ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/570/19 Справа № 197/975/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання ДУ Широківський виправний центр №75 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого, -

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року, відмовлено в задоволенні подання ДУ Широківський виправний центр №75 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
Мотивуючи прийняте рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_5 засуджений в 2013 році до позбавлення волі, з 29 січня 2013 перебував у Дніпровській УВП №4, характеризувався посередньо, з 14 травня 2014 перебував у ДУ «Жовтоводська ВК №26», характеризувався позитивно, мав два заохочення та одне стягнення, яке погашено з спливом часу, з 19 вересня 2016 відбуває покарання в ДУ "Широківський виправний центр №75", характеризується позитивно, має два заохочення, але при цьому засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, оскільки працевлаштований не був, згідно з вироком повинний відшкодовувати потерпілій моральну шкоду, але жодних заходів по відшкодуванню шкоди не вчиняв, що свідчить про відсутність розкаяння у вчиненому.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу про задоволення подання ДУ Широківський виправний центр №75 про умовно дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений посилається на те, що станом на 15 листопада 2018 року не відбута ним частина покарання складала 1 рік 8 місяців та 5 днів, тобто ним відбута більше 2/3 строку покарання, призначеного судом. Окрім того, у вчиненому він щиро розкаявся, під час відбування покарання працював, мав 4 заохочення та 1 стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, за місцем відбування покарання характеризується позитивно. При цьому, вказує, що позбавлений можливості самостійно перераховувати кошти потерпілій, оскільки будь-яких постанов державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату та інший дохід боржника на адресу установ виконання покарань не надходило, що свідчить про те, що потерпіла в установленому порядку законом не звернулася до органів виконавчої влади.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який просив задовольнити його скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин. Умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

На підставі ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, врахував, поведінку засудженого ОСОБА_5 на протязі всього часу відбування ним покарання, тяжкість скоєних ним злочинів, його відношення до скоєнного і наслідків, шкоду спричинену потерпілій не відшкодував, що загалом не є позитивним у розумінні переконливості в його сумлінній поведінці і ставленням до праці, та не доводить його виправлення, тому, відповідно до вимоги ч.2 ст. 81 КК України, суд дійшов обґрунтованого і законного висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення та наявності сумлінної поведінки, та на цей час не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Посилання засудженого в скарзі, що він у вчиненому розкаюється, позитивно характеризується, потерпіла не звернулася до державного виконавця за стягненням з нього шкоди, на його заробітну плату, колегія суддів не вважає достатньо переконливими для доведення засудженим свого виправлення та наявності сумлінної поведінки, оскільки активних дійових проявів дійсного каяття у вчиненому згідно матеріалів провадження засудженим не встановлено, і підтвердженням цього є саме посилання на причини не відшкодування ним спричиненої шкоди потерпілій відсутність примусового стягнення, тому зазначені засудженим обставини, оцінюються у сукупності з іншими встановленими обставинами щодо його поведінки загалом, і в цьому випадку не є переконливими і достатніми для доведеності його виправлення.
Відповідно до ч.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_5 під час всього відбування покарання є зразковою та свідчить про становлення його на шлях виправлення, та обґрунтовано і справедливо відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, тому в задоволенні апеляційної скарги засудженому слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання ДУ Широківський виправний центр №75 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4