йСправа № 304/914/19 Провадження № 1-кс/304/387/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2019 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , фактичного володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254 від 05 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254 від 05 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України про накладення арешту на транспортний засіб марки «ЗИЛ 131», номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_1 . Клопотання мотивує тим, що 06 червня 2019 року о 13.32 год до Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 04 червня 2019 року о 13.32 год поліцейським між селами Дубриничі Перечинського району та Чорноголова Великоберезнянського району виявлено транспортний засіб марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_2 , біля якого знаходилася зрізана деревина. Майстер лісу, який прибув на місце, повідомив, що це його транспортний засіб. Заявник: Терпай, тел.: НОМЕР_3 . Виїздом на місце події СОГ було встановлено, що у кварталі 9 виділі 17 проводиться планова рубка лісу в лісовому масиві Турянського лісництва згідно лісорубного квитка, якого на місці події виявлено не було. Автомобіль марки «ЗІЛ 131», номерний знак НОМЕР_1 знаходився біля автодороги Дубриничі Чорноголова, а неподалік нього деревина породи бук. В ході огляду місця події 04 червня 2019 року даний транспортний засіб вилучено та поміщено на спеціальний майданчик Перечинського ВП до вирішення питання по суті. Відомості за вищевказаним фактом 05 червня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 автомобіль марки «ЗИЛ 131», номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_1 . Оскільки для здобуття доказів, а також встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, проведення всіх необхідних слідчих дій та експертиз, необхідним є накласти арешт на майно для збереження речових доказів, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, слідчий просить клопотання задовольнити.

Старший слідчий СВ ОСОБА_3 у судовому засіданні вирішення клопотання залишив на розсуд суду, при цьому посилаючись на обставини викладені у ньому. Одночасно не заперечив проти передачі вказаного транспортного засобу на відповідальне зберігання фактичного володільця ОСОБА_4 , з огляду на завантаженість майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Перечинського відділення поліції.

Фактичний володілець майна ОСОБА_4 у судовому засіданні категорично заперечив проти заявлено слідчим клопотання та пояснив, що рубка деревини здійснювалася законно, про що свідчать лісорубний квиток, договір з бригадою лісозаготівельників, наряд на право відпуску лісо продукції та квитанція до прибуткового касового ордеру. З огляду на викладене просив у задоволенні клопотання відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 04 червня 2019 року біля 12.00 год до чергової частини Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення від інспектора ГРПП Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області про те, що ним під час несення служби в с. Дубриничі, на автодорозі Дубриничі-Чорноголова, біля дороги було виявлено автомобіль марки «ЗИЛ 130», а біля нього на узбіччі дороги в кюветі дрова.

Також із наданих матеріалів вбачається, дану подію 05 червня 2019 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер №0000254 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000254 від 05 червня 2019 року (а. с. 4).

З протоколу огляду місця події від 04 червня 2019 року вбачається, що об`єктом огляду являється урочище, розташоване неподалік с. Дубриничі на відстані від центральної дороги, яка веде до с. Чорноголова близько 50 м, а саме розташоване у виділі 9 кварталі 17 Турянського лісництва. У вказаному кварталі у ярку виявлено транспортний засіб марки «ЗИЛ 131», номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 належить ОСОБА_7 , мешканці АДРЕСА_1 . На час огляду місця події транспортний засіб є незавантаженим. Позаду транспортного засобу у ярку знаходиться деревина породи бук, яка розроблена та порізана довжиною біля 1-1,20 м. Також на центральній дорозі на узбіччі виявлено невелику купу дерев, а саме порізані дрова довжиною 1-1,2 м. Під час огляду виявлено транспортний засіб «ЗІЛ» та дрова.

Так, згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що на даній стадії досудового слідства, ОСОБА_4 не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину, а слідчим у клопотанні не доведені підстави вважати, що майну, на яке просить накласти арешт, загрожує знищення, чи воно є речовим доказом, чи підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Окрім того, надані слідчим матеріали до клопотання, не підтверджують належними і допустимими доказами причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину, підстави, мету та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тому, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на зазначене вище майно, є безпідставним.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

На теперішній час слідчим не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного рухомого майна.

Відтак, доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту з метою забезпечення збереження майна як речових доказів, є безпідставними та немотивованими.

Отже, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності рухомим майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 , затвердженому прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 від 05 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, про арешт майна відмовити.

У відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України негайно повернути фактичному володільцю ОСОБА_4 автомобіль марки «ЗИЛ 131», номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1