Справа № 346/3204/17
Провадження № 1-кп/346/151/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі

головуючого судді ОСОБА_1

cекретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження про обвинувачення,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зарічне, Жидачівеького району, Львівської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України,не працює, не одружений, судимий, останній раз 16.11.2007р. Личаківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць, депутатом не являється , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2, ст.15 ч.3 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2, ст.15 ч.3 КК України, а саме а саме незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

В серпні 2018 року на адресу Коломийського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2, ст.15 ч.3 КК України КК України.

Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року вказаний обвинувальний акт було призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 18.09.2018 року, з подальшим відкладенням на _11.10.2018,6.12.2018,23.01.2019 та 6.03.2019 року , в зв`язку з неявкою потерпілої.

Так,в обвинувальному акті слідчим зазначено, що 29.06.2017р., приблизно о 14.30 год., обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину "Юнітел", що за адресою: м. Коломия площа Шевченка, 17, який орендує потерпіла ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливими мотивами, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, в присутності продавця ОСОБА_7 , зайшов за торговий прилавок продавця, звідки намагався відкрито викрасти грошові кошти в сумі 700 (сімсот) гривень, однак не вчинивши усіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, був затриманий продавцем ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2, ст.15 ч.3 КК України.

В підготовчому судовому засіданні представник державного обвинувачення просив призначити обвинувальний акт та доданих до нього документів до судового розгляду, оскільки прокурором дотримані правила територіальної підсудності, підстав для закриття провадження в справі чи повернення обвинувального акту немає.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено клопотання, яке підтримане також обвинуваченим, про повернення даного обвинувального акта прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Клопотання мотивовано тим, що його підзахисному було вручено обвинувальний акт ,який по суті копіює підозру, і всюди по тексту обвинувачений зазначений як підозрюваний. Крім цього в обвинувальному акті зазначено,що ОСОБА_8 підозрюється,а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ст.186 ч.2 КК України. Відповідно розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим,а винесене судом першої інстанції рішення буде незаконним.

Так, відповідно до п.13 ч.1 ст. З КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 291 КПК.

У відповідності до вимог п. 5 ч. 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, серед іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний вбачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Вважає,що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Цей обвинувальний акт,на думку захисника, взагалі не містить формулювання обвинувачення,а містить тільки підозру.

Оскільки у обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_4 , не було належним чином, з дотриманням вимог законодавства, сформульоване обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції взагалі не має правових підстав для призначення судового розгляду кримінального провадження.

Прокурор заперечив щодо задоволення даного клопотання ,вважає,що клопотання захисника ґрунтується на доводах, які ще не оцінені в ході судового провадження, а тому на стадії підготовчого судового розгляду не можуть прийматися судом до уваги. Просить відмовити в задоволенні клопотання.

Вислухавши в підготовчому судовому засіданні думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду та щодо повернення обвинувального акта прокурору, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2, ст.15 ч.3 КК України, підлягає поверненню прокурору у зв`язку з порушенням вимог ст.291 КПК України.

Так, вивчивши обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами судом встановлені суттєві порушення, які були допущені органом досудового розслідування, які усунути в даному підготовчому судовому засіданні без повернення обвинувального акта прокурору неможливо.

Зокрема, згідно вимог ч.4ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, які є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором. Так, відповідно до вимогст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити наступні відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

У своїй постанові № 5-328кс16 від 24 листопада 2016 року Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим елементом обвинувального акта є саме виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Перевіркою наявних матеріалів провадження встановлено, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не в повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

У відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, серед іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Диспозиція ч.2 ст.186 КК України передбачає, що діяння громадянина України, спрямовані на умисні дії на незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Обвинувачення повинно бути чітко сформульоване, зрозуміле та конкретизоване, з зазначенням мотиву, мети, способу та інших елементів кримінального правопорушення. Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення і при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Європейський суд у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу.

Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення («Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року). Крім того, Європейський суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. Конкретності саме змісту обвинувачення стосуються й рішення Європейського суду у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року, «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року, «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року, що відображають послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Як вбачається з даного обвинувального акта, відносно ОСОБА_4 , зазначене процесуальне рішення прокурора не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення ОСОБА_4 відповідно до положень процесуального закону, так як в ньому міститься лише виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінальних правопорушень.

Так в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2018 року (а.с.160) зазначено,що: « Визнавши у вироку,що ОСОБА_8 , вчинив замах на викрадення чужого майна привикладенні його показань,зазначив,що він до моменту,коли було виявлено викрадення грошей,добровільно повернув гроші,а не через його затримання. Такий виклад показань обвинуваченого суперечить встановленій фабулі обвинувачення про те,що його після спроби викрадення грошей було затримано продавцем. Така суперечність є істотним порушенням,яка ставить під сумнів доведеність вини обвинуваченого і є безумовною підставою для скасування вироку». Сторона обвинувачення,отримавши ухвалу_ апеляційної інстанції жодних дій по виправленню або зміні даного обвинувального акту не здійснила.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Беручи до уваги те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду на підставі цього обвинувального акту, колегія суддів вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору для усунення виявлених порушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 293, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000704 від 29.06.2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2, ст.15 ч.3 КК України разом з іншими матеріалами кримінального провадження повернути прокурору Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1