УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого з ОВС 6-го ВРКП СУ ФР Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000182, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України,
в с т а н о в и в:
25 липня 2018 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва поштою надійшло клопотання старшого слідчого з ОВС 6-го ВРКП СУ ФР Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна (відповідно до переліку, зазначеного в клопотанні), тимчасово вилученого 19 липня 2018 року під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року у справі № 761/27136/18 (провадження № 1-кс/761/18451/2018), у кримінальному провадженні № 0000182, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що СУ ФР Офісу великих платників податків ДФС здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000182, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України.

На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна (відповідно до переліку, зазначеного в клопотанні), тимчасово вилученого 19 липня 2018 року під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року у справі № 761/27136/18 (провадження № 1-кс/761/18451/2018), оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, інформацію щодо фінансово-господарської діяльності підприємств, у тому числі ПАТ «ОДЕСЬКИЙ КОРОВАЙ», або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а виявлені та вилучені грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом.
У судове засідання слідчий ОСОБА_4 , будучи завчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Представник ОСОБА_7 , яка є власником квартири, в якій було проведено обшук, адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що майно (відповідно до переліку, зазначеного в клопотанні), тимчасово вилучене 19 липня 2018 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , не має жодного доказового значення для кримінального провадження № 0000182 від 14 липня 2015 року.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення представника власника майна ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно, на яке слідчим планується накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, інформацію щодо фінансово-господарської діяльності підприємств, у тому числі ПАТ «ОДЕСЬКИЙ КОРОВАЙ», або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а виявлені та вилучені грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом, у зв`язку з чим клопотання про застосування такого обмежувального заходу як арешт майна (відповідно до переліку, зазначеного в клопотанні), тимчасово вилученого 19 липня 2018 року під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року у справі № 761/27136/18 (провадження № 1-кс/761/18451/2018), не підлягає задоволенню.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на неприбуття в судове засідання слідчого, який звернувся до суду з відповідним клопотанням, та/або іншого слідчого, який входить до складу слідчої групи (чи прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні), що дає підстави для висновку, що питання про застосування такого обмежувального заходу як арешт тимчасово вилученого майна втратило актуальність для органу досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС 6-го ВРКП СУ ФР Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_4 , погодженого з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000182, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1