Єдиний унікальний номер 725/2799/18
Номер провадження 1-кп/725/145/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження за №0000151 від 13 листопада 2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіки Молдова, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, з вищою світою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_7 21.11.2000 року призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та звільнений в запас в квітні 2002 року.

На підставі контракту прийнятий 01.04.2016 року на військову службу за контрактом на 3 роки з 01.04.2016 року по 31.03.2019 року.

У період часу з 01.04.2016 року по 27.04.2016 року проходив військову службу на посаді курсанта у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 04.05.2016 р. №85 ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та призначений на посаду командира міномету 2 розрахунку 1 мінометного взводу мінометної батареї даної військової частини.

Положенням ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно положення ст. 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено часткову мобілізація у тому числі в Чернівецькій області, що є підтвердженням особливого періоду, крім воєнного стану, на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, по теперішній час.

Поряд із цим, 08 серпня 2017 року близько 08 год. 00 хв. солдат військової служби за контрактом ОСОБА_7 , маючи на меті ухилитися від проходження військової служби, умисно, самовільно, без поважних причин , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 11, 16, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, залишив територію військової частини НОМЕР_3 (полова пошта НОМЕР_2 ), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що він був учасником Революції Гідності. Згодом він добровольцем проходив військову службу в НОМЕР_4 окремому штурмовому батальйоні Збройних Сил України « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та був учасником бойових дій на Сході, де отримав поранення та контузію. У 2016 році дійсно підписав контракт на 3 роки на проходження військової служби та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 був зарахований до списків особового складу військової частини, на посаду командира міномету, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . За період проходження служби він був пригнутий до адмінінстративної відповідальності за самовільне залишення військової частини, оскільки він затримався з відпустки на 1 день. Вважав, що за ввесь період проходження ним служби в вказаній військовій частині до нього ставилися упереджено з тих підстав, що він був у складі добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Це проявлялося в тому, що за період 2016 року він отримав від командування військової частини близько 6 ти доган, які не оскаржував, однак вважає їх незаконними. До своїх командирів звертався в усній формі за поясненнями та проханнями перевести його в іншу військову частину для подальшого проходження служби, однак на його заяви ніхто не реагував та жодних пояснень не надавав. Він визнає, що є військовослужбовцем та має бажання в подальшому проходити військову службу, однак вже майже рік не може потрапити на територію військової частини через те, що в нього відсутня перепустка. Військово-лікарська комісія стосовно нього прийняла помилкове рішення про те, що він придатний до військової служби, оскільки в нього було порання в ногу та контузія, які він лікував в домашніх умовах. Визнав факт залишенням ним військової частини, однак заперечував проти кваліфікації його дій як дезертирство.

Не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 його вина у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні та іншими проаналізованими та дослідженими в судовому засіданні доказами по справі.

Так, свідок ОСОБА_8 , який, будучи допитаним в судовому засіданні суду пояснив, що працює заступником командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Йому відомо, що у 2017 році ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину та з приводу цього проводилися розшукові заходи з метою встановлення його місцезнаходження та службове розслідування. Спроб повернення до військової частини ОСОБА_7 , не було здійснено. На даний час в Україні діє особливий період. Пропускний режим на територію частину здійснюється через перепустки. За відсутності перепустки можна також зайти на територію частини. Окрім цього він додав, що якщо ОСОБА_7 захоче проходити військову службу його пропустять на територію військової частини для проходження служби, однак жодної такої спроби обвинувачений не робив.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 в судовому засіданні кожен окремо суду пояснили, що на теперішній час в Україні діє особливий період. Їм відомі обставини, що військовослужбовець ОСОБА_7 у 2017 році самовільно залишив військову частину і до цього часу не повертався. Їм не відомі факти нестатутних відносин у військовій частині, упередженого ставлення до добровольців «Айдар» та притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності незаконно, в тому числі і по відношенню до обвинуваченого. Свідкам невідомі обставини спроб обвинуваченого потрапити на територію військової частини, і фактів відмови ОСОБА_7 у цьому. Крім того, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_17 охарактеризували обвинуваченого з негативної сторони, оскільки останній систематично порушував військову дисципліну.

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 будучи допитаними в судовому засіданні кожен окремо суду пояснили, що працюють у військовому госпіталі на різних посадах. У січні 2018 року обвинувачений ОСОБА_7 проходив військово-лікарську комісію та за її результатами визнаний придатним до проходження подальшої військової служби. Крім того, їм не відомо чи обвинувачений звертався за медичною допомогою до військового госпіталю.

Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 будучи допитаними в судовому засіданні суду кожен окремо суду пояснили, що обвинувачений ОСОБА_7 протягом певного періоду винаймав у них житло. Крім того їм відомо, що протягом останніх трьох років він проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 та працював по найму на різних роботах.

Свідок ОСОБА_27 , будучи допитаним в судовому засіданні суду пояснив, що є батьком обвинуваченого ОСОБА_7 , та йому відомо, що його син проходив військову службу у в/ч НОМЕР_3 та в зоні АТО. Про наміри залишити військову частину ОСОБА_7 йому не повідомляв. Його син ОСОБА_7 повідомляв йому що за місцем проходженням служби до нього ставляться упереджено, а також йому відомо що командир військової частини відмовив ОСОБА_7 у наданні відпустки для здачі заліково-екзаменаційної сесії у навчальному закладів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , в судовому засіданні пояснив, що в літку 2017 року він був черговим по КПП військової частини НОМЕР_3 та був свідком того, що у обвинуваченого ОСОБА_7 був конфлікт з військовослужбовцями даної військової частини через що за усним наказом командира його не пропускали через КПП на територію військової частини. Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_28 , оскільки його показання в судовому засідання суттєво відрізнялися від показань всіх інших свідків допитаних в судовому засіданні, та є суперечливими з іншими доказами, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 , які судом досліджені та проаналізовані під час судового розгляду. Крім того, як вбачається з інформації військової частини НОМЕР_3 від 29.11.2018 року за № 1354 ОСОБА_28 згідно наказу командира №64 від 04.04.2017 року звільнений з військової служби та з військової частини. За таких обставин суд вважає, що свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні надав суду неправдиві показання.

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 408 КК України підтверджується також наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі, а саме: повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу Військового прокурора Чернівецького гарнізону про вчинення військовослужбовцем військової чатини НОМЕР_3 солдатом ОСОБА_7 кримінального правопорушення (т.1 а.с. 5); копією витягу із наказу №85 від 04.05.2016 щодо зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_7 (т.1 а.с. 7); витягом із службової картки (т.1 а.с. 8); посвідченням УБД (т.1 а.с.9); копією військового квитка (т.1 а.с.10); копією контракту (т.1 а.с.11); копією наказу №472 від 09.10.2017 р. про проведення службового розслідування (т.1 а.с.13); копією актом службового розслідування (т.1 а.с.17-21); копією витягу з наказу №258 від 08.08.2018 про призначення службового розслідування (т.1 а.с.22); рапортом про відсутність ОСОБА_7 під час шикування на стройовому плацу (т.1 а.с.23); витягом з службової картки (т.1 а.с.24); відповідями із закладів охорони здоров`я м. Чернівці та Чернівецької області, згідно яких ОСОБА_7 в період самовільного залишення військової частини за медичною допомогою не звертався (т.1 а.с.44-72); інформацією з військового госпіталю №5198 від 28.11.2017 р. з якого вбачається, що ОСОБА_29 протягом 2016-2017 років до госпіталю за медичною допомогою не звертався (т.1 а.с.78); довідкою про проходження ВЛК №26 від 29.01.2018 р. з якої вбачається, що ОСОБА_7 був виставлений діагноз: «Здоровий» та ОСОБА_7 придатний до військової служби у високо мобільних десантних військах (т.1 а.с.81); рапортом ДОП СП Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області про вручення повістки про виклик ОСОБА_7 до ВПЧГ ЗРУ на 10:00 22.12.2017 р. (т.1 а.с. 101); викликами ОСОБА_7 до ВПЧГ ЗРУ та корінцями повісток (т.1 а.с.122-125); протоколом огляду документів від 30.11.2017 року з якого вбачається, що була оглянута особова справа ОСОБА_7 та копією особової справи ОСОБА_7 (т.1 а.с.138-141), (т.1 а.с. 142-175); копіє довідки №2/21 від 20.03.2016 ВЛК, з якої вбачається, що ОСОБА_7 придатний до військової служби за контрактом у високо мобільних військах; постановою про визнання документом від 30.11.2017 р. особової справи ОСОБА_7 (т.1 а.с. 176); рапортом від 18.12.2017 р. з якого вбачається, що ОСОБА_7 не бажає звертатися до ВПЧГ ЗРУ для проведення з останнім слідчих дій, оскільки він не довіряє прокуратурі і те, що ВЛК проходити не буде, та додаток прін-скрін з телефону, про те, що дійсно здійснювався дзвінок останньому (т.1 а.с.192-193); рапортом щодо нез`явлення ОСОБА_7 до ВПЧГ ЗРУ (т.1 а.с.207); постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31.07.2017 р. з якої вбачається, що ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-11 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням (т.1 а.с.220); протоколом огляду документів від 13 березня 2018 року журналів реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_3 (т.2 а.с.1); копіями з Журналів реєстрації вхідних документів в/ч НОМЕР_3 в яких відсутні записи про те, що протягом 2016-2017 року ОСОБА_7 звертався до командування частини (т.2 а.с. 5-17); копією витягу з книги обліку амбулаторних хворих в медичному пункті військової частини НОМЕР_2 з якої вбачається, що ОСОБА_7 04.08.2017 року звертався до лікаря та йому рекомендована консультація хірурга (т.2 а.с.61-62); з довідки військово-лікарської комісії №2/21 від 30 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_30 здоровий та придатний до військової служби за контрактом у високомобільних військах (т.2 а.с.66); з картки обстеження та медичного огляду вбачається, що ОСОБА_30 здоровий та придатний до військової служби за контрактом у високомобільних дисантних військах. (т.2 а.с.67-69).

Крім того, з відповіді військової частини НОМЕР_3 на адвокатський запит за №1281 вих. -18 від 12.11.2018 року вбачається, що пропускний режим на територію військової частини здійснюється відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 №662 від 15.12.2017 року тобто за постійними перепустками за формою приведеною в додатку №2 (т.3 а.с.113-117). Подані до суду адвокатом ОСОБА_6 виписки з карткового рахунку АТКБ «Приватбанк» ОСОБА_7 (т.3 а.с.118-135) доказового значення по даному кримінальному провадженню не мають.

Таким чином, суд критично відноситься до часткового визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.408 КК України, та розцінює це як обраний спосіб захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки покази обвинуваченого спростовуються вищенаведеними по справі доказами, а саме, показами свідків, та іншими доказами, які були досліджені судом та узгоджуються між собою.

Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_6 про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 408 КК України, оскільки на його думку особливий період в Україні діяв 210 діб і закінчився 22 серпня 2015 року з наступних підстав. Так, у відповідності до вимог Закону України від 17 березня 2014 року № 1126-УП «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час. Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18). Цей висновок узгоджується з іншими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (провадження № 61-1664св17), від 14 лютого 2018 року у справах № 131/1449/16-ц (провадження № 61-4157св18), № 727/2187/16-п (провадження № 61-3951 св 18, від 20 лютого 20 18 року у справі № 640/4439/16-ц (провадження № 61-4304 св 18), від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц, від 21 лютого 2019 року у справі № 676/2646/17 (провадження 51-7411км18).

Крім того, посилання адвоката в судовому засіданні на те, що ОСОБА_31 за станом свого здоров`я через поранення та контузію, тобто через непридатність не міг проходити військову службу за контрактом спростовується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі, зокрема, довідкою про проходження ВЛК №26 від 29.01.2018 р. (т.1 а.с.81), довідкою військово-лікарської комісії №2/21 від 30 березня 2016 року (т.2 а.с.66), карткою обстеження та медичного огляду (т.2 а.с.67-69) та іншими доказами, які були досліджені судом та узгоджуються між собою.

Таким чином, аналізуючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі і кваліфікує його дії як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, а саме вчинення дезертирства, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст.ст. 65-67 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, особу винного та його відношення до скоєного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання. Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення належить до категорії тяжких злочинів.

Судом не встановлено обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а тому не знаходить підстав для застосування відносно нього ст. 69 КК України.

Також судом враховуються і дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, проходив військову службу у 24 окремому штурмовому батальйоні Збройних сил України « ІНФОРМАЦІЯ_3 », учасник «Євромайдану», учасник бойових дій, не працює, його ставлення до скоєного, наявність на утриманні батька інваліда 3 групи, його письмова згода на подальше проходження військової служби.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, і вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67, 75,76 КК України ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України суд покладає на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази: особова справа «331» ОСОБА_7 , 4 журнали реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_3 - залишити у військовій частині НОМЕР_3 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1