Справа № 296/1409/19
УХВАЛА
Іменем України

15 лютого 2019 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0003300 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця м. Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

підозрюваного за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

14.02.2019 до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира звернулася слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 ..

В клопотанні посилається на те, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0003300 від 13.08.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

13.02.2019 в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, затримано ОСОБА_5 .

14.02.2019 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та вказала, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання на строк до 10 років, та, розуміючи невідворотність покарання, може переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, а також може вчинити інший злочин. Тобто, на думку слідчого існують ризики, передбачені пп. 1,3,4, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому обрати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, стосовно підозрюваного неможливо.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний також заперечив проти задоволення клопотання, але просив обрати стосовно нього запобіжний захід у виді домашнього арешт в нічний час доби. Зазначив, що жодним доказом не доведено існування ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні, а також послався на те, що на його утриманні перебуває мати - інвалід 2-ї групи, яка хворіє на цукровий діабет, тому просив суд надати йому можливість працювати та заробляти матері на ліки.

Заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні, дають підстави вважати, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Тому для вирішення питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, йдеться про «розумну підозру» у вчиненні кримінального злочину, де передбачено як необхідну передумову «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

На підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у інкримінованих діях органом досудового розслідування зібрано певні докази, які вказують на можливу причетність останнього до його вчинення. Обґрунтованість такої підозри підтверджується наявними у даному кримінальному провадженні фактичними даними, зокрема дослідженими, в ході розгляду даного клопотання, доказами, підстав для визнання яких недопустимими на даний час немає.

Згідно ч.2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на момент розгляду клопотання немає, а доводи, викладені слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні не знайшли свого саме повного підтвердження в ході судового розгляду.

Вчинення особою кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого, не може бути єдиною підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Не знайшли свого повного підтвердження доводи слідчого, викладені в клопотанні щодо ризиків за ст. 177 КПК України.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. При цьому, у п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення у справі «Доронін проти України» (Doronin v. Ukraine), пп. 63-64, рішення у справах «Осипенко проти України» (Osypenko v. Ukraine), заява № 4634/04, пп. 76-80, від 9 листопада 2010 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

Разом з тим, оцінюючи в сукупності тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання в м.Житомирі, а також беручи до уваги його стан здоров`я (відповідно до консультативного висновку спеціаліста у підозрюваного діагностовано хронічну подагру (а.с. 52); до виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №8318 сечосольовий діатез, ускладений лівобічною ниркової колікою (а.с. 53); до консультативного висновку травматолога синдром перевантаження медіальної колатеральної зв`язки лівого колінного суглоба. Поперечно поздовжня плоскоступість(а.с.54)), слідчий суддя вважає, що застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

В зв`язку з цим, зазначені вище обставини, на думку слідчого судді, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.176-178, 179, 186, 193-194 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 14 квітня 2019 року.

Забов`язати підозрюваного виконувати наступні обов`язки :

- прибувати на виклик слідчого, прокурора, судді;

- цілодобово не залишати житло, а саме квартру АДРЕСА_2 ,

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками по даному кримінальному провадженні.

Визначити строк дії покаладених на ОСОБА_5 обов"язків до 14 квітня 2019 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Роз"яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1