Дата документу Справа № 310/441/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/441/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/196/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинки, Сакського району, Кримської області, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2008 та 2015 року народження, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400 (три тисячі чотириста гривень) без позбавлення права керувати транспортними засобами, та звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 32500 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СК «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 9572 грн 02 коп. та моральну шкоду в сумі 478,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 1483 грн 05 копійок.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити в частині задоволення позову та повністю відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.94 КПК України. Так, на думку апелянта, суд при розгляді кримінального провадження не в повному обсязі оцінив докази, а лише обмежився їх перелічуванням, а висновки, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Крім того, як вважає апелянт, суд, в порушення п.2 ч.1 ст.411 КПК України не взяв до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки, а саме сплату обвинуваченим грошових коштів потерпілій.

Згідно з вироком суду, 16 червня 2017 року приблизно о 14 годині 50 хвилин, в світлу пору доби в м.Бердянську Запорізької області, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «ЗАЗ TF699P» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вул.Мелітопольське шосе з боку вул.Європейської в напрямку вул.Приазовської, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1, розташованого на перехресті з вул. Волонтерів.

В порушення вимог пункту 12.4 та підпункту б) пункту 12.9 Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_6 рухався в межах населеного пункту зі швидкістю 63,4-64,4 км/год, яка перевищувала дозволену.

В цей же час, на перехресті з вул.Волонтерів, по вищезазначеному нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину вул. Мелітопольське шосе переходила пішохід ОСОБА_9 , яка рухалась з правого боку ліворуч відносно напрямку руху водія ОСОБА_6 .

Попереду водія ОСОБА_6 сусідньою смугою рухався невстановлений автомобіль марки «ГАЗ», який перед нерегульованим пішохідним переходом, по якому рухалась пішохід ОСОБА_9 почав зменшувати швидкість.

Під час наближення до перехрестя з вул. Волонтерів, водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість виявити транспортний засіб, що рухався сусідньою смугою, та зменшував швидкість перед нерегульованим пішохідним переходом, порушивши вимоги пункту 18.4 Правил дорожнього руху, своєчасно не зменшив швидкість, та не зупинився, щоб переконатись що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 . В результаті наїзду пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, з якими її водій ОСОБА_6 доставив до КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання».

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 538 від 26 жовтня 2017 року, у ОСОБА_9 мали місце: «закритий крайовий відрив кісткового фрагменту внутрішньої кісточки, розрив великогомілково - туроподібної порції дельтоподібної зв`язки». Не виключена можливість утворення вказаних ушкоджень при поштовху транспортним засобом (легковим автомобілем), можливо в строк вказаний в постанові, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж як 21 день).

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод» № 19-113 від 15 серпня 2017 року, в заданій постановою слідчого дорожній ситуації водій автомобіля ЗАЗ TF699P реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 для забезпечення належного рівня безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.12.4, 12.9, 18.4 Правил дорожнього руху України.

У вказаній дорожній ситуації технічна можливість уникнути наїзду на пішохода з боку водія автомобіля ЗАЗ TF699P реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 залежала від виконання ним вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України.

Дії водія ОСОБА_6 в розглянутій дорожній ситуації не відповідають вимогам п.п.12.4.,12.9.,18.4 Правил дорожнього руху України.

Невиконання водієм автомобіля ЗАЗ TF699P реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з пригодою, де зазначено:

«18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

В судове засідання суду апеляційної інстанції окрім прокурора інші учасники провадження не з`явились, поважні причини свого неприбуття не повідомили, про дату, час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності осіб, які не з`явились, що не суперечить положенням ч. 4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і вважала, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Цивільний позов потерпілої, на думку колегії суддів, також вирішений правильно, через наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з положеннями ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її зазнала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні вказаного цивільного позову дотримався вимог закону та належним чином вмотивував свої висновки в цій частині. Судом враховано, що потерпілій спричинена моральна шкода, яка була завдана їй внаслідок тілесних ушкоджень від ДТП, які до теперішнього часу завдають їй фізичного болю та моральних страждань.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що моральна шкода, заявлена потерпілою, є розумною, обґрунтованою, співрозмірною тим стражданням, яких потерпіла зазнала внаслідок ДТП.

Обставини, на які посилається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, про те, що обвинуваченим добровільно сплачено потерпілій грошові кошти, не вказує на незаконність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що під час судового розгляду обвинувачений цивільний позов визнав та апеляційну скаргу не подавав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини провадження і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке належним чином вмотивував.

Підстав для зменшення суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої, колегія суддів не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.286 КК України, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4