КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/572/2018 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 185 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х ВА Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2017 за № 0010789 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23.05.2017 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75,76 того ж Кодексу, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання визначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.05.2017, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обраховано з 14.09.2017.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 31 липня 2017 року, приблизно о 17 годині 50 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, яке належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів шляхом ривка, з рук потерпілого відкрито заволодів мобільним телефоном «Nokia», Model 1202-2 вартістю 300 грн., в якому знаходилась сім-карта «Київстар» вартістю 50 грн. із залишком грошових коштів у сумі 20 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 370 грн.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне дослідження судом обставин справи, розгляд якої здійснено однобічно, та просить вирок суду скасувати і направити справу на новий розгляд, під час якого повторно допитати потерпілого та свідків для уточнення обставин вчиненого відповідно до вимог ст.ст. 91, 94 КПК України.

Винним у вчиненому кримінальному правопорушенні себе не вважає, оскільки не викрадав річ, а потерпілий самостійно віддав йому телефон в руки, коли він попросив його, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 190 КК України.

Також не розуміє, чому потерпілий не звернувся до правоохоронних органів одразу після грабежу, а попросив допомоги у знайомого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який проти неї заперечив, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних та належним чином досліджених у судовому засіданні доказах, є правильним, і доводи апеляційної скарги обвинуваченого цього не спростовують.

Зокрема, він підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , з яких вбачається, що обвинувачений 31.07.2017 приблизно о 17:50 год. знаходячись біля будинку № 11-В по вул. М. Кибальчича у м. Києві, дійсно заволодів його мобільним телефоном, раптово забравши останній з його рук.
Крім того, з показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що 31.07.2017 після 18:00 год., обвинувачений ОСОБА_6 поклав телефон чорного кольору «Нокія» до його кишені і попросив за нього 100 гривень, після чого пішов у невідомому напрямку.

З пояснень свідка ОСОБА_10 вбачається, що 31.07.2017 потерпілий звертався до нього за допомогою в затриманні обвинуваченого, як особи, яка заволоділа його мобільним телефоном, на що він допоміг йому, та потім викликав поліцію.

Зважаючи на логічність та послідовність показань потерпілого, суд обґрунтовано визнав їх належними, достовірними та допустимими, отриманими в порядку встановленому КПК України та поклав їх в основу вироку і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що потерпілий сам віддав йому телефон цього висновку суду не спростовують.
Крім того, пояснюючи про обставини кримінального правопорушення, потерпілий ОСОБА_8 наголосив на тому, що відмовив на прохання ОСОБА_6 передати йому телефон для дзвінка, але той вирвав його з рук.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України є необґрунтованим, оскільки показання потерпілого і свідків щодо протиправних дій обвинуваченого узгоджуються між з собою та у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні свідчать про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України КК України, і іншого по справі не встановлено.

За таких обставин, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 186 КК України, як заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, що зазначала нападу, є правильною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, є правильним, і підстав для його пом`якшення не вбачається.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б потягли за собою зміну чи скасування рішення не вбачається, а тому воно як законне та обґрунтоване, має бути залишене без змін, а апеляційна скарга захисника щодо його скасування без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С ТА Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Судді _______________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4