Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

09 квітня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000846 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України на три роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком у два роки з покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 10839 грн. 96 коп; в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10000 грн. кожному та 5000 грн. - витрат на правову допомогу.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 05 листопада 2016 року близько 02 год. 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT р.н.з. НОМЕР_1 з технічними несправностями робочої гальмівної системи (зношуваність ущільнювачів (манжетів) колісного циліндру гальмівного механізму заднього правого колеса), рухаючись по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів в напрямку з м. Костопіль на м. Сарни Рівненської області, на 117 км + 53 м зазначеної дороги, після зупинки на узбіччі з лівої сторони по ходу свого руху, не впевнившись в безпечності здійснення маневру, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху автодороги, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21124-110-01 р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному напрямку по відношенню до ОСОБА_5 .

В результаті ДТП ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_10 отримали середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження з довготривалим розладом здоров`я, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання, оскільки обвинуваченого, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, звільнено не лише від основного покарання у виді обмеження волі, але й від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, звільнивши від відбування призначеного основного покарання з випробуванням - іспитовим строком у два роки з покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації. В решті вирок суду залишити без змін.

До початку апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали письмову заяву про відмову від апеляційної скарги їхнього представника-адвоката ОСОБА_8 в порядку ч. 1 ст. 403 КПК України, яка підтримана представником потерпілих в судовому засіданні.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, представника потерпілих ОСОБА_8 , який покладає вирішення апеляційної скарги на розсуд суду, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_11 , які вважають вирок законним і просять залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в поданих апеляційних скаргах і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, ряд обставин, які пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, і призначив ОСОБА_5 покарання в межах закону, належним чином вмотивувавши прияйте рішення.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді справи щодо неправильності застосування кримінального закону, зокрема, положення ст. 75 КК України, в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання, як на підставу скасування вироку та постановлення нового вироку у даному кримінальному провадженні, не є переконливими.

Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_5 звільнено від покарання на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказаний перелік покарань, до яких судом може бути застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, є вичерпним і таке покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами, у даний перелік не входить.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, судам необхідно мати на увазі, що частиною ч. 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування лише основного покарання.

Таким чином, нормою ст. 75 КК України передбачено звільнення лише від основного покарання, звільнення законом особи від додаткового покарання ст. 75 КК України не передбачено, і суд у вироку не вказав про звільнення ОСОБА_5 від додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що будь-яких складнощів при виконанні вироку щодо ОСОБА_5 в частині додаткового покарання не виникне, оскільки вказана норма, передбачена ч. 1 ст. 75 КК України, є чіткою і додаткових роз`яснень не потребує.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3