Справа № 740/941/19
Провадження № 1-кп/740/174/19
УХВАЛА

18 березня 2019 рокум.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої- судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в м.Ніжині Чернігівської області кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.262, ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою на строк два місяці до 18 травня 2019 року, про що подав письмове клопотання.

Обвинувачений та його захисник - адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання і захисник просив звільнити обвинуваченого з-під варти, посилаючиь на незаконність його утримання відповідно до ст.315 КПК України та рішення Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017.

Потерпілий та його представник у вирішенні цього питання поклались на розсуд суду.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов*язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
Статтею 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких віднесено і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, при цьому суд враховує пп. «а» п.1ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини.
У справі «Баришевський проти України» у п.68 рішення ЄСПЛ постановив, що коли національні суди продовжують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щоразу використовуючи схожі, якщо не сказати шаблонні, формулювання, не

продемонструвавши, що вони насправді зважають на плин часу, тоді порушуються вимоги пункту 3 статті 5 Конвенції.
В п.60 рішення Європейського Суду з прав людини «Єлоєв проти України» та п.80 рішення «Фельдман проти України» зазначено, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції (995004) зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи.
Суд враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п*ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Заборона застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді більш м`якого запобіжного заходу в даному випадку відсутня.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
В судовому засіданні прокурор не надав доказів щодо наявності передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків з урахуванням того, що небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин, а ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинен прийматися абстрактно, а повинен бути підтверджений фактичними доказами.
Суду не надані відомості про те, що ОСОБА_6 переховувався або вчиняв інші дії, направлені на перешкоджання кримінальному провадженню.
Крім того, прокурор не довів недостатність застосування більш м*яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що є підставою відповідно до ч.4 ст.194 КПК для зміни запобіжного заходу на більш м*який.
Стаття 178 КПК України зобов*язує суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров*я обвинуваченого, міцність його соціальних зв*язків, у тому числі наявність у нього родини, наявність постійного місця роботи або навчання.
Суд враховує надані стороною захисту документи: довідку КЛПЗ «Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького» про перебування ОСОБА_6 на «Д» обліку з приводу хронічного захворювання, довідку МСЕК про наявність у обвинуваченого інвалідності третьої групи безстроково, довідку та характеристику з місця роботи, в якій зазначено про його врівноваженість та відповідальність, копію свідоцтва про шлюб, довідку про те що, перебуваючи в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 був оглянутий фельдшером та лікарем-терапевтом 19.02.2019 і 04.03.2019 з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст., ст.2, ризик 3, кризового перебігу.
Сукупність даних про особу обвинуваченого, а саме його вік, сімейний стан, наявність постійного місця проживання, відсутність даних про можливість прояву негативної процесуальної поведінки щодо переховування від суду в майбутньому, дають підстави вважати, що відсутні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому обвинуваченому необхідно змінити запобіжний захід на менш суворий у вигляді домашнього арешту з покладенням обов*язків відповідно до ст.194 КПК України.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належну поведінку ОСОБА_6 можливо забезпечити шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що відповідатиме меті досягнення дієвості цього провадження і буде адекватним превентивним заходом.
Керуючись ст.331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинученому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці.

Змінити обраний відносно ОСОБА_6 під час досудового розслідування запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 18 травня 2019 року.
Покласти на ОСОБА_6 обовязки:
прибувати за викликом суду та утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Ухвала негайно набирає законної сили і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_1