Провадження № 1-кс/201/7602/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши за участю прокурора ОСОБА_3 , у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому просив скасувати арешт майна: квартири АДРЕСА_1 , з забороною розпоряджатися вказаною квартирою, яка належить ОСОБА_4 . Арешт був накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року у справі №201/9696/18. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що вона є власником зазначеної квартири і не є учасником будь-якого кримінального провадження, у зв`язку із чим перебування належного їй на праві власності майна під арештом порушує її права. Заявник зазначає, що збереження арешту на вказане майно перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю і є неправомірним втручанням в мирне володіння його майном з боку правоохоронних органів.

Від заявника на адресу суду 10 грудня 2018 року надійшла заява про розгляд даної справи без її участі, клопотання просила задовольнити з підстав у ньому викладених.

Слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 10 грудня 2018 року через канцелярію суду подана заява про розгляд справи без його участі, при вирішенні вимог клопотання поклався на розсуд суду.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 у судовому засіданні просив перенести судове засідання з розгляду даного клопотання, посилаючись на не ознайомлення ним із матеріалами кримінального провадження, в якому був накладений арешт на майно заявника і в якому цей прокурор є процесуальним керівником. Клопотання прокурора судом було задоволено, у справі оголошено перерву для ознайомлення прокурора ОСОБА_3 з матеріалами кримінального провадження.

Після продовження судового засідання прокурор ОСОБА_3 надав суду матеріали кримінального провадження №0000684 від 15.03.2018 року в 1 томі, аркуші якого не пронумеровані. На питання суду про те, які дії вчинялися прокурором ОСОБА_3 , як процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, прокурор відповів, що він не збирається звітувати суду про його дії в даному кримінальному провадженні, просив викликати свідків для з`ясування обставин виконання цивільно правового договору, повторно перенести судове засідання в зв`язку з тим, що він не може на цей час сформувати свою позицію у даній справі, бо не мав достатньо часу для підготовки, оскільки йому лише 10.12.2018 року було вручено повідомлення суду про необхідність явки в судове засідання тощо. У задоволенні цих клопотань прокурора судом було відмовлено, при цьому суд врахував, що кримінальне провадження № 000684 перебуває в провадженні слідчого з 15 березня 2018 року, процесуальне керівництво здійснюється Дніпропетровською місцевої прокуратурою №2 з самого почату і прокурор процесуальний керівник має можливість в будь який час, без дозволу суду, знайомитися з його матеріалами. Невиконання прокурором процесуальним керівником своїх безпосередніх обов`язків не є підставою для умисного затягування ним строків розгляду справи. У судових дебатах прокурор ОСОБА_3 пояснив, що він не може сформувати свою позицію у даній справі, оскільки у нього не було достатньо часу для ознайомлення з наданим ним же суду кримінальним провадженням № 000684.

Суд, вислухавши прокурора, дослідивши надані докази і матеріали кримінального провадження № 000684 від 15 березня 2018 року, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000684 від 15.03.2018 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і накладено арешт на нерухоме майно, житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), із забороною відчужувати та розпоряджатися квартирою за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Частиною 1 статті 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В пункті 12 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 наголошено «….слід звернути увагу на положення ст. 174 КПК, яка встановлює порядок скасування арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Зазначені учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Таким чином, ухвала про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які були присутні при розгляді питання про арешт майна, або із клопотанням про скасування арешту майна мають право звернутися ці ж учасники кримінального провадження, якщо вони не були присутні при розгляді питання про арешт майна».

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 19 лютого 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №270, належить квартира АДРЕСА_1 .

В судове засідання при розгляді питання про арешт майна 18 вересня 2018 року ОСОБА_4 судом не викликалась і не була присутньою при розгляді питання про арешт майна.

Таким чином, на підставі ч. 1 ст. 174 КПК України власник та володілець майна має право на заявлення клопотання про скасування арешту майна.

ОСОБА_4 як власник майна звернулась з клопотанням до суду про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року у справі №201/9696/18 з тієї підстави, що досудове розслідування відповідного кримінального провадження триває значний час, доказів того, що сам заявник є учасником відповідного кримінального провадження, або того, що до нього пред`явлено цивільний позов, суду надано не було.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

З ухвали суду від 18 вересня 2018 року вбачається, що арешт майна був накладений в межах кримінального провадження 000684 від 15 березня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів того, що у кримінальному провадженні заявник є підозрюваною або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також відсутність доказів того, що майно, на яке накладений арешт, визнано речовим доказом у відповідному кримінальному провадженні, жодна особа в рамках кримінального провадження протягом спливу дев`яти місяців з часу внесення відомостей до ЄРДР кримінальному провадженні №0000684 не набула статусу підозрюваного, не встановлено жодних підстав вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 98 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав збереження арешту майна заявника на цей час, у зв`язку із чим заява про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

При вирішенні клопотання судом також враховано те, що ОСОБА_4 за відповідним договором купівлі-продажу придбала квартиру у ОСОБА_8 , який був власником квартири на підставі договору дарування від 10 жовтня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 , у зв`язку з чим ОСОБА_4 є добросовісним набувачем. Добросовісність набувача презюмується, оскільки не доведено протилежне.

За ч.1 ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права. У даній справі суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для збереження арешту майна заявника, що тягне за собою необхідність скасування арешту.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справам «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_10 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності заявника, суд приходить до висновку про те, що подальше обмеження права заявника, який не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, на мирне володіння спірним майном, буде непропорційним втручанням у його право власності, тобто у його право на мирне володіння майном, яке захищено у тому числі і нормами Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і тому повинно бути припинено.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для подальшого арешту майна заявника, суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше збереження арешту майна заявника може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном заявника, що буде порушенням ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 170 - 174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року по справі № 201/9696/18, провадження 1-кс/201/5753/2018 на квартиру АДРЕСА_1 у повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1