ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/454/19 Справа № 191/4033/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року про відмову у задоволенні клопотання адміністрації Синельниківської виправної колонії №94 та спостережної комісії при Синельниківській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 ,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації Синельниківської виправної колонії №94 та спостережної комісії при Синельниківській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання. ОСОБА_6 за час відбування покарання має лише 3 заохочення, які отримані лише за період 2016 року та у травні 2018 року, останнє лише, за чотири місяці до подання клопотання про застосування до засудженого ст. 81 КК України, не працевлаштований на виробництві установи, працює днювальним відділення, відбуває покарання за злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин, вчинені в період іспитового строку, неодноразово судимий, суд першої інстанції вважає не доведеною поведінку засудженого, яка б вказувала, що останній не тільки змінився, а й став на шлях виправлення, та прийшов до висновку, що застосування до ОСОБА_6 на цей час умовно-дострокового звільнення буде передчасним.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти рішення про застосування відносно нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений зазначає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що він весь період відбування покарання працює у відділенні установи днювальним, не має жодного стягнення, що свідчить про те, що він не порушував режим тримання в установі, а навпаки довів своє виправлення, оскільки за період відбування має три заохочення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ Синельниківська виправна колонія (№94) з 07 жовтня 2015 року та був працевлаштований в цех № 2 різноробочим, на даний час працевлаштований днювальним відділення, відбув більше 2/3 частини строку покарання.
Згідно довідки, наданої адміністрацією установи, за період відбування покарання ОСОБА_6 має 3 заохочення у вигляді подяки, а саме: 18.07.2016 року, 20.10.2016 року, 18.05.2018 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку. Стягнення відсутні (а.п. 3).
Згідно характеристики адміністрації установи від 01.10.2018 року, засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні доручених робіт, здійснює за ними належний нагляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Знай свої права та обов`язки (а.п. 2).
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано та не в повній мірі досліджено матеріали особової справи засудженого - є безпідставними. Колегія суддів вважає, що поведінка засудженого може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого заохочень є недостатнім для оцінки його ставлення до праці.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність стягнень та наявність трьох заохочень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного подання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2018 року про відмову у задоволенні клопотання адміністрації Синельниківської виправної колонії №94 та спостережної комісії при Синельниківській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4