Справа № 573/74/19
Номер провадження 1-кп/573/48/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 27 грудня 2018 року за №0000655, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Білопілля Сумської області, мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 185 КК України,,

ВСТАНОВИВ:
14 грудня 2018 приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, через хвіртку зі сторони городу прибув на територію огородженого подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив належний останньому автомобіль марки ВАЗ-21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, з якого вирішив викрасти автомобільну магнітолу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з автомобіля марки ВАЗ-21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, що знаходився у дворі домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, тобто діючи таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна, відчинивши ліві передні дверцята вказаного транспортного засобу, проник до його салону, звідки таємно викрав автомагнітолу марки «Pioneer», модель 1165, чорного кольору, вартістю 216 грн. 10 коп., яка знаходилася в передній панелі салону автомобіля ОСОБА_5 . У подальшому викрадене майно ОСОБА_4 використав у своїх корисливих цілях.

Своїми вищевказаними умисними, протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 216 грн. 10 коп.

Виконуючи вищевказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді спричинення матеріальної шкоди ОСОБА_5 та бажав їх настання, тобто діяв із прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердив, що 14 грудня 2018 приблизно о 19 годині з метою вчинення крадіжки чужого майна, через хвіртку зі сторони городу прибув на територію огородженого подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 , де побачив автомобіль марки ВАЗ-21063, синього кольору. Скориставшись ти, що його дії ніхто не бачить, відчинив ліві передні дверцята вказаного транспортного засобу та з передньої панелі салону автомобіля викрав автомагнітолу марки «Pioneer», чорного кольору, яку хотів продати. Однак, після того як спроба продажу викраденого майна виявилася невдалою, підкинув автомагнітолу потерпілому у двір. Вартість викраденої автомагнітоли не оспорює.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше сховище.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує положення ст. ст. 50, 65 КК України, відповідно до яких, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з цієї мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, ніде не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, а також думку потерпілого ОСОБА_5 , викладену в адресованій суду заяві, згідно з якою, останній претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, так як останній відшкодував завдану злочином шкоду, при призначенні покарання поклався на розсуд суду (а. с. 20-26).

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті, у виді позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На думку суду, призначення такого покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №5 - 48к13 від 23 січня 2014 року, які в силу ст. 458 КПК України є обов`язковими.

Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд України висловся щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Майнова шкода у розмірі 216 грн. 10 коп., завдана кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_5 , відшкодована на стадії досудового розслідування у повному обсязі.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази: автомагнітола «Pioneer», модель 1165, чорного кольору та полімерний пакет, білого кольору з написом «Я люблю Рудь», які під розписку передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити останньому як власнику (а. с. 27-28).

Під час проведення досудового розслідування проводилася судова товарознавча експертиза, вартість якої становить 429 грн. 00 коп. (а. с. 29). На підставі ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк 2 місяці, до 14 березня 2019 року. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для зміни чи скасування обвинуваченому запобіжного заходу не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 00 копійок процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: