У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.03.2019 Справа №607/2470/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000296 від 28 січня 2019 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , котрий має на утриманні двох малолітніх дітей, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , працюючи з 27 жовтня 2017 року на посаді інспектора відділу діяльності груп реагування управління превентивної діяльності патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являвся особою, уповноваженою на виконання функцій держави - поліцейським. Відповідно до витягу з наказу начальника Головного управління поліції Національної поліції України №289 о/с від 7 листопада 2017 ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції на підставі п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

7 листопада 2017 року ОСОБА_3 під розписку отримав особисту трудову книжку, військовий квиток та витяг з наказу про звільнення.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_3 до 1 квітня 2018 року повинен був подати щорічну декларацію за 2017 рік.

Однак, після звільнення 7 листопада 2017 року з посади поліцейського взводу №1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Тернопіль» ГУ Національної поліції в Тернопільській області у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої абз.2 ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», а саме щорічної декларації за 2017 рік.

В подальшому ОСОБА_3 , будучи суб`єктом декларування, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, достовірно знаючи про необхідність подання щорічної декларації за 2017 рік, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, будучи ознайомленим з наказом про звільнення, отримавши під розписку вказаний наказ з трудовою книжкою та підписавши зобов`язання про дотримання положень антикорупційного законодавства, в порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону «Про запобігання корупції», маючи всі необхідні умови та технічні можливості, а саме, маючи сертифікат електронного цифрового підпису у Акредитованому центрі сертифікації ключів, не подав у період з 01 січня 2018 по 01 квітня 2018 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, шляхом заповнення такої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні описаного в обвинувальному акті кримінального правопорушення визнав в повному обсязі.

По суті провадження заявив, що в період з 2009 року по 2017 рік працював в органах внутрішніх справ на різних посадах. В 2017 році звільнився за власним бажанням. Про обов`язок подати декларацію після звільнення був повідомлений письмово.

Декларацію, про яку йдеться в обвинуваченні, у встановлений строк не подав умисно.

Разом з тим, 5 лютого 2019 року він виконав свій обов`язок і подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, шляхом заповнення такої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції. Жодних зауважень щодо неї йому ніхто не висловлював.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ст. 366-1 КК України, як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього за ст. 336-1 КК України у зв`язку із дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК України, оскільки, він вперше притягається до кримінальної відповідальності за злочин невеликої тяжкості, від якого не настало тяжких наслідків, після вчинення злочину ОСОБА_3 щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, яке виявилось в тому, що він надав слідчому на першу вимогу документи, відповідав на питання слідчого, не намагаючись чогось приховати або уникнути, вчасно і беззаперечно прибував на вимогу слідчого та суду, подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави за 2017 рік.

Обвинувачений ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити, при цьому суду повідомив, що він усвідомлює той факт, що закриття кримінального провадження на підставі ст. 45 КК України носить нереабілітуючий характер.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження з приводу заявленого прокурором клопотання, дослідивши матеріали провадження, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину, повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно ст. 12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_3 класифікується , як злочин невеликої тяжкості.

Відповідно до примітки до ст. 45 КК України, злочин вчинений ОСОБА_3 , а саме злочин, передбачений ст. 366-1 КК України не належить до корупційних.

Згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність - ч.1 ст.285 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула шкоду.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочин невеликої тяжкості, визнав себе винуватим та щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, шкода його діями не завдана, декларацію після звільнення за 2017 рік подав, з врахування того факту , що у нього на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, суд приходить до переконання, що наявні всі обов`язкові підстави, передбачені ст. 45 КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-1 КК України з підстав, передбачених ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження відносно нього - закриттю.

На підставі ст.ст.12,45 КК України, керуючись ст.ст.285,286,288 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-1 КК України на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000296 від 28 січня 2019 року за даним фактом - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1