В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1161/18

Провадження № 1-кп/348/104/19

18 жовтня 2019 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м.Надвірна кримінальне провадження за обвинувальним актом №0000243 від 05.06.2018 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні немає нікого, на час вчинення злочину - військовослужбовця, старшого солдата, командира відділення гірсько-штурмового взводу 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , на даний час непрацюючого, несудимого, громадянина України, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчиненев умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

15.06.2015 року ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2016 року №10 - РС старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду командира бойової машини командира відділення гірсько-штурмового взводу 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , та зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення нас службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2017 року № 111 старший солдат ОСОБА_4 вибув у відпустку терміном на 10 діб з 12.04.2017 року по 22.04.2017 року.

Однак 24.04.2017 року о 09 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та перебував за місцем постійного проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

07.06.2017 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2017 року № 88- РС старший солдат ОСОБА_4 звільнений з військової служби в запас.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що 15.06.2015 року він уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

В 2017 році він прибув до м.Івано-Франківськ-16 із зони бойових дій, а саме із м.Авдіївка.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 з 12.04.2017 року по 22.04.2017 року він вибув у відпустку після свого поранення, терміном на 10 діб.

Повернувшись до себе додому в АДРЕСА_1 , він вирішив залишитись ще на деякий час і не їхати по місцю проходження військової служби.

Таким чином, в подальшому, 24.04.2017 року о 09 год. 00 хв. він не прибув вчасно з відпустки на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 так як більше одного місяця знаходився дома.

07.06.2017 року він повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2017 року він був звільнений з військової служби в запас.

Усвідомлює, що вчинив злочин, оскільки не з`явився на місце проходження служби.

Просить його суворо не карати, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 , які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчиненев умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься відповідно до вимог ст.12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання добровільна явка із зізнанням, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, а також його поведінку до і після вчинення злочину. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 являється учасником АТО.
Згідно висновку органу пробації виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить ризик небезпеки для суспільства (в т.ч. для окремих осіб).

Відповідно до вимог ч.2ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у вигляді позбавлення волі. Однак, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 ще можливе без ізоляції від суспільства і є всі підстави за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України застосувати ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням.

Беручи до уваги особу обвинуваченого та обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити 1 рік.

Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок повідомляти уповноважений орган (сектор) з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом (сектором) з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу (сектору) з питань пробації.
На думку суду, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 під час іспитового строку такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу (сектору) з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган (сектор) з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом (сектором) з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 - в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1