов`язків ОСОБА_6 здійснювати розрахунки в готівковій чи безготівковій формі, договір про матеріальну відповідальність із обвинуваченим не укладався.
Обвинувачений ОСОБА_6 не обіймав посаду касира та з ним не був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно, він не був ознайомлений під підпис із вимогами Постанови №637. Отже, факт здійснення обвинувачуваним ОСОБА_6 касових операцій в приміщенні ТОВ «Венбест» є не доведеним та взагалі судом не перевірявся і не досліджувався, а тому такі висновки суду є передчасними та невмотивованими.
До того ж, документи на яких вчинено рукописний текст обвинуваченим (прізвище, ініціали реквізити договорів та суми до сплати) не можуть слугувати належним доказом вини обвинуваченого у справі через те, що вказані «папарці» не є первинними бухгалтерськими документами та жодним чином не підтверджують факту отримання по ним грошових коштів обвинуваченим, а також факт їх передачі.
З метою встановлення об`єктивної істини у цьому кримінальному провадженні як органи досудового слідства, так і суд були зобов`язані витребувати від банківських установ, де відкриті рахунки потерпілої сторони банківські виписки, проте вказані первинні документи до матеріалів справи стороною обвинувачення не долучались, судом не витребовувались, тому висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях є передчасними, упередженими, а також такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Більш того, в оскаржуваному вироку, суд не дослідив природу взаємовідносин сторін по укладених договорах охорони в наслідок чого виніс незаконний вирок.
Також апелянт зазначає про незаконність рішення суду в частині задоволення цивільного позову, оскільки жодних доказів, які б об`єктивно підтверджують заявлений розмір цивільного позову матеріали справи не містять.
Заслухавши доповідь судді,
обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу захисника підтримали та просили її задовольнити;
прокурора, яка проти апеляційної скарги захисника заперечувала та просила відмовити в її задоволенні, а вирок суду залишити без змін;
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості та достовірності. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. ст. 409, 411 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених за ч.1 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України не підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених за ч.1 ст. 190 та ч.2 ст. 190 КК України за обставин, наведених у вироку, підтверджується дослідженими під час розгляду справи доказами, а саме: наказами ТОВ «Венбест» №217 к від 19 листопада 2009 року та №174-о/с від 01 липня 2011 року, які підтверджують, що ОСОБА_6 працював на посаді помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест» в період з 19.11.2009 року по 11.07.2011 року, посадовою інструкцією помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест»; договором на централізовану охорону об`єкта №3301-ОП від 5 травня 2006 року, укладеному між ТОВ «Венбест» та ОСОБА_9 ; договором №5862-ОП від 22 листопада 2007 року,укладеному між ТОВ «Венбест» та ОСОБА_15 ; договором на централізовану охорону об`єкта №1326-ОП/Н від 12 грудня 2003 року, укладеному між ТОВ «Венбест» та ОСОБА_11 ; договором на централізовану охорону об`єкта №3334-ОП від 20 січня 2006 року, укладеному між ТОВ «Венбест» та ОСОБА_13 ; договором на централізовану охорону об`єкта №566-ОП від 1 червня 2002 року, укладеному між ТОВ «Венбест» та ОСОБА_20 ; квитанцією від 09 грудня 2010 року, з якої вбачається, що ОСОБА_9 за договором №3301-ОП від 05 травня 2006 року сплачено 7920 гривень +1% , за послуги з охорони за січень-грудень 2011 року; квитанцією від 10 січня 2011 року, з якої вбачається, що ОСОБА_21 за договором №3334-ОП від 20 січня 2006 року сплачено 17760 гривень +1%=17937,60 грн., за послуги з охорони за січень-грудень 2011 року; висновком експерта №17 від 28 січня 2013 року, відповідно до якого рукописні записи в квитанціях від 10 січня 2011 року та 09 грудня 2010 року виконані ОСОБА_6 ; висновком експерта №17 від 28 січня 2013 року, відповідно до якого рукописні записи в квитанціях від 10 січня 2011 року та 09 грудня 2010 року виконані ОСОБА_6 ; показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 наданими у суді першої інстанції, які підтвердили, що сплачували готівкою грошові кошти, за надання послуг по охороні об`єкта, на підставі укладеного договору по охороні з ТОВ «Венбест» та отримували квитанції; розпорядженням директора ТОВ «Венбест» №11 від 8 жовтня 2012 року «Про проведення інвентаризації», актом інвентаризації від 21 березня 2013 року, щодо взаєморозрахунків з покупцями по договорам (контрагентами) ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 ; протоколом огляду предметів від 15 липня 2013 року, відповідно до якого були оглянуті документи, надані представником ТОВ «Венбест» взаєморозрахунки з покупцями (контрагентами) ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та визначення розміру заборгованості по договорах; показами свідка ОСОБА_23 у суді першої інстанції про те, що він в 2012 році приймав участь у складі комісії по проведенню інвентаризації ПП «Венбест» та складанні акту за її результатами, де було встановлено, що у окремих клієнтів товариства була заборгованість за надані послуги по охороні об`єктів, при цьому ті стверджували про сплату сум за укладеними договорами готівкою через ОСОБА_6 та надавали відповідні квитанції.
Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні даних кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 190 КК України як умисні дії, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) та за ч.2 ст. 190 КК України як умисні дії, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.
При цьому, суд першої інстанції у вироку поставився критично до тверджень обвинуваченого, що готівкових коштів за оплату послуг він від клієнтів ТОВ «Венбест» ніколи не отримував, та розцінив це як прагнення обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності, посилаючись на досліджені в ході судового розгляду докази, які суд визнав належними, допустимими, достовірними і які в сукупності відтворюють фактичні обставини кримінального провадження.
З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що відповідно до посадової інструкції помічника директора з технічного розвитку ТОВ «Венбест», ОСОБА_6 повинен був здійснював контроль за надходженням коштів від замовників, інформувати їх про обов`язковість своєчасної сплати заборгованості та мав право представляти інтереси товариства при взаємодії з клієнтами, тобто повноважень щодо отримання готівкових грошових коштів від клієнтів ОСОБА_6 не мав, не спростовують факту вчинення обвинуваченим зазначених дій.
Ст. 190 КК України передбачає відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).
В науково-практичному коментарі до ст. 190 КК України зазначено, що об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок цивільно-правових або трудових відносин винного чи інших осіб тощо. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу.
Суб`єктом шахрайства може бути особа, яка до вчинення злочину досягла 16 років, а тому посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не підписував посадову інструкцію, не мав повноважень на отримання готівкових грошових коштів, не обіймав посаду касира, видані ним документи не є документами первинного бухгалтерського обліку не впливають на об`єктивну сторону кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого.
Відповідно до п.10 ст. 56 КПК України потерпілий, протягом кримінального провадження, має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Як вбачається з матеріалів справи 06.08.2013 року в межах даного кримінального провадження представником потерпілого ТОВ «Венбест» подано цивільний позов на суму 24020 грн. Розмір заявлених збитків визначений позивачем як різниця між грошовими коштами, які були отримані ОСОБА_6 від замовників, але не поступили на рахунок ТОВ «Венбест» (т.1 а.с. 17-18).
За змістом ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.
Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов.
Оскільки, вироком суду встановлено вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволенні вимоги позивача щодо відшкодування завданих кримінальними правопорушеннями матеріальної шкоди.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України - залишити без змін.

СУДДІ ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4