У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2019 року, якою накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
власник майна ОСОБА_6
представник
власника майна адвокат ОСОБА_5

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати.
Короткий зміст ухвали слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2019 року, задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001374 від 25.08.2019 року за ознаками злочинів передбачених ч.2 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України.
Накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та який перебував у користуванні ОСОБА_9 , шляхом заборони будь кому користуватись та розпоряджатись ним.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що автомобіль не є тимчасово вилученим майном, оскільки його не вилучали, він постійно знаходився в розпорядженні власника весь цей час, за період з 01.11.2019 року слідчий не проводив з даним автомобілем ні яких слідчих дій. Крім того, слідчим порушений порядок тимчасово вилучення майна.

Зазначає, що слідчий суддя дійшла помилкового висновку, що даний автомобіль відповідає критеріям визначеним ч.2 ст.167 КПК України.

Зауважує, що в ухвалі слідчого судді не вказано та не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів, не вказано, які конкретно відомості, сліди на собі зберіг автомобіль, а також яким чином вказаний автомобіль міг бути використаний як знаряддя вчинення злочину.

Стверджує, що накладення арешту на вище зазначений автомобіль порушує конституційні права власника та обмежує її в праві володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном.

Вказує, що в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна розглянуто за відсутності власника майна чи його представника.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001374 від 25.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України.

04.11.2019 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт автомобіля «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та який перебував у користуванні ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання вказав, що вилучене майно є речовим доказом оскільки відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, а тому згідно з ч.3 ст.170 КПК України підлягає арешту.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя послався на те, що вказаний автомобіль є знаряддям вчинення злочину, зберіг на собі сліди кримінальних правопорушень та відповідає критеріям зазначеним у п.1 ч.2 ст. 167 КПК України, та з метою забезпечення його збереження, як речового доказу, вважав за необхідне накласти арешт на вказаний автомобіль шляхом заборони будь кому користуватись та розпоряджатись ним до скасування арешту в порядку передбаченому КПК України.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали судового провадження , апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак, наведених норм закону слідчим та слідчим суддею дотримано не було.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів клопотання слідчого, слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001374 від 25.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України в якому підозру пред`явлено ОСОБА_9

01.11.2019р. під час проведення обшуку автомобіля «Toyota land cruiser» д.н. НОМЕР_2 , який було зупинено під час безпосереднього керуванням ОСОБА_9 , виявлено та вилучено пістолет моделі Glock - 19, магазин якого споряджений 15-ма патронами калібру 9-мм.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт автомобіля «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та який перебував у користуванні ОСОБА_9 .

Проте, як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим у клопотанні було викладено тільки фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України у вчинені якого підозрюється ОСОБА_9 .. При цьому, жодного посилання на правові підстави, відповідно до яких, слідчий вважав можливим накладення арешту на майно, власником якого є інша особа, а саме ОСОБА_6 , яка немає будь якого статусу в кримінальному проваджені в межах якого застосовано захід забезпечення кримінального провадження, ним не наведено.

Оскаржувана ухвала слідчого судді, також не містить посилання на правові підстави, відповідно до яких можливе накладення арешту на майно, визначені частинами 3, 4, 5, 6 ст. 170 КПК України, а тільки посилання на ч. 2 ст. 170 КПК України, у якій зазначається з якою метою допускається арешт майна.

Згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, допускається накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме - що воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Між тим, ні клопотання слідчого, ні ухвала слідчого судді не містить будь-яких відомостей та доказів про те, що автомобіль «Toyota land cruiser» д.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 є речовим доказом в кримінальному провадженні № 0001374 від 25.08.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України, в якому підозру пред`явлено ОСОБА_9 .

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Разом з тим, слідчим суддею не дотримано зазначених вище вимог кримінального процесуального закону, прийнято необґрунтоване та незаконне рішення про накладення арешту на автомобіль «Toyota land cruiser» д.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 .
За такого, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2019 року, якою накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0001374 від 25.08.2019 року за ознаками злочинів передбачених ч.2 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України, пронакладення арешту на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді