УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СУ ФР ОВПП ДФС України у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 53 від 08.06.2016,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СУ ФР ОВПП ДФС України у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 53 від 08.06.2016 за ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що 04.04.2017 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2017 слідчим СУ ФР ОВПП ДФС України проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , під час якого виявлена та вилучена комп`ютерна техніка, що належить останньому.

Посилаючись на те, що вилучене майно та його власник відношення до вчинення наведених вище кримінальних правопорушень не мають, до переліку майна, на відшукання та вилучення якого наданий прямий дозвіл в ухвалі слідчого судді, вилучене майно не входить, накладення на нього арешту слідчим не ініційоване, заявник вважав комп`ютерну техніку тимчасово вилученим майном та просив зобов`язати слідчого повернути її власнику.

У судове засідання заявник, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду скарги належним чином, не прибув, про поважність причини неявки не повідомив.

Слідчий СУ ФР ОВПП ДФС України до суду також не прибув, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Викладена засада закріплена у статті 41 Конституції України та зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Отже, наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Навіть тимчасове вилучення об`єктів власності має розглядатися як позбавленням володільця майна можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що вилучення у будь-якої особи належного їй на законних підставах майна у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті скарги, що розглядається слідчим суддею, надається оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей та предметів.

Главою 2 КПК встановлені засади кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених принципів кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, збалансованості їх прав та обов`язків, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти набуває це питання у відношенні сторони обвинувачення через наявність у її представників можливостей реалізації заходів примусового характеру, з метою запобігти зловживанню такими повноваженнями.

Як встановлено під час розгляду скарги, слідчим СУ ФР ОВПП ДФС України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 53, у якому ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2017 наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Як зазначив заявник у своїй скарзі, метою вказаної слідчої дії було відшукання та вилучення фінансово-господарських документів ТОВ «Вейден», ТОВ «Найзон», ТОВ «Пролайд», ТОВ «Альтис», ТОВ «Сі Ер Джі Пріоріті», ТОВ «ТД Агро Лідер», ПП «Дмитріс», ТОВ «Флексай», ТОВ «Флагман Компані», що свідчать про обставини ухилення суб`єктами господарювання від сплати податків.

Згідно з протоколом обшуку від 04.04.2017 у результаті проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 вилучені певні документи та комп`ютерна техніка.

Частиною 7 статті 236 КПК визначено, що тимчасово вилученим майном є речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про проведення обшуку, та які не відносяться до предметів, що вилучені законом з обігу.

Так, у силу ч. 1 ст.169 КПК тимчасово вилучене майно повертається особі, зокрема, у випадку, передбаченому ч.5 ст.171 КПК, якою на слідчого покладений обов`язок упродовж 48 годин з моменту тимчасового вилучення звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на відповідне майно.

Таким чином, утримання органом досудового розслідування вилученої комп`ютерної техніки два планшети iPad із с/н DHPSKBUWCtSYP та iPad із с/н DQTCt9ASUDFJ2, вилучених у вказаної особи, є правомірним, якщо слідчий доведе, що таке майно містить відомості про обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та на нього накладений слідчим суддею арешт з метою збереження як речового доказу.

Попри зазначене слідчий будь-яких доказів на спростування позиції власника майна та його представника щодо незаконного тривалого утримання комп`ютерної техніки не надав, отже відсутні підстави для висновку, що вилучене майно має значення для кримінального провадження та утримується органом досудового розслідування правомірно.
Як вище зазначено, під контроль слідчого майно ОСОБА_4 перейшло у результаті проведеного 04.04.2017 обшуку. Арешт на нього не накладений, оскільки слідчим не надано слідчому судді відповідної ухвали.

У той же час, як вбачається зі скарги, за станом на день вирішення скарги 23.11.2018, органом досудового розслідування вилучені планшети власнику не повернуті.

Сукупність вищезазначеного свідчить про обґрунтованість скарги, що є підставою для її задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 22, 169, 171, 173, 303, 309 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Зобов`язати слідчого СУ ФР ОВПП ДФС, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 53 від 08.06.2016 за ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, повернути ОСОБА_4 вилучені 04.04.2017 під час обшуку за адресою - АДРЕСА_1 , два планшети iPad із с/н DHPSKBUWCtSYP та iPad із с/н DQTCt9ASUDFJ2

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1