Справа № 357/2879/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі судового засідання № 5 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, угоду про примирення у судовій справі з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дібрівка Тетіївського району Київської області, громадянина України, не працюючого, неодруженого,з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2019 року, близько 05 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу будинку № 1/42 по вул. Олеся Гончара в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, переслідуючи злочинний намір, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, вирішив заволодіти майном потерпілого ОСОБА_4 , а саме мобільним телефоном марки «LG K10 LTE», чорного кольору вартістю 1665 гривень та грошовими коштами в сумі 600 гривень.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна з правої кишені куртки, в яку був одягнений потерпілий ОСОБА_4 , відкрито заволодів викрав належний останньому мобільний телефон марки «LG K10 LTE», чорного кольору вартістю 1665 гривень та грошовими коштами в сумі 600 гривень, після чого зник з місця вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 2 265 гривень.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Між сторонами кримінального провадження - потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 досягнуто та підписано угоду про примирення від 15 березня 2019 року, яку подано під час виконання вимог ст.. 314 КПК України, за змістом якої обвинувачений повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 , за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, у вигляді штрафу на користь держави розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.
В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 після роз`яснення йому суті обвинувачення, визнав свою вину у скоєнні інкримінованого злочину за ч. 1 ст. 186 КК України. Також пояснив суду, що розуміє права, надані йому законом, угоду укладає добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди зрозумілі, готовий виконати умови угоди та понести визначене в ній покарання. Просив затвердити зазначену угоду.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 просив затвердити угоду про примирення та заявив, що зазначену угоду укладено добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену в угоді міру покарання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення , суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право затвердити угоду про примирення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468, ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.
Судом встановлено, що дана угода про примирення за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 471 КПК України.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, віднесений до злочину середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.
Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.
Крім того, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме: можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.
Потерпілому ОСОБА_4 відповідно до умов угоди роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме: можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення. Виходячи з умов угоди, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, потерпілому зрозумілі.
Також, в даній угоді відсутні підстави для відмови в її затвердженні, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, сторони та інші учасники процесу не заперечують проти затвердження даної угоди.
Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам і загальним засадам призначення покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування завданого злочином збитку.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченогої, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про примирення між сторонами кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України і ухвалення обвинувального вироку.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Судові витрати відсутні.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.314, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395, 468, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 15.03.2019 року про примирення, між сторонами судового провадження потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч 1 ст. 186 КК України.
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити узгоджену сторонами в угоді про примирення міру покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді штрафу на користь держави розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувати.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «LG K10 LTE», який знаходиться на зберіганні у потерпілого залишити потерпілому ОСОБА_4 , договір № від 15.02.2019 року ПТ «Найкращий ломбард», CD-диск з відеозаписами з камер відеоспостереження від 15.02.2019 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.3 ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1