Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9639/18
У Х В А Л А

11 грудня 2018 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про відвід прокурора,-

встановив :

До слідчого судді надійшло клопотання про відвід прокурору процесуальному керівнику у кримінальному провадженні № 0001998, старшому групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у цьому провадженні, заступнику Генерального прокурора ОСОБА_6 від участі у кримінальному провадженні № 0001998. Заяву мотивує тим, що генеральною прокуратурою України з 2015 року до 10.10.2017 розслідувалось кримінальне провадження № 0001998 від 25.09.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 197-1 КК України. 10.10.2017 заступник Генерального прокурора України ОСОБА_6 доручив подальше розслідування вказаного кримінального провадження слідчим слідчого відділу прокуратури Черкаської області. 11.10.2017 заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_7 в незаконний спосіб призначив ОСОБА_6 прокурором у кримінальному провадженні, якому доручив процесуальне керівництво досудовим розслідуванням. А вже 12.10.2017 заступник Генерального прокурора України ОСОБА_6 підписав письмову підозру щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1ст. 364 (у редакції Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом від 15.04.2008 № 270-УІ), ч. З ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 (у редакції Закону від 07.05,2008), ч, 2 ст, 28, ч. ч. 1, 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 28, ч. З ст. 197-1, ч. З ст. 358 (у редакції Закону від 07 05.2008), ч. З ст. 27, ч. З ст, 209 (у редакції Закону від 16.01.2003 № 430-ІУ зі змінами, внесеними згідно із Законом вій 18.05.2010 № 2258-VI), ч. 2 ст, 209 (у редакції Закону від 16.01.2003 № 430-ІУ зі змінами, внесеними згідно із Законами від 18.05.2010 № 2258-У1, від 15.11.2011 № 4025-VI) КК України. 13.10.2017, наступного дня після підписання повідомлення про підозру, за відсутності будь-яких підтверджень про отримання цього повідомлення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 виніс постанову про оголошення ОСОБА_5 в розшук. 17.10.2017 заступник Генерального прокурора ОСОБА_6 подав до Придніпровського районного суду м. Києва клопотання про надання дозволу на затримання ОСОБА_5 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. І вже 19.10.2017 ухвалою слідчого судді цього суду ОСОБА_8 надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 . 08.11.2017 заступник Генерального прокурора ОСОБА_6 подав до Оболонського районного суду м. Києва клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001998. Згідно зі ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права та законність. Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За ст. 9 КПК України під час кримінального провадження прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Підстави для відводу прокурора визначено у ст. 77 КПК України. Зокрема, прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні, якщо існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості. У кримінальному провадженні № 0001998 існують обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора ОСОБА_6 та свідчать про зацікавленість, що є підставою для його відводу від участі у кримінальному провадженні. По-перше, 26.09.2018 заступник Генерального прокурора ОСОБА_6 прийняв чергове процесуальне рішення у формі постанови про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001998 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України. Це рішення оскаржено слідчому судді в порядку ст. 303 КПК України. 25.10.2018 слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_9 скасував незаконну постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 від 26.09.2018 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001998. Ухвала слідчого судді ОСОБА_9 від 25.10.2018 про скасування постанови від 26.09.2018 про зупинення досудового розслідування містить докази того, що розшук ОСОБА_5 , заступник Генерального прокурора ОСОБА_6 оголосив незаконно. Так, слідчий суддя ОСОБА_9 у судовому засіданні встановив низку беззаперечних фактів, які в подальшому не потребують доказування. Ці факти констатовано в ухвалі названого слідчого судді від 25.10.2018: «... до 20.10.2017 ОСОБА_5 не мав статусу підозрюваного.Повістка про виклик ОСОБА_5 до Генеральної прокуратури України на 14 год. 13.10.2017 р. з відміткою на зворотній стороні про те, що повістку вручити неможливо з певних причин, не свідчить про те, що ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного, тому що особа, яка намагалася вручити повістку, не вручала йому повідомлення про підозру і, крім того у цій відмітці не зазначено ні прізвища, ні посади цієї особи. Повістка про виклик ОСОБА_5 як свідка на 09 год. ЗО хв. 12.10.2017р. доставлена за вказаною у відправленні адресою після 17 години цього дня, що не може бути належним повідомленням про виклик.... постанову про оголошення розшуку підозрюваного винесено 13.10.2017 року, хоча на дату винесення цієї постанови ОСОБА_5 : а) не набув статусу підозрюваного, б) не був належно повідомлений про виклик до слідчого, прокурора. Вказане дозволяє дійти до однозначного висновку, що станом на момент оголошення його розшуку ОСОБА_5 не був підозрюваним попри те, що розшук може застосовуватися до підозрюваного/обвинубаченого». Отже, слідчий суддя ОСОБА_9 визнав незаконною постанову ОСОБА_6 про зупинення досудового розслідування від 26.09.2018 саме на підставі того, що розшук ОСОБА_5 13.10.2017 оголошено незаконно, з порушенням кримінального процесуального закону. Відповідно до приписів ст. 533 КПК України ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України. Наведене переконливо доводить, що постанова про оголошення ОСОБА_5 в розшук від 13.10.2017 є незаконною, оскільки до особи, яка не має процесуального статусу підозрюваного, застосовано неналежну правову процедуру (розшук), що є неприпустимим з огляду на ст. 2 КПК України та загальні засади кримінального провадження. Крім того, відповідно до витягу з ЄРДР щодо руху кримінального провадження, отриманого від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 під час розгляду клопотання ОСОБА_6 про здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_5 , відомості про оголошення ОСОБА_5 в розшук 13.10.2017 взагалі не вносилися до ЄРДР, що також є порушенням кримінального процесуального закону та підставою для скасування постанови про оголошення в розшук від 13.10.2017. Слідчий суддя ОСОБА_9 в ухвалі від 25.10.2018 встановив, що станом на 13.10.2017 ОСОБА_5 не мав статусу підозрюваного. Однак ще 12.10.2017, без отримання належного підтвердження про отримання ОСОБА_5 повідомлення про підозру до ЄРДР були внесені відомості про набуття мною статусу підозрюваного, то суперечить приписам КПК. Таким чином, як станом на 12.10.2017. так і станом на дату подання цієї скарги, у слідчого чи прокурора у кримінальному провадженні №0001998 взагалі відсутні правові підстави для внесення до ЄРДР відомостей про повідомлення ОСОБА_5 про підозру та відомостей про нібито набуття ним статусу підозрюваного. Відтак внесені до ЄРДР відомості щодо дати та часу повідомлення ОСОБА_5 про підозру у кримінальному провадженні № 0001998 не відповідають дійсності. 09.10.2018 слідчий Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 підписав повістку про виклик ОСОБА_5 на допит як свідка на 12.10.2017, тобто саме на день підписання ОСОБА_6 повідомлення про підозру. Ця повістка надіслана з порушенням вимог ч. 8 ст. 135 КГІК України - ОСОБА_5 у будь-якому разі не зміг би отримати її за 3 доби до виклику. Саму ж повістку від 09.10.2017 адвокатське об`єднання «Ренат Кузьмін та Партнери» отримало лише 12.10.2017 після 17 год., тобто коли визначений для допиту час сплинув. Отже, у день складення повідомлення про підозру, тобто 12.10.2017, особисто ОСОБА_5 ніхто його не вручав. У матеріалах кримінального провадження № 0001998 містяться опис вкладення та фіскальний чек від 13.10.2017 про нібито направлення ОСОБА_5 , повідомлення про підозру поштовим зв`язком за зареєстрованим місцем проживання (цінний лист з описом вкладення). Проте будь-які відомості, що мало місце отримання адресатом цього поштового відправлення з повідомленням у спосіб, визначений кримінально-процесуальним законом, відсутні. Лише факт направлення поштою повідомлення про підозру не є доказом належного вручення особі повідомлення про підозру. За логікою ст.ст. 135,136,278 КПК України лише після отримання розпису особи про отримання письмового повідомлення про підозру або поштового відправлення з цим повідомленням слідчий, прокурор мають право внести відомості до ЄРДР про дату, час повідомлення про підозру і правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Проте у кримінальному провадженні відомості про набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного до ЄРДР внесені вже 12.10.2017 і без будь-яких документальних підтверджень про отримання особою повідомлення про підозру. А для того, щоб надати своїм протиправним діям бодай якогось вигляду «законності», повідомлення про підозру від 12.10.2017 разом з повісткою від 13.10.2017 про виклик ОСОБА_5 на допит 17.10.2017 у якості підозрюваного було надіслано на адресу адвокатського об`єднання «Ренат Кузьмін та Партнери», адвокати якого здійснюють захист ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні. Відповідно до даних сайту ПАТ «Укрпошта» цінний лист з описом вкладення №930 разом з повісткою про виклик та повідомленням про підозру вручений уповноваженій особі АО «Ренат Кузьмін та партнери» лише 20.10.2018. Крім цього, повісткою від 12.10.2017 ОСОБА_5 намагались викликати на 13.10.2017 для проведення допиту, проте цієї повістки він взагалі не отримував, не знав та не міг знати про її існування, а дізнався про неї лише після ознайомлення адвоката ОСОБА_4 з матеріалами кримінального провадження, де міститься копія такої повістки. Такий виклик є протиправним, а його мета - штучне створення обставин нібито ухилення особи від слідства. 13.10.2017 постановою заступника Генпрокурора ОСОБА_6 . ОСОБА_5 оголошено в розшук попри те, що у жоден з передбачених ст. 278 КПК України спосіб повідомлення про підозру від 12.10.2017 у кримінальному провадженні №0001998 станом на 13.10.2017 йому так і не було вручено, а він не набув статусу підозрюваного. Недотримання органом досудового розслідування вимог ст.ст. 135, 136, 278 КПК України щодо вручення письмового повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0001998, порушення порядку внесення відомостей до ЄРДР, порушення порядку виклику до слідчого, прокурора призвело до винесення 13.10.2017 незаконної постанови про оголошення ОСОБА_5 в розшук, що у свою чергу спричинило негативні наслідки для кримінального провадження у вигляді порушення конституційних прав та свобод ОСОБА_5 зокрема шляхом прийняття незаконних процесуальних рішень слідчими та прокурорами під час досудового розслідування, надання слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси 19.10.2017 дозволу на його затримання, внесення заступником ОСОБА_12 клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому незаконно та безпідставно оголошено розшук особи, що не є підозрюваним. Європейський суд з прав людини прийняв скаргу ОСОБА_5 за цими обставинами По-друге, прокуратурою Черкаської області розслідувались кримінальні провадження № 0000023, № 0000252 та № 0000713 щодо розкрадання державних коштів в особливо великих розмірах головою ОСОБА_13 та службовими особами Апеляційного суду Черкаської області, за фактами винесення суддями завідомо неправосудних рішень та інш. За вказівкою ОСОБА_6 всі ці справи були безпідставно вилучені та передані до провадження Генеральної прокуратури і досі розслідуються під контролем ОСОБА_6 . Всі ці дії вчинені ОСОБА_6 з метою впливати, тиснути на суддів, змушувати приймати вигідні рішення для Генеральної прокуратури з можливістю погрожувати їм притягненням до кримінальної відповідальності за не виконання вказівок. Факти втручання ОСОБА_6 у хід досудового розслідування кримінальних проваджень, у тому числі щодо голови Апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_14 стали предметом обговорення у випуску № 230 телепрограми « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що вийшов на телеканалі «24 канал». Так, керівник департаменту ГПУ ОСОБА_15 вказує на те, що ОСОБА_16 втручався в роботу слідчих у справі щодо голови Апеляційного суду Черкаської області на виконання вказівки Генерального прокурора ОСОБА_17 . Незаконні втручання заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 констатовані і в рішенні Верховного Суду від 05.03.2018 у справі № П/9901/38/18 800/485/17, в якому зазначено, що ОСОБА_6 надав начальнику Департаменту спеціальних розслідувань ГПУ Горбатюку письмову вказівку, викладену у листі від 13.07.2017 з вих. № 03/1-705вн-17, з приводу передачі у строк до 17.07.2017 матеріалів кримінального провадження № 0000023, зазначаючи, що вказівка надається на виконання вказівки Генерального прокурора ОСОБА_17 та з метою встановлення наявності достатніх доказів для повідомлення про підозру Голові Апеляційного суду Черкаської області Бабенку. 19.09.2018 адвокатом ОСОБА_4 на ім`я Начальника управління спеціальних розслідувань ГПУ ОСОБА_15 подано адвокатський запит з метою підтвердження викладених ним фактів щодо надання йому незаконних вказівок ОСОБА_6 та ОСОБА_17 . Листом від 01.11.2018 за № 23-34263-15 ОСОБА_15 підтвердив, що керівництвом Генеральної прокуратури, в тому числі ОСОБА_6 , у кримінальних провадженнях № 0000023, № 0000252 та № 0000713, в яких перевірялася правомірність дій керівництва та суддів Апеляційного суду Черкаської області, приймалися окремі рішення та вчинялися дії, що не відповідали положенням кримінального процесуального закону, не гуртувалися на матеріалах кримінального провадження, були не вмотивованими та необгрунтованими, зокрема щодо зміни прокурора та слідчого, витребування матеріалів кримінального провадження, доручення розслідування у ньому іншому підрозділу. Такі неправомірні дії оскаржувалися слідчими Генеральному прокурору, Раді прокурорів, Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів, але у задоволенні скарг було відмовлено. Крім того Генеральному прокурору ОСОБА_17 подана заява про вчинення заступником Генерального прокурора ОСОБА_6 злочину в порядку ст. 214 КПК України, проте за результатами її розгляду у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено. ОСОБА_5 до Національного антикорупційного бюро України подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 343, 364 КК України, з приводу викладених вище обставин та з огляду на те, що незаконні дії щодо передачі кримінального провадження в прокуратуру Черкаської області з боку заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 та Генерального прокурора ОСОБА_17 мали місце і у кримінальному провадженні № 0001998. 08.11.2017 слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_18 зобов`язала уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України внести відомості про кримінальні правопорушення ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 19.09.2018 та розпочати досудове розслідування. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 77 КПК України прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні якщо він особисто заінтересований в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні ОСОБА_6 передано слідчим слідчого відділу прокуратури Черкаської області, останній в незаконний спосіб отримав контроль над рішеннями слідчих суддів та суддів апеляційної інстанції з метою помсти та незаконного притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність додержання вимог щодо руху процесу (процесуальні аспекти) та застосування належних процедур, що є найважливішим для забезпечення законності прийнятого рішення. Зокрема, у справі Коеме та інші проти Бельгії (22.06.2000) та в інших справах ЄСПЛ зазначає: «принцип законності кримінального процесуального права є загальним принципом права. Цей принцип передбачає наявність певних вимог щодо руху процесу, з метою забезпечення справедливого судового розгляду, який передбачає додержання принципу рівності сторін. Регламентація процесу має на меті передусім захист переслідуваної особи від можливих зловживань владою, і що, відповідно, саме захист (сторона захисту) у найбільшому ступені може постраждати від пробілів та неточностей такої регламентації». Умисне порушення вимог процесу, що спричинило грубі порушення Генерального прокурора ОСОБА_6 , потягло порушення прав ОСОБА_5 , безпідставне оголошення його в розшук обмеження особистої свободи внаслідок винесення ухвали про його затримання за відсутності статусу підозрюваного та підстав для оголошення в розшук, безперечно свідчать про упередженість ОСОБА_6 . У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, наприклад, суд вкотре нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судців. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі. Ці самі правила можна застосувати до прокурора, який має бути безстороннім та вселяти довіру. Особливо це стосується особи, яка обіймає керівну посаду в Генеральній прокуратурі України - заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 , проте неодноразове прийняття ОСОБА_6 незаконних рішень у кримінальному провадженні № 0001998, не вселяє до нього довіру, а навпаки ставить під сумнів його безсторонність та неупередженість. Наведені обставини переконливо свідчать про особисту заінтересованість ОСОБА_6 в результатах кримінального провадження, викликають сумнів в його неупередженості при прийнятті в подальшому будь-яких рішень у кримінальному провадженні та є підставою для відводу від участі у розгляді кримінального провадження № 0001998.

В судові засідання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , не з`являвся, був повідомлений належним чином. Неодноразово надсилав заяви щодо перенесення розгляду заяви з мотивів того, що він здійснює свою діяльність у м. Києві. Втім, через прийняття рішення про передачу досудового розслідування кримінального провадження до прокуратури Черкаської області з порушень правил підсудності змушений брати участь у судових засіданнях у Придніпровському районному суду м. Черкаси.

Прокурор ОСОБА_3 , яка діє згідно доручення від 26.11.2018 № 15/1/2-34844-15, заперечувала щодо задоволення заяви про відвід.

Заслухавши обґрунтування думки та пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Приписами параграфу 6 глави 3 КПК України визначений перелік осіб, яким може бути заявлено відвід. Так, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні окрім інших відвід може бути заявлено прокурору.

Відповідно до ст. 77 КПК України прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сімї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сімї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Між тим, заявлений відвід не містить належних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу прокурора, що передбачені зазначеною нормою КПК України. Заявлений відвід зводиться до незгоди з порядком проведення досудового розслідування та припущень адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про відвід прокурора щодо упередженості прокурора. Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви про відвід прокурора відсутні, оскільки викладені в заяві про відвід обставини нічим не підтвердженні, тобто заява є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.77, 81 КПК України

Враховуючи вищевикладене, слідча суддя доходить висновку, що підстави для задоволення заяви про відвід слідчих і прокурорів відсутні, оскільки викладені в заяві обставини не підтверджені, відтак, заява є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.77, 80-81 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про відвід прокурора відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1