Справа № 192/2176/18
Провадження № 1-в/201/58/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі Республіки Грузія, засудженого вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2014 року за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, якому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 13 листопада 2012 року по 06 листопада 2014 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2014 року, по якому останній на даний час вже відбув 3/4 частини строку покарання.

Засуджений ОСОБА_4 просив суд задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він усвідомив свою протиправну поведінку та зробив для себе належні висновки.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, пославшись на необґрунтованість такого клопотання з огляду на те, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а отже не зробив для себе належних висновків від своєї протиправної поведінки.

Представник виправної колонії у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, клопотання засудженого не підтримав.

Вислухавши думки учасників судового провадження, а також дослідивши матеріали подання, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Як зазначено у довідці по особовій справі засудженого ОСОБА_4 , останній почав відбувати покарання з моменту його попереднього ув`язнення з 13 листопада 2012 року та на даний час дійсно відбув 3/4 частини строку покарання.

При цьому, згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_4 : за період перебування у слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, допустив одне порушення режиму утримання, за що мав одне стягнення, яке було погашено за плином часу, заохочень не мав; за період перебування у виправній колонії характеризується задовільно, працевлаштований на виробництві установи до механічної дільниці, до праці ставиться задовільно, допустив три порушення режиму утримання, за що мав три стягнення, що були погашені за плином часу, має чотири заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, крім цього, засуджений приймає участь в організації виховних заходів, а також у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, участі у самодіяльних організаціях засуджених, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

В даному випадку, посилання засудженого на відсутність у нього порушень режиму утримання під час перебування в колонії, оскільки накладені стягнення були погашені за плином часу, судом враховано, але слід зазначити, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даних обов`язків є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару та виправлення засуджених, а також і запобігання вчиненню ними нових злочинів. Однак враховуючи, що ОСОБА_4 раніше був неоднократно засуджений за вчинення умисних злочинів та вчиняв суспільно-небезпечні діяння повторно, при цьому попередньо вже звільнявся умовно-достроково, слід вважати, що досягнення вказаних цілей у даному випадку неможливе до закінчення призначеного судом строку покарання, оскільки за основу визначення мінімально необхідної частини строку, після відбуття якої можливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, покладено тяжкість вчиненого злочину, форма вини, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, повторність злочинів, вид покарання, яке відбуває засуджений, а також той факт, що особа раніше звільнялась умовно-достроково від відбування покарання.

Таким чином, після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, суд приходить до висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання, оскільки своє виправлення ОСОБА_4 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці, засуджений попередньо вже звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, а отже, така поведінка засудженого, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, при цьому лише сам факт того, що останній фактично відбув 3/4 призначеного покарання не може свідчити про його виправлення та наявність підстав для умовно-дострокового звільнення.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 81 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2014 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1