ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/422/17 Номер провадження 11-кп/814/258/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000117 від 13.03.2017 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трипутні Дубровицького району Рівненської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,-

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Указаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави в УДКСУ у Пирятинському районі витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні №0000117 в сумі 770 гривень 35 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України за таких обставин.

08 березня 2017 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з метою придбати в борг спиртні напої прийшов до потерпілого ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підійшовши до вхідних дверей будинку виявив, що вони прихилені та на замикаючий пристрій не закриті, після чого відчинив двері погукав ОСОБА_9 , останній не відізвався, пройшов в середину будинку, побачив, що гостподаря немає вдома, викрав із кишені курточки потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1000 грн., чим спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на вказану суму, після чого з місця злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильної кваліфікації вчиненого злочину, а саме, суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України тоді як необхідно було кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 проник до його будинку через зачинені двері.

Крім цього, на думку потерпілого, ОСОБА_7 незаконно звільнено від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення 08 березня 2017 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Обвинувачений , в його інтересах захисник та прокурор в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Мотиви суду

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі та давши їм правильну юридичну оцінку , мотивував своє рішення належними і допустимими доказами.

Так, обґрунтовуючи свій висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України суд першої інстанції послався на показання самого обвинуваченого , показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протокол огляду місця події , висновок експерта .

Навівши зазначені докази суд прийшов до висновку , що саме обвинувачений скоїв таємне викрадення майна (грошей) потерпілого ОСОБА_9 .

Не заперечувалися зазначені обставини і самим обвинуваченим в суді першої інстанції та в апеляційному суді.

Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення , правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна.

Натомість , доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 колегія суддів вважає не переконливими.

Так апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 , в цілому зводиться до того , що в даному випадку мало місце проникнення обвинуваченого до його помешкання і тому його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК з кваліфікуючою ознакою незаконного проникнення до житла з метою крадіжки.

Розглядаючи доводи апеляції потерпілого про наявність у діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, колегія суддів звертає увагу на таке.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки має бути встановлено , з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається із матеріалів провадження , метою потрапляння обвинуваченого до житла потерпілого , було отримання в борг спиртних напоїв. Умисел на заволодіння грошовими коштами у обвинуваченого виник вже після потрапляння до помешкання.

Заперечуючи з цього приводу потерпілий як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді посилається на свідка ОСОБА_18 , яка нібито особисто бачила як обвинувачений збивав замок на його помешканні.

Натомість , ні в суді першої інстанції , ні в апеляційному суді потерпілим не було заявлено клопотання про допит зазначеного свідка з метою перевірки його тверджень.

При цьому , варто звернути увагу , що в суді першої інстанції потерпілому було роз`яснено його право заявляти зазначене клопотання.

Відхиляючи твердження потерпілого , суд першої інстанції навів досить переконливі аргументи із якими погоджується і апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене колегія суддів наголошує , що матеріалами провадження жодним чином не встановлено факту проникнення обвинуваченого до помешкання потерпілого з метою скоєння таємного викрадення майна.

Не є , на думку колегії суддів , обґрунтованими , також , і твердження потерпілого про незаконне застосування до обвинуваченого ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Так , твердження потерпілого зводяться до того , що обвинувачений вчинив злочин вже після набрання законної сили актом амністії.

Проте , такі твердження не відповідають фактичним обставинам.

Як вбачається із наданого прокурором витягу з сайту «Законодавство України» , ЗУ «Про амністію у 2016 році» набув чинності 07.09.2017 року.

Натомість із змісту вироку вбачається , що злочин обвинуваченим було вчинено в березні 2017 року , тобто до набрання законної сили актом амністії.

Встановивши зазначені обставини , а також те , що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості , має на утриманні двох неповнолітніх дітей , не має обмежень щодо можливості застосування акту амністії , суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість застосування акту амністії.

Із вказаним висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які були б допущені судом першої інстанції , в ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Вирок суду є законним , обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення , а вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________ ___________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3