ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,обвинуваченого ОСОБА_7 ,законного представника потерпілого ОСОБА_8 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні №0000511 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні малолітня дитина, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і йому призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати у зв`язку з проведенням експертиз в розмірі 3121,40 грн. на користь держави.

Провадження№11-кп/822/85/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 ,у якій апелянт,не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації, просить змінити судове рішення в частині призначення покарання.

Вважає,що наявність декількох помякшуючих обставин-щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину,відшкодування шкоди потерпілій,а також позитивні дані про його особу(не судимий,одружений,на утриманні малолітня дитина) є достатніми підставами для застосування вимог ст.69 КК України та призначення покарання у виді штрафу,яке санкцією ч.2 ст.286 КК України не передбачене.

Також вважає,що при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами достатньою мірою не враховано,що злочин вчинений із необережності та у стані сп`яніння він( ОСОБА_7 ) не перебував,а тому суд мав підстави не призначати цього додаткового покарання,яке є альтернативним

Отже,обвинувачений просив змінити вирок,призначивши основне покарання у виді штрафу та не застосовувати додаткове покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу,таку ж позицію законного представника потерпілого, доводи прокурора про відсутність підстав для зміни вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши її доводи , судова колегія приходить до наступних висновків.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 10.11.2017, приблизно 16 годині 55 хвилин, керуючи автомобілем марки «Оpel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Гостинець в с. Банилів Вижницького району, Чернівецької області, зі сторони смт. Берегомет в напрямку с. Слобода Банилів, на швидкості 81 км/год., що перевищує дозволену 60 км/год. в населеному пункті.
Проїжджаючи електроопору № 52, водій ОСОБА_7 в порушення вимог п.п.1.5,2.3(б).,12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість спостерігати малолітнього велосипедиста ОСОБА_10 , яка перевозила малолітнього пасажира ОСОБА_11 та перетинала проїзну частину дороги з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на останніх.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітій пасажир велосипеда ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді садни чола, гематоми тім`яної ділянки зліва, синців орбітальних ділянок, зламу лівої тім`яної кістки зі значним розходженням країв та забою головного мозку, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації діяння за обставин, викладених у вироку, не оспорюється в апеляційній скарзі, тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих обставин, які не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання у кожному конкретному випадку повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні основного покарання у виді позбавлення волі,яке,згідно санкції ч.2 ст.286 КК України є безальтернативним,судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, думку законного представника потерпілого,дані про особу обвинуваченого,обставини,що пом`якшують покарання ,в тому числі ті,на які посилається апелянт.
Зокрема,суд зважив,що вчинене кримінальне правопорушення є тяжким злочином,скоєним із необережності.Раніше ОСОБА_7 не судимий,є особою молодого віку,одружений,на його утриманні малолітня дитина,по місцю проживання позитивно характеризується.
Врахував суд і обставини,що пом`якшують покарання-щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину,добровільне відкшодування заподіяної шкоди. Обставин,які би обтяжували покарання, суд не встановив.
Належним чином оцінивши викладене,суд правильно призначив ОСОБА_7 мінімальне,в межах санкції ч.2 ст.286 КК України основне покарання у виді позбавлення волі та звільнив обвинуваченого від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.
При цьому суд також врахував,що ОСОБА_7 не працює та відсутні докази щодо наявності у нього достатніх для виконання вироку коштів для сплати штрафу у випадку його призначення.
Отже,суд обґрунтовано не вбачав підстав для застосування ст.69 КК України та переходу до цього більш м`якого покарання ,не передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Із також позицією погоджується і судова колегія,оскільки апелянтом не наведено достатніх доводів на спростування висновків суду в цій частині.Окрім того,штраф є реальним покаранням,тоді як ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням.
Даючи оцінку доводам обвинуваченого щодо правильності вироку в частині призначення додаткового покарання,колегія зазначає наступне.
Відповідно до роз`яснень,що містяться у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ч.1,ч.2ст.286 КК України, судам необхідно обговорити питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами(яке є альтернативним згідно санкцій)
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 на час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння,або у стані,викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих речовин,на обліку у лікаря нарколога обвинувачений не перебуває.Законний представник потерпілого мати малолітнього ОСОБА_11 просила обвинуваченого суворо не карати,заявила про відсутність будь-яких претензій та відшкодування моральної і матеріальної шкоди.Аналогічного змісту заяву надала до апеляційного суду,таку ж позицію підтримала під час апеляційного розгляду.
За вказаних обставин,зважаючи на ступінь фактичної тяжкості злочину,який є необережним,дані про особу обвинуваченого,а також на доводи ОСОБА_7 ,який посилався на необхідність забезпечення потреб його сім`ї із використанням транспортного засобу, враховуючи,що додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативним згідно санкції ч.2 ст.286 КК України,судова колегія вважає,що вирок районного суду слід змінити відповідно до вимог ст.ст.408,409 КПК України та не призначати цього додаткового покарання ОСОБА_7 .
Відтак,апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404,405,407-409, 418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення додаткового покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ст.286 ч.2 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та таким,що на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3