Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/74/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького Апеляційного Суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
переглянула у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2018 року, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Мала Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, із базовою загальною середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не має судимості,
визнано винуватим та засуджено до покарання за: ч. 2 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць, ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим за вчинення: насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, із застосуванням фізичного насильства, щодо неповнолітньої та відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.
Кримінальні правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_9 , 20 січня 2018 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проводив своє дозвілля біля бару "Шанхай", що розташований по вулиці Перемоги, 79 в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, та запропонував своїй знайомій ОСОБА_10 , провести її додому.
Рухаючись у напрямку домоволодіння неповнолітньої, на перехресті вулиць Кірова та Макаренка в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області, у ОСОБА_9 виник умисел на вступ у статеві зносини з неповнолітньою ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій протиправний намір, шляхом вмовлянь почав пропонувати неповнолітній вступити з ним в статевий акт, на що остання відмовилась. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_9 , застосовуючи до потерпілої психологічне насильство, яке полягало у висловлюванні на її адресу нецензурних слів та погроз, а також фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні одного удару кулаком правої руки в ділянку обличчя, повалив неповнолітню ОСОБА_10 на землю та тримаючи потерпілу рукою за волосся, змусив її до оральних статевих відносин та задовольнив статеву пристрасть неприродним способом .
Крім того, ОСОБА_9 , 20 січня 2018 року, приблизно о 03 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на насильницьке задоволення своєї статевої пристрасті з неповнолітньою ОСОБА_10 , зайшов на територію нежилого домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_3 , куди забігла неповнолітня ОСОБА_10 з метою здійснити телефонний дзвінок та покликати на допомогу.
Продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс неповнолітній ОСОБА_10 один удар кулаком по обличчю та штовхнув її на землю. Після цього, користуючись своєю фізичною перевагою, відкрито для потерпілої заволодів належним їй мобільним телефоном " HUAWEI HONOR" моделі СНМ-U01, ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_2 , вартістю з урахуванням зносу 2 250 гривень 00 копійок, всередині якого знаходилось дві сім-картки, перша оператора мобільного зв`язку "МТС" № НОМЕР_3 , вартістю 25 гривень, друга сім-картка оператора мобільного зв`язку "Київстар" № НОМЕР_4 , вартістю 25 гривень. З викраденим з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій збитків на загальну суму 2 300 гривень.
Внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синця правої повіки, синця по тильній поверхні у проекції 4, 5 п`ясних кісток лівої кисті; синця по тильній поверхні у проекції 5 п`ясної кісти правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить змінити вирок суду першої інстанції, застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 положення ст. ст. 75, 104 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.
Свої вимоги мотивує наступними доводами.
Вважає занадто суворим призначене обвинуваченому покарання, та можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, із урахуванням таких обставин як: вчинення кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці, наявність постійного місця проживання у обвинуваченого, періодичних заробітків, його позитивні характеристики, відсутність судимостей.
Крім того, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував спричинену кримінальними правопорушеннями шкоду.
Просить врахувати віктимну поведінку потерпілої, яка своїми діями спровокувала обвинуваченого до вчинення злочину.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Учасниками судового провадження не оспорюється фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій.

Відтак, суд апеляційної інстанції не надає оцінки означеним обставинам, вважає винуватість ОСОБА_9 у вчиненні насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, із застосуванням фізичного насильства, щодо неповнолітньої та відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, доведеною, а кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153 КК України правильно встановленою.

Сторона захисту не погоджується із призначеним покаранням, у зв`язку із його суворістю.

Однак, дослідження матеріалів кримінального провадження надає підстав вважати доводи сторони захисту необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Вказані вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції дотримані.

Дотримані також й вимоги ст. 485 КПК України відносно встановлення обставин у кримінальному провадженні щодо неповнолітніх.

Тож, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, не навчається, безробітний, веде бродяжницький спосіб життя, проживає разом із матір`ю, однак остання не має впливу на поведінку обвинуваченого.

Крім того, встановлено та враховано, що обвинувачений має серед друзів осіб з асоціальною поведінкою, у минулому неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

Також, як те правильно враховано судом першої інстанції, обставиною, яка обтяжує обвинуваченому покарання, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі врахованих обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, та визначив покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, за сукупністю злочинів, на майже мінімальний строк, передбачений санкціями статей обвинувачення.
Із мірою призначеного покарання колегія суддів погоджується, вважає його справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, таким, що відповідає меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України.
Що відноситься до доводів обвинуваченого та адвоката з приводу недостатнього врахування судом першої інстанції особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, - вказане дійсності не відповідає.
Як убачається з вироку суду, судом враховано, при призначенні обвинуваченому покарання, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та неповнолітній вік обвинуваченого.
Аналогічно судом враховано й характеристики особи обвинуваченого, які зазначалися вище.
Посилання сторони захисту на необхідність врахування віктимної поведінки потерпілої, - також є необґрунтованими.

Судом вказаний фактор врахований, безпосередньо у вироку зазначено, що судом приймається до уваги віктимна поведінка потерпілої, яка своїми діями спровокувала обвинуваченого до злочину.

Враховуючи наведене вище, неодноразові випадки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у минулому, а також і беручи до уваги досудову доповідь про неповнолітнього обвинуваченого, згідно зі змістом якої встановлено вплив на обвинуваченого криміногенних факторів як стосунки в сім`ї та з однолітками, вживання психоактивних речовин, встановлено середній ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення, у конкретному випадку звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, - є недоцільним, таким, що не досягне виховної мети покарання.

Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката свого підтвердження не знайшли і задоволенню не підлягають, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького Апеляційного Суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3