Справа №585/3302/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/31/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівна, Фастівського району, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останнього разу 17.12.2012 року вироком Роменського міськрайонного суду за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- захисник ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити його шляхом застосування ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробувальним строком, оскільки призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочинів та особі обвинуваченого.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено за цим Законом покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 306,9 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- прокурор зазначає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України, належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, особу обвинуваченого. Так, прокурор вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_8 вчинив ряд злочинів середньої тяжкості проти власності, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що характеризує його як особу схильну до вчинення злочинів, завдані злочином збитки не відшкодував, в ході судового розгляду ухилявся від явки до суду та неодноразово судом оголошувався в розшук;

- захисник ОСОБА_7 вказує, що суд не врахував, що при наданні свідчень в суді ОСОБА_8 щиро покаявся, при розслідуванні останнього епізоду крадіжки активно сприяв розкриттю злочину. Також суд не визнав в якості пом`якшуючої обставини вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин по епізоду викрадення майна з господарства ОСОБА_10 , який заборгував ОСОБА_8 заробітну плату в сумі 8300 грн., залишивши останнього без засобів до існування, що і спровокувало його вчинити злочин. Крім того, всупереч КК України суд не визнав пом`якшуючою обставиною усунення заподіяної шкоди, шляхом повернення викраденого майна потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Інші учасники кримінального провадження апеляційній скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 25.07.2015 року, ОСОБА_8 прийшов до своєї знайомої ОСОБА_11 , яка проживає в буд. АДРЕСА_2 і попросив скористатися велосипедом марки «Україна», зеленого кольору. Отримавши велосипед ОСОБА_8 поїхав у напрямку вул. Красна в м. Ромни і в цей час у нього виник намір заволодіти цим велосипедом. Після цього ОСОБА_13 заволодів велосипедом і розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 600 грн.

19.10.2015 року, ОСОБА_8 перебуваючи в господарстві ОСОБА_14 , яка проживає в буд. АДРЕСА_3 , де допомагав по господарству, викрав велосипед марки «Україна», чорного кольору, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 935 грн.

06.10.2015 року, ОСОБА_8 перебував біля занедбаних гаражів по вул. Засульська в м. Ромни, де спільно з ОСОБА_12 вживав спиртне, та скориставшись тим, що ОСОБА_12 від випитого заснув, заволодів бензопилкою марки «Роulan 2250 Super Clean», салатового кольору, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 424,8 грн.

15.05.2017 року, ОСОБА_8 перебуваючи на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 , де допомагав по господарству ОСОБА_10 , з відчиненого приміщення гаражу вчинив крадіжку електродрелі вітчизняного виробництва чорного кольору та болгарки «Фіолент» темно- синього кольору з ріжучим диском, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 3800 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка не підтримала жодної апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з вироком, суд визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у кримінальному правопорушенні, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи та не оскаржуються в апеляційних скаргах.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, що також не заперечується в апеляційних скаргах.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд виходив із загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» засудженому призначається покарання виходячи з принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який негативно характеризується за місцем проживання, не працює, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого із застосуванням покарання у виді позбавлення волі майже в мінімальних межах, визначених санкцією ч.2 ст. 185 КК України, яке.за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи захисника ОСОБА_7 про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому інших обставин та зміни вироку суду шляхом звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, на думку колегії суддів, є необгрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається зі змісту вироку, який оскаржується, судом першої інстанції не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дана правова норма має змогу бути застосована, з урахуванням характеру вчинення злочину, кількості епізодів крадіжок, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, особа обвинуваченого з іншими вищезазначеними обставинами, встановленими у цьому провадженні, не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання реально, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Так, твердження апеляційної скарги захисника про те, що при наданні свідчень в суді ОСОБА_8 щиро покаявся, а при розслідуванні останнього епізоду крадіжки активно сприяв розкриттю злочину, колегія суддів розцінює як надумані, оскільки в судовому засіданні дані обставини підтверджені не були.

Щодо невизнання судом в якості пом`якшуючої обставини вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин по епізоду викрадення майна з господарства ОСОБА_15 , який заборгував ОСОБА_8 заробітну плату в сумі 8300 гри., що і спровокувало його вчините злочин, то дана обставина не може вважатися такою, що пом`якшує покарання, оскільки не надавала ОСОБА_8 законного права на заволодіння майном потерпілого, шляхом його викрадення, та жодним чином не виправдовує незаконного посягання на приватну власність.

Посилання захисника на необхідність визнання пом`якшуючою обставиною усунення заподіяної шкоди, шляхом повернення викраденого майна потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , також є безпідставними, оскільки майно, а саме велосипед марки «Україна», зеленого кольору, та бензопилка марки «Роиіап 2250 Super Clean», салатового кольору, повернуто потерпілим не самим обвинуваченим у добровільному порядку, а співробітниками поліції після того, як вони вилучили викрадене майно.

Інших обставин, які б могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції в частині, що стосується вирішення питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, - апелянтом у скарзі наведено не було.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_7 щодо можливості пом`якшення ОСОБА_8 покарання шляхом застосування ст.75 КК України та звільнення останнього від його відбування з випробувальним строком, слід визнати непереконливими.

Що стосується доводів прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про допущене судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то їх також слід визнати необгрунтованими.

Так, у своїх доводах прокурор вказує, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України, належним чином не врахувавши тяжкість вчиненого злочину, його наслідки та особу обвинуваченого, тобто ставить під сумнів обставини, покладені судом в обґрунтування свого рішення, але вони апелянтом не спростовані, у тому числі під час судового розгляду в апеляційній інстанції, в них не наведено переконливих мотивів про недостатність визначеного судом розміру покарання для виправлення обвинуваченого.

Зокрема, вказівка прокурора на вчинення ОСОБА_8 ряду злочинів середньої тяжкості проти власності та наявність у нього попередніх судимостей, не приймаються до уваги, оскільки покарання за попередніми вироками ОСОБА_8 вже відбув, а вчинення нових злочинів потягло за собою висунення йому інкримінованого звинувачення, яке в суді було доведеним з призначенням обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі.

Твердження прокурора, що ОСОБА_8 не відшкодував завдані злочином збитки, до уваги не приймаються, оскільки в матеріалах справи наявні письмові заяви кожного з потерпілих, у яких вони вказали про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_8 , в тому числі матеріального характеру, підтвердженням чого є також відсутність заявлених у провадженні цивільних позовів.

Посилання на ті обставини, що в ході судового розгляду ОСОБА_8 ухилявся від явки до суду та неодноразово судом оголошувався в розшук, дійсно мають місце, однак обвинувачений в останні 5 судових засідань прибував і навіть в період перебування у розшуку не залишав межі Роменського району, що також дало суду підстави дійти висновку про недоцільність при ухваленні вироку обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інших обставин, які могли свідчити на користь посилення призначеного обвинуваченому покарання, прокурор не навів та колегією суддів не встановлено.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік судом належним чином вмотивоване, а апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про те, що судом не було враховано ряд інших, пом`якшуючих покарання обставин, а також посилання у своїй скарзі прокурора на неврахування судом тяжкості вчиненого злочину, його наслідків та особи обвинуваченого, є безпідставними, оскільки ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини їх вчинення, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , на ряду з обґрунтованою відсутністю обставин, що пом`якшують покарання, не дають підстав для висновку про можливість зміни призначеного судом покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України, але й не вказують на недостатність для його виправлення призначеного судом розміру покарання у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування.

За вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі на строк 1 рік, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому вважає вирок суду законним та обґрунтованим, покарання справедливим і підстав для задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 шляхом зміни чи ухвалення нового вироку в частині призначеного покарання, як вони кожен окремо про це просили, - не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2018 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,