УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

представника ПВК №90: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування до нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, -

встановив:
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, у якому просить застосувати до нього умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив задовольнити, посилаючись на те, що відбув визначену законом необхідну частину покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор вважав, що у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити, оскільки на його думку він не довів свого виправлення.

Представник ПВК №90 погодилась з думкою прокурора.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали особової справи засудженого, проаналізувавши доводи клопотання засудженого, суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 в ПВК №90 відбуває покарання, призначене вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19.05.2016 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі.

З матеріалів справи видно, що на даний час засуджений ОСОБА_6 фактично відбув необхідну частину строку покарання, що дає можливість відповідно до ст. 81 КК України розглянути питання про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.02р. №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

З наданих адміністрацією ПВК №90 документів видно, що засуджений ОСОБА_5 з 05.02.2016 року відбував покарання в Снігурівській ВК №5» де був працевлаштований старшим днювальним дільниці СІ. За час відбування у Снігурівській ВК №5 характеризувався позитивно. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці отримав 5 заохочень. Один раз застосовувалось стягнення у виді догани за скоєння акту ауто агресивного прояву, яке на даний час хоча й зняте та не має юридичного значення, проте характеризує особу засудженого.

При цьому, суд вважає, що відомості, які містяться у довідці про застосовані до ОСОБА_5 заохочення і відсутність на даний час стягнень не дають також можливості дійти висновку про сумлінність його поведінки як підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки відповідно до положень ст. 107 КВК України додержання умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

В ПВК №90 засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 12.10.2018 року. З цього часу внутрішнього розпорядку дотримувався під контролем. Вимог режиму утримання не порушував, стягнень не мав. На виробництві установи не працевлаштований, заохочень не мав. З представниками адміністрації установи намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин. У роботах з благоустрою установи участі не приймає. Участі у громадському житті відділення не приймає. Свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу намагається утримувати в задовільному стані.

Крім того, за змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.

Матеріали особової справи містять дані про те, що ОСОБА_5 є особою, раніше неодноразово судимою, до якої, до того ж, двічі застосовувались заохочувальні норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (14.07.2010 року) та заміни покарання більш м`яким (27.08.2014 року). Проте, ОСОБА_5 належних висновків не зробив та знову вчинив умисні злочини в період умовно-дострокового звільнення та в період відбування більш м`якого покарання.

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_5 умовно дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали його особової справи не містять достатніх даних для прийняття такого рішення, і вважає, що у задоволенні його клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537 - 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд
постановив:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього умовно - дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: ОСОБА_1