МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/287/19 Головуюча в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000679 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту та проходить військову службу матросом за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2018 року скасувати в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за частиною 1 статті 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання, тобто з 30 липня 2018 року.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь державного лікувального закладу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону України Міністерства оборони України в рахунок відшкодування коштів на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 23977 (двадцять три тисячі дев`ятсот сімдесят сім) гривень 88 копійок.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та фактичних обставин справи, встановлених судом, вважає призначене покарання за вироком суду першої інстанції занадто суворим.
Вважає, що при призначенні покарання судом першої інстанції порушено вимоги статей 65-67 КК України, статті 62 Конституції України, а саме, що суд, зазначивши про відсутність судимостей обвинуваченого, послався на притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 122, частиною 1, 2 статті 125 КК України менш ніж за місяць до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Вважає, що суд першої інстанції невірно врахував обставини щодо особи винного, які, на його переконання, достатні для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого покарання та застосування щодо нього статті 75 КК України.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому злочині повністю визнав, щиро кається, співпрацював з органами досудового розслідування, добровільно та повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілому.
На думку апелянта, зазначені обставини повністю підтверджують можливе виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а звільнення від нього буде достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Узагальнений виклад позицій інших учасників судового провадження.
Прокурор, який брав участь у судовому провадженні, вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 .
Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності, менш як за місяць до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , за спричинення тілесних ушкоджень потерпілому в стані алкогольного сп`яніння та ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 липня 2018 року дане кримінальне провадження було закрито, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення з мотивів примирення сторін.
На думку прокурора, є зрозумілим факт ведення ОСОБА_7 асоціального життя, що виражається у зловживанні алкоголем та свідомого переконання останнього, що під час незначного конфлікту можливо безкарно ставити під загрозу життя інших людей, що свідчить про необхідність ізоляції його від суспільства.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 30 липня 2018 року приблизно о 00 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території літнього майданчика кафе-бару «Гілея», що розташований по вул. Нікольській, 3 в м. Очакові Миколаївської області, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень раніше йому незнайомому ОСОБА_9 , на підґрунті виниклого словесного конфлікту, з достатньою силою наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя ОСОБА_9 , який в цей час сидів на стільці за столом, внаслідок чого останній впав на землю. Після нанесення вказаного удару, приблизно о 00 год. 32 хв. 30 липня 2018 року, знаходячись біля входу на територію літнього майданчика кафе-бару «Гілея», ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, з достатньою силою наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя ОСОБА_9 , який в цей час проходив поруч з ним, намагаючись вийти з території розважального закладу. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_9 впав на землю, вдарившись головою об асфальтоване покриття. Коли останній підвівся на ноги, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, з достатньою силою наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя ОСОБА_9 , після чого останній впав на землю, вдарившись головою об асфальтоване покриття, втратив свідомість і прийшов до тями лише після госпіталізації його в Очаківській ЦРЛ.
За вказаних вище обставин ОСОБА_7 , діючи навмисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, вчинив умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню, масивного травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому кісток склепіння та лицьового скелету з переходом на основу черепа, гемоотолікворея справа, гемосинусит лівої гайморової пазухи, лінійного перелому акулової дуги зліва, закритого перелому кісток носу, забою м`яких тканин потиличної ділянки, підшкірної гематоми параорбітальної ділянки зліва, ЗТГК, забою грудної клітини.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація за частиною 1 статті 121 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до частини 1 статті 404 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), апеляційним судом не перевірялись.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статті 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до правил частини 1 статті 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, врахував дані про його особу, а саме: що він хоча і вважається раніше не судимим, проте менш ніж як за місяць до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 притягувався до кримінальної відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень майже за аналогічних обставин, проте належних висновків для себе не зробив, за місцем роботи характеризується негативно, врахував обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та обставини, які пом`якшують покарання, його щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм статті 62 Конституції України є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки суд першої інстанції врахував факт притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, провадження якого було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення з мотивів примирення сторін, лише як обставину, що характеризує особу ОСОБА_7 , жодним чином не порушуючи питання щодо винуватості останнього у вчиненні ним злочинів, передбачених частиною 1 статті 122, частинами 1 та 2 статті 125 КК України.
Що стосується застосування положень статті 75 КК України, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно положенням частини 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з інтервалом в декілька хвилин наносив удари кулаком в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 , який після кожного окремого удару падав на землю та жодним чином не намагався чинити опір злочинним діям обвинуваченого. Обвинувачений припинив наносити тілесні ушкодження лише після 3 (третього) удару кулаком в обличчя потерпілого, оскільки останній впав на землю та, вдарившись головою об асфальтове покриття, втратив свідомість.

Зазначене свідчить про його легковажне ставлення до своїх дій, неповагу до оточуючих (незнайомих йому людей), свідоме переконання останнього про можливість безкарно ставити під загрозу життя інших людей та як наслідок його підвищений ступінь небезпеки для суспільства.

Щодо визнання вини, щирого каяття обвинуваченого, його активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, даних про особу обвинуваченого, у тому числі на які посилається в апеляційній скарзі захисник, то судом першої інстанції ці обставини враховані при призначенні покарання, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.
Суд першої інстанції враховуючи всі вищезазначені обставини справи призначив обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 1 статті 121 КК України.
Твердження захисника в апеляційній скарзі щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України та його можливості виправлення без відбування покарання, є такими, що не знайшли підтвердження за висновками, ані суду першої інстанції, ані апеляційного суду.
Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: