Справа № 456/1913/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/499/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 серпня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , без реєстрації, -
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого -

адвоката ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання з цивільним позовом.

Згідно з вироком, 09.03.2017 року близько 22 години ОСОБА_7 , знаходячись на території фермерського господарства «Добра корівка», що по вул. Лісова, 2 в с. Угерсько Стрийського району Львівської області, діючи умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 , наніс останньому один удар дерев`яною палицею в лобну ділянку голови, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку середнього ступеня, субдуральної гематоми в лівій гемісфері головного мозку, косий лінійний перелом лобної і скроневої кісток з переходом на верхню частину сосцевидного відростка, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.
Не погоджуючись з даним вироком, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 серпня 2018 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий покликається на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано тяжкість наслідків, що настали, а саме те, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення він став інвалідом 3 групи, спосіб заподіяння ОСОБА_11 йому тілесних ушкоджень, який свідомо битою наніс йому удар по голові, протягом досудового та судового слідства обвинуваченим не відшкодовано матеріальну та моральну шкоду. Окрім цього, на переконання апелянта, судом не враховано й дані про особу винного, який уже притягався до кримінальної відповідальності і до нього застосовувалися положення ст.75 КК України, однак ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та вчинив злочин.

Окрім цього, потерпілий вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, - вимагання, поєднане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження.

Заслухавши доповідача, потерпілого та його представника на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які вважають апеляційні вимоги безпідставними, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, в межах висунутого обвинувачення відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, відтак доводи апеляційної скарги щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого не заслуговують на увагу.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та в порушення загальних засад призначення покарання, застосував обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.
Згідно з положеннями ст. 75 КК України, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, суд вважав, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання. Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам, способу та характеру, меті й мотиву його вчинення, ступеню суспільної небезпеки скоєного, аналізу особи-винного, як у загально-соціальному аспекті, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.
Поряд з тим, ОСОБА_7 вчинив злочин проти здоров`я особи, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, оскільки посягає на найвищу соціальну цінність, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Суд першої інстанції в повній мірі не врахував дані про особу обвинуваченого, який, зокрема, в силу ст. 89 КК України не судимий, однак схильний до вчинення злочинів, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, водночас не зробив для себе відповідних висновків та вчинив знову злочин, суспільно-корисною працею не займається, та, як встановлено апеляційним судом, за час досудового слідства та судового розгляду не відшкодував заподіяну шкоду, що в сукупності з вищенаведеними обставинами дають колегії суддів підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи потерпілого про необґрунтованість застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, відтак таке звільнення пов`язане з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, та повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, яке не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а отже є явно несправедливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині застосування до ОСОБА_7 ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів приймає до уваги обставини, що згідно зі ст.65 КК України підлягають врахуванню, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, а саме те, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення потерпілий став інвалідом 3 групи, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий згідно зі ст. 89 КК України,однак схильний до вчинення злочинів, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, водночас не зробив для себе відповідних висновків та вчинив знову злочин, суспільно-корисною працею не займається, попросив пробачення у потерпілого,однак, як встановлено апеляційним судом, за час досудового слідства та судового розгляду не відшкодував останньому заподіяну шкоду, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за можливе призначити йому покарання у межах нижньої межі санкції ч. 1 ст.121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, яке має відбувати реально.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 серпня 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання рахувати з дня затримання і направлення ОСОБА_7 для відбуття покарання.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4