Дата документу 29.11.2018 Справа № 329/228/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №329/228/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/390/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благодатне Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30 вересня 2015 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 26 квітня 2017 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту. Звільнений з установи виконання покарання 27 вересня 2017 року по відбуттю строку покарання,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Остриківка Токмацького району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Біленківська ВК №99»

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Чернігівським районним судом Запорізької області

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Чернігівського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до арешту на строк 4 місяці, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 ніким з учасників кримінального провадження не оскаржується, у зв`язку із чим, відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 4 місяці, виключити із мотивувальної частини вироку повторну вказівку про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 епізодів крадіжок від 03 березня 2018 року.

На думку прокурора, вказаний вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок його м`якості, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом при винесенні вироку не зазначено підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням. Суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, не працює, не відшкодував завдані збитки потерпілому.

Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку двічі зазначив одні і ті ж самі епізоди злочинної діяльності, що підлягає виключенню.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи засудженим 26 квітня 2017 року Чернігівським районним судом у Запорізькій області за ч.2 ст.185 КК України до арешту на строк 3 місяці, маючи судимість у встановленому законом порядку не зняту та не погашену, на шлях виправлення не став та умисно повторно вчинив корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 03 березня 2018 року, близько 00 год 40 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_7 діючи спільно з ним, з метою здійснення крадіжки чужого майна, прийшли до території нежитлового домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, через неогороджену ділянку, зайшли на територію вказаного домоволодіння, де ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_7 , маючи умисел на викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, повторно, таємно викрав рулон бувшої у використанні металевої сітки-рабиці, довжиною 10 м., вагою 18 кг., вартістю 6,50 грн., за один кілограм брухту чорних металів на суму 117 грн., та бувші у використанні дві металеві сітки від ліжок, вагою 12 кг., вартістю 6,50 грн., за один кілограм брухту чорних металів на суму 78 грн., які зберігались на території вищевказаного домоволодіння.

Викрадені рулон металевої сітки-рабиці та дві металеві сітки від ліжок, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_7 , винесли за межі домоволодіння, та в подальшому розпорядились ними на власний розсуд, а саме продали місцевому мешканцю, ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому ОСОБА_10 , матеріальних збитків на суму 195 грн.

Продовжуючи свою злочину діяльність та керуючись єдиним умислом, спрямованим на викрадення чужого майна, 03 березня 2018 року, близько 19 год 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та спільно з ним, з метою здійснення крадіжки чужого майна, знову прийшли до території нежитлового домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, через неогороджену ділянку, зайшли на територію вказаного домоволодіння, де ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_7 , маючи умисел на викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, таємно викрав бувший у використанні металевий бак, ємністю, 500 літрів, вагою 46 кг., вартістю 6,50 грн., за один кілограм брухту чорних металів на суму 299 грн.

Викрадений металевий бак, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_7 , винесли за межі домоволодіння, та в подальшому розпорядились ним на власний розсуд, а саме продали місцевому мешканцю, ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому ОСОБА_10 , матеріальних збитків на вищевказану суму.

В результаті злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 спричинена матеріальна шкода на загальну суму 494 грн 00 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Так, 03 березня 2018 року, близько 00 год 40 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , за пропозицією останнього та спільно з ним, з метою здійснення крадіжки чужого майна, прийшли до території нежитлового домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, через неогороджену ділянку, зайшли на територію вказаного домоволодіння, де ОСОБА_7 , спільно з останнім, маючи умисел на викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, таємно викрав рулон бувшої у використанні металевої сітки-рабиці, довжиною 10 м., вагою 18 кг., вартістю 6,50 грн., за один кілограм брухту чорних металів на суму 117 грн., та бувші у використанні дві металеві сітки від ліжок, вагою 12 кг., вартістю 6,50 грн., за один кілограм брухту чорних металів на суму 78 грн., які зберігались на території вищевказаного домоволодіння.

Викрадені рулон металевої сітки-рабиці та дві металеві сітки від ліжок, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_6 , винесли за межі домоволодіння, та в подальшому розпорядились ними на власний розсуд, а саме продали місцевому мешканцю, ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому ОСОБА_10 , матеріальних збитків на суму 195 грн.

Продовжуючи свою злочину діяльність та керуючись єдиним умислом, спрямованим на викрадення чужого майна, 03 березня 2018 року, близько 19 год 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та спільно з ним, з метою здійснення крадіжки чужого майна, знову прийшли до території нежитлового домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, через неогороджену ділянку, зайшли на територію вказаного домоволодіння, де ОСОБА_6 , спільно з останнім, маючи умисел на викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, таємно викрав бувший у використанні металевий бак, ємністю, 500 літрів, вагою 46 кг., вартістю 6,50 грн., за один кілограм брухту чорних металів на суму 299 грн.

Викрадений металевий бак, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_6 , винесли за межі домоволодіння, та в подальшому розпорядились ним на власний розсуд, а саме продали місцевому мешканцю ОСОБА_11 , тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_10 , матеріальних збитків на вищевказану суму.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_10 спричинена матеріальна шкода на загальну суму 494 грн 00 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції, ухвалені нового вироку з урахуванням вимог апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначеного йому покарання; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги прокурора в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати їм відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 визнано щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.185 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, під час апеляційного розгляду визнав свою провину в повному обсязі, щиро розкаявся, що є обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції вірно вмотивував свої висновки щодо можливості застосування положень ст.ст.75, 76 КК України, та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Обставин, які об`єктивно унеможливлюють звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, не вбачається.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Одна лише тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, на думку колегії суддів, не може свідчити про те, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для призначення більш суворого покарання не вбачає.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції двічі зазначив одні і ті ж самі епізоди злочинної діяльності, а тому повторне їх викладення підлягає виключенню із вироку.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Чернігівського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку повторне посилання суду на епізоди злочинності діяльності.

В решті частини вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4