Дата документу 23.01.2019 Справа № 335/7581/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/485/19
Єдиний унікальний № 335/7581/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 305 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 , вважає, що рішення суду незаконне, винесене з порушенням норм чинного законодавства, не відповідає фактичним обставинам справи, без врахування останньої думки лікарського закладу, в якому після експертного висновку про необхідність примусових заходів медичного характеру, довгий час проходив лікування ОСОБА_6 . Суд першої інстанції до розгляду питання примусового лікування ОСОБА_6 віднісся фактично формально. Приймаючи рішення по направленню останнього до лікарського закладу для примусового лікування суд проігнорував те, що першою метою застосування примусових заходів медичного характеру є вилікування, чи поліпшення стану здоров`я особи не тільки через медичний вплив, а й через комплекс заходів соціальної реабілітації. ОСОБА_6 на даний час не є суспільно небезпечною особою. Дану обставину підтвердила комісія лікарів-психіатрів Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1, котра 02.08.2018 року надала свій висновок за № 52-2018, відповідного якого психічний стан ОСОБА_6 змінився, набув спокійного впорядкованого характеру, знизилась суспільна небезпечність хворого, та він не являє особливої небезпеки для оточуючих. Тому висновок комісії був спрямований до Житомирського районного суду, який дослідивши всі обставини справи, 16.08.2018 року постановив замінити примусове лікування із стаціонарному типу на амбулаторну психіатричну допомогу. Про наявність висновків лікарів-психіатрів Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 від 02.08.2018 року за № 52-2018 та рішення Житомирського районного суду від 16.08.2018 року стосовно ОСОБА_6 , районний суд був повідомлений письмово, однак, проігнорував ці обставини.

Враховуючи, що ОСОБА_6 до постановки оскаржуваного рішення вже

проходив стаціонарне примусове лікування, закінчив його та відбулась заміна із стаціонарного на амбулаторне лікування саме за рішенням суду, яке є чинним, районний суд не мав законних підстав без нового належного висновку лікарів-психіатрів, знову самостійно продовжувати стаціонарне примусове лікування з посиланням на вже виконанні рекомендації судово-психіатричної експертизи. Приймаючи рішення про направлення ОСОБА_6 на примусове лікування до стаціонарного закладу суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 92 КК України, згідно з якою окрім стаціонарного примусового лікування, законодавство передбачає і примусове лікування амбулаторно. Вважає, що під час розгляду справи суд зобов`язаний був залучити до участі в судовому процесі і лікарів Житомирської психіатричної лікарні, в якій довгий час лікувався його підзахисний, та з урахування саме думки та висновку лікарів приймати рішення. Просить змінити ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 , змінивши примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 2-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Запорізької області ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру задоволено.
Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Зарічани, Шосе Бердичівське, 3.

З матеріалів справи вбачається, що в березні 2017 року у місті Запоріжжя ОСОБА_6 вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 на вчинення контрабандного переміщення до міста Ростов-на-Дону Російської Федерації та передання невстановленій слідством особі психотропної речовини амфетаміну в особливо великих розмірах, шляхом її пересилання міжнародним поштовим сполученням. На виконання спільного злочинного наміру, в березні 2017 року ОСОБА_6 , обладнавши орендований ним будинок АДРЕСА_2 усім необхідним приладдям та пристроями, маючи спільний з ОСОБА_12 умисел на вчинення контрабанди психотропної речовини, виготовив порошкоподібну речовину масою 195,147 г з вмістом амфетаміну, яку у подальшому ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 , з метою приховання від митного контролю, запаяли в три прозорі скляні колби, які у свою чергу помістили всередину трьох туб з силіконовим герметиком «Ceresit Universal CS-24».
Продовжуючи свій злочинний умисел, з метою приховання факту пересилання психотропної речовини, вказані туби разом з іншими тубами з герметиком та монтажним клеєм, а також монтажним пістолетом для туб, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою, запакували у фірмову коробку ПАТ «Укрпошта».
28 березня 2017 року ОСОБА_12 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та маючи злочинний умисел на вчинення контрабандного переміщення до Російської Федерації психотропної речовини амфетаміну у особливо великих розмірах, шляхом їх пересилання міжнародним поштовим сполученням, оформив у відділенні поштового зв`язку Запоріжжя-5 ПАТ «Укрпошта», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, пр.Соборний, буд. 133, міжнародне поштове відправлення №CP690454998UA, заповнивши власноруч супровідні документи на вказане відправлення - бланк супровідної адреси форми СР 71, а також три примірники митної декларації форми CN 21.
При цьому усвідомлюючи злочинність своїх намірів, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , приховав свої справжні установчі дані, зазначивши у вищевказаних супровідних документах вигадані адресу та прізвище відправника. Також, вигадані установчі дані відправника ОСОБА_12 власноруч написав на фірмовій коробці «Укрпошти» міжнародного поштового відправлення № СР690454998UА, в яку ним разом з ОСОБА_6 було упаковано виготовлену останнім порошкоподібну речовину з вмістом амфетаміну, після чого вказану коробку зазначені особи передали співробітникам відділення поштового зв`язку Запоріжжя-5 ПАТ «Укрпошта», розташованому за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.133 для відправлення до міста Ростов-на-Дону Російської Федерації та передання невстановленій слідством особі, сплативши вартість доставки.
В той же час, довести свій злочинний умисел на контрабанду психотропної речовини в особливо великих розмірах ОСОБА_6 разом з ОСОБА_12 не змогли, у зв`язку з тим, що о 16 годині 55 хвилин 28.03.2017 року співробітниками УСБУ в Запорізькій області було проведено огляд місця події - приміщення відділення поштового зв`язку Запоріжжя-5 ПАТ „Укрпошта», розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр.Соборний, буд.133, під час якого було вилучено міжнародне поштове відправлення №СР690454998UА, всередині якого виявлено приховану порошкоподібну речовину у кількості 195,147 г.
Згідно висновку експерта №7-564 від 13.04.2017, вилучена 28.03.2017 під час огляду місця події в міжнародному поштовому відправленні №СР690454998UА порошкоподібна речовина вагою 195,147 г містить у своєму складі психотропну речовину - амфетамін масою114,92 г в перерахунку на основу.
Відповідно до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №770 від 06.05.2000, амфетамін відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено.
Згідно Таблиці №2 «Невеликі, великі, та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 № 634), психотропна речовина амфетамін у кількості більше 15 г. становить особливо великий розмір.
Вказані дії ОСОБА_13 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст. 305 КК України, як закінчений замах на контрабанду психотропної речовини у особливо великих розмірах, тобто її переміщенні через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, за попередньою змовою групою осіб.
Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 може мати розлад психічної діяльності, у зв`язку з чим було проведено ряд судово-психіатричних експертиз. Згідно висновку експерта № 239 від 22.05.2017 року, амбулаторна судово-психіатрична експертна комісія рекомендувала проведення стаціонарної експертизи ОСОБА_6 . Згідно висновку експерта № 140 від 27.07.2017 року стаціонарної судово-психіатричної експертизи - ОСОБА_6 на момент огляду виявив ознаки тимчасового розладу психічної діяльності у вигляді гострого поліморфного психотичного розладу, в зв`язку з чим потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричному закладі зі звичайним наглядом.
27.06.2017 року змінено порядок досудового розслідування в кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 і продовжено його згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК України. 28.08.2017 року ОСОБА_6 госпіталізовано до Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1, розташованої за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Зарічани, Шосе Бердичівське, буд. 3, з діагнозом: розлад особистості змішаного типу (експансивно - шизоїдного) з галюцинаційними включеннями, та до теперішнього часу він перебуває на лікуванні у вказаному закладі.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, застосовуючи до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст.15, ч.3 ст.305 КК України, який на теперішній час перебуває в стані неосудності, а тому він не підлягає притягненню до кримінальної відповідальності, проте, ОСОБА_6 , як особа, що вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст.15, ч.3 ст.305 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії злочину особливої тяжкості, потребує примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, про що свідчить висновок судово-психіатричного експерта № 140 від 27.07.2017 року.
Однак, з таким висновком суду неможливо погодитись виходячи з наступного.
Ст. 94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).
Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи. Характер психічного захворювання, його форма, глибина, стійкість, особливості психічного стану і поведінки в період вчинення суспільне небезпечного діяння є провідною ознакою, яка визначає суспільну небезпеку психічно хворого. Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст.12 КК України про класифікацію злочинів. Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку: а) суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; б) психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих.
Згідно зі п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
Пунктом 8 вищезазначеної постанови зазначено, що з огляду на вимоги статей 19, 94 КК України, до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Не зважаючи на вищевказані рекомендації Верховного Суду України, суд першої інстанції до розгляду питання примусового лікування ОСОБА_6 віднісся фактично формально. Приймаючи рішення по направленню останнього до лікарського закладу для примусового лікування суд проігнорував те, що першою метою застосування примусових заходів медичного характеру є вилікування, чи поліпшення стану здоров`я особи не тільки через медичний вплив, а й через комплекс заходів соціальної реабілітації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 вже піддавався примусовому лікуванні в лікарському закладі Житомирській обласній психіатричній лікарні № 1 із 26.02.2018 року по 16.08.2018 року, а на лікуванні у вказаній психіатричній лікарні перебував взагалі із 03.10.2017 року.

За висновком комісії лікарів-психіатрів Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1, котра 02.08.2018 року надала свій висновок за № 52-2018, психічний стан ОСОБА_6 змінився, набув спокійного впорядкованого характеру, знизилась суспільна небезпечність хворого, та він не являє особливої небезпеки для оточуючих. Висновок комісії був спрямований до Житомирського районного суду, який дослідивши всі обставини справи, 16.08.2018 року постановив замінити примусове лікування із стаціонарному типу на амбулаторну психіатричну допомогу.

Про наявність висновків лікарів-психіатрів Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 від 02.08.2018 року за № 52-2018 та рішення Житомирського районного суду від 16.08.2018 року стосовно ОСОБА_6 , Орджонікідзевський районний суд був повідомлений письмово, однак, проігнорував ці обставини.

П.16 постанови Пленуму ВСУ передбачено, що не можна застосовувати примусові заходи медичного характеру, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, чи захворіла на психічну хворобу після вчинення злочину, до винесення судом ухвали одужала, або її психічний стан змінився настільки, що вона перестала бути небезпечною для себе чи для інших осіб.

В супереч вищевказаним рекомендаціям постанови Пленуму ВСУ, суд першої інстанції незаконно залишив поза увагою висновки лікарів Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 та рішення Житомирського районного суду від 16.08.2018 року стосовно відсутності необхідності в примусовому стаціонарному лікуванні ОСОБА_6 та у відсутності у нього суспільної небезпеки.

Слід зауважити, що госпіталізація до психіатричного закладі може бути застосована судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і за своїм психічним станом потребує тримання у психіатричному закладі. Якщо особа не потребує госпіталізації до психіатричного закладу, їй можливе застосування амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Враховуючи, що ОСОБА_6 до постанови оскаржуваного рішення вже проходив стаціонарне примусове лікування, закінчив його та відбулась заміна із стаціонарного на амбулаторне лікування саме за рішенням суду, яке є чинним, суд не мав законних підстав без нового належного висновку лікарів-психіатрів, знову самостійно продовжувати стаціонарне примусове лікування з посиланням на вже виконанні рекомендації судово-психіатричної експертизи.

Крім того, відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом за заявою представника психіатричного закладу. В даному випадку судові справи, щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, розглядаються обов`язково в присутності лікаря-психіатра або представника закладу з надання психіатричної допомоги (ст.22 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Отже, приймаючи рішення про направлення ОСОБА_6 на примусове лікування до стаціонарного закладу суд першої інстанції не врахував вимоги ст.92 КК України, також суд зобов`язаний був залучити до участі в судовому процесі і лікарів Житомирської психіатричної лікарні, в якій довгий час лікувався ОСОБА_6 та з урахування саме думки та висновку лікарів приймати рішення.

На підставі ст. 404 КПК України, суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду зміні.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року, якою застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, змінити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: