У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 вересня 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хачмас, Республіки Азербайджан, громадянина України, з професійно - технічною освітою, одруженого, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- якою ОСОБА_5 невідбуту частину основного покарання у виді 3 років 3 місяців 14 днів замінено на обмеження волі на той же строк.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду змінити, замінивши невідбуту частину покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на виправні роботи на строк 2 роки за місцем роботи засудженого з відрахуванням із суми заробітку в доход держави у розмірі двадцяти відсотків.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього вимоги ст. 82 КК України, замінивши невідбуту частину покарання на більш м`яке у виді виправних робіт.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду ОСОБА_5 , засудженому 14 липня 2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72», невідбуту частину основного покарання у виді 03 років 03 місяців 14 днів - замінено на обмеження волі на той же строк, та направлено його до місця відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. Зазначено про звільнення засудженого з під варти при прибутті до місця відбування покарання, зараховано в строк відбування покарання тримання його під вартою з 03 вересня 2018 року, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі, відповідають два дні обмеження волі, відповідно до положень п.п.б/ п.1 ч.1 ст.72 КК України.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник зауважує, що засуджений ОСОБА_5 відбув необхідні 2/3 частини призначеного судом покарання та своєї поведінкою довів, що став на шлях виправлення.

Вказує, що судом при заміні невідбутої частини покарання на більш м`яке, а саме обмеження волі, в повній мірі не враховано вимоги, встановлені Загальною частиною КК України до даного виду покарання, а також роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання», та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002р. №2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання біль м`яким»

Звертає увагу, що ОСОБА_5 , огли буде надана робота за місцем постійного мешкання у АДРЕСА_2 де також мешкають його дружина на діти.

Не погоджується захисник із висновком суду про те, що при заміні невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи (3 роки 3 місяці 14 днів) будуть порушені вимоги ч.14 ст. 82 КК України, та зазначає, що законодавцем не встановлено при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким обмеження щодо можливості призначення покарання у розмірі меншому, ніж невідбута частина покарання, так як ст. 82 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування.

В апеляційній скарзі засуджений зауважує, що відбув більше ніж 2/3 частини призначеного судом покарання, має заохочення, працює.

Вважає, що суд незаконно не задовольнив його клопотання, оскільки він надав суду всі необхідні документи, які підтверджують можливість його працевлаштування.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2014 року ОСОБА_5 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2017 року засудженому ОСОБА_5 , який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» строк попереднього ув`язнення з 22 травня 2013 року по 27 жовтня 2014 року, тобто 1 рік 5 місяців 5 днів зараховано в строк відбуття основного покарання у співвідношенні та з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Початок строку: 22 травня 2013 року. Кінець строку: 17 грудня 2021 року.

10 серпня 2018 року засуджений ОСОБА_5 подав до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області клопотання в якому просив замінити невідбуту частину покарання на виправні роботи на строк два роки з відрахуванням із суми його заробітку в доход держави двадцяти відсотків.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 заяву уточнив та підтримав, і просив суд замінити йому невідбуту частину основного покарання більш м`яким у виді обмеження волі, в порядку ст. 82 КК України.

Замінюючи ОСОБА_5 частину основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке - обмеження волі, суд зазначив, що заміна невідбутої частини основного покарання засудженому ОСОБА_5 на виправні роботи неможлива у зв`язку з недосягненням мети покарання та буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України, виправні роботи призначаються на строк від 6 місяців до 2 років, а не відбута частина покарання засудженим ОСОБА_5 становить 03 роки 03 місяці 14 днів, тобто призначення такого виду покарання порушить вимоги частини 1 статті 82 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку вимог апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_7 , який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку апеляційного суду, приймаючи рішення про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції даних вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Судом першої інстанції, при розгляді клопотання ОСОБА_5 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, ретельно з`ясовано ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини, з якими закон пов`язує можливість заміни засудженому невідбутої частини покарання на більш м`яке покарання.

Відповідно до матеріалів судового провадження ОСОБА_5 вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2014 року засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі.

Початок строку: 22 травня 2013 року. Кінець строку: 17 грудня 2021 року.

На час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_5 відбув не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до характеристики затвердженої в.о. начальника «Вознесенська ВК №72», де відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 , він за період відбування характеризується позитивно, має п`ять заохочень, стягнень немає, приймав активну участь у поліпшенні комунально-побутових умов у відділенні та ремонтних роботах у відділенні У скоєному розкаюється, усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість замінити невідбуту ОСОБА_5 частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі.

Статтею 51КК України визначено види покарань, зокрема, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань: штраф; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; службові обмеження для військовослужбовців; конфіскація майна; арешт; обмеження волі; тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.

Частиною 1 статті 61 КК України передбачено, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Таким чином, покарання у виді обмеження волі є більш м`яким, порівняно з позбавленням волі.

Вимоги апеляційних скарг засудженого та його захисника про заміну ОСОБА_5 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи є неприйнятними. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України, виправні роботи призначаються на строк від 6 місяців до 2 років, а невідбута частина покарання засудженим ОСОБА_5 , огли на момент розгляду клопотання становила більш 3 років позбавлення волі.

Враховуючи наведене, заміна невідбутої частини покарання ОСОБА_5 на виправні роботи, на думку апеляційного суду, неможлива у зв`язку з недосягненням мети покарання та буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений особливо тяжкий злочин.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість ухвали, а тому вони не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 537 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 вересня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: