УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , про встановлення заборони використання нежитлового приміщення у кримінальному провадженні № 0000353, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 298 КК України,
в с т а н о в и в:
11.04.2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , в якому ставилось питання про встановлення заборони використання нежитлового приміщення загальною площею 40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_5 , будь-яким третім особам крім потерпілої особи територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та його уповноважених представників.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000353, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 298 КК України.

Слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що за заявою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» Київською місцевою прокуратурою № 10 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування щодо шахрайського заволодіння невстановленими особами нежитловим приміщенням загальною площею 38 кв.м. (група приміщень № 1), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 48, яке належить територіальній громаді міста Києва, чим завдали матеріальної шкоди в особливо великих розмірах. Згідно заяви про вчинення злочину КП «Керуюча компанія з житлового фонду Шевченківського району м. Києва» вбачається, що відповідно до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», в редакції від 30.12.2016 № 801, житловий будинок № 48 на вул. Січових Стрільців (Артема) разом з нежитловими приміщеннями загальною площею 134,38 кв.м закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Одночасно з цим, комунальним підприємством зазначено, що договірні орендні відносини на зазначене приміщення на підприємстві відсутні.

Проте, встановлено, що приватним нотаріусом KMHO ОСОБА_6 30.09.2016, (номер запису про право власності №16679086) зареєстровано за ОСОБА_7 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ймовірно підроблених документів, а саме: рішення судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 12.07.2007 року, справа № 2 2656/07, технічного паспорту на житлове приміщення від 14.02.2014 року виданий Київський міським БТІ. У подальшому ОСОБА_7 продав вказані приміщення іншим особам та на даний час згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаного нежитлового приміщення є ОСОБА_5 .

Згідно інформації Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2018 за номером справи 2-2656/07 в Шевченківському районному суді м. Києва обліковується цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до Житлово-будівельного кооперативу «Верстат-4», ОСОБА_10 про визнання зборів неправомочними та визнання недійсними протоколів та рішення звітно-виборчих зборів. Дана справа перебувала в провадженні судді ОСОБА_11 , Якою 30.11.2017 ухвалено рішення про часткове задоволення позову.

Справа №2-2656/07 в провадженні інших суддів Шевченківського районного суду м. Києва не перебувала, рішень щодо будь-яких приміщень у справі 02-2656/07 не ухвалювалось. ОСОБА_8 працює в Шевченківському районному суді м. Києва на посаді судді лише з 04.02.2010.

Допитаний представник потерпілого ОСОБА_12 повідомив, що згідно листа Київської місцевої прокуратури № 10 № 41-2057вих-19 від 29.03.2019 територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради стало відомо про факт шахрайського заволодіння невстановленими особами заволоділи нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38 кв.м., яке перебуває у власності територіальної громади. На підставі вказаного листа прокуратури Головою Київської міської ради доручено ОСОБА_12 на підставі довіреності представляти інтереси потерпілої особи у вказаному кримінальному провадженні.

З приводу об`єкта вчинення кримінального правопорушення пов нежитлові приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1 , передані на праві господарського відання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Одночасно з цим, зазначив, що ОСОБА_12 стало відомо з матеріалів кримінального провадження, що у вказаному приміщенні проводяться ремонтні роботи, у зв`язку з цим, клопотав вжити заходів щодо заборони користування вказаним приміщенням, яке є власністю територіальної громади міста Києва, будь яким способом, та встановити право користування за потерпілою особою.

20.12.2018 вищевказане нежитлове приміщення, загальною площею 40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказом в рамках кримінального провадження, про що винесено відповідну постанову.

Відповідно до інформації відображеної у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 01.04.2019 встановлено, що вищевказане нежитлове приміщення, загальною площею 40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу.

Водночас відповідно до копій документів долучених до заяви про вчинення кримінального правопорушення встановлено, що власником вищевказане нежитлове приміщення, загальною площею 38 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради.

Кримінальне правопорушення, відомості якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000353 від 17.10.2018, кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

26.10.2018 слідчий суддею Шевченківського районного суду м. Києва розглянуто клопотання прокурора про накладення арешту на нежитлове приміщення, загальною площею 40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та винесено ухвалу про його задоволення.

Разом з тим, на даний час у органу досудового розслідування виникла необхідність у забороні використання нежитлове приміщення, загальною площею 40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , крім потерпілого територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та його представників та як незастосування вказаної заборони може призвести до пошкодження, псування, знищення, перетворення, пересування чи передачі вказаної квартири треті особам у користування.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав у ньому наведених.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом з цим, слідчим суддею встановлено, що прокурором до клопотання не долучено належних та допустимих доказів того, що не застосування заборони використання нежитлового приміщення може призвести до його пошкодження, псування, знищення, перетворення, пересування чи передачі третім особам. Не надано таких доказів прокурором і у судовому засіданні.

Так, прокурором, на обґрунтування зазначеного вище ризику долучено копію протоколу допиту представника потерпілого ОСОБА_12 від 10 квітня 2019 року (а/с 16-17), зі змісту якої вбачається, що відомості про ремонтні роботи, які набито проводяться у арештованому приміщенні та, власне становлять ризик пошкодження, псування, знищення арештованого майна, останній отримав з матеріалів кримінального провадження.

Крім того, прокурором долучено до клопотання також копії протоколів допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_13 від 31 жовтня 2018 року, відповідно до яких останні зазначають, що на момент допиту капітальний ремонт приміщення, на яке накладено арешт вже здійснено.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що долучені прокурором до клопотання докази не свідчать про існування на момент його розгляду ризику пошкодження, псування, знищення, перетворення, пересування чи передачі третім особам арештованого майна і, враховуючи що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2018 року, нежитлове приміщення про встановлення заборони використання якого клопоче прокурор, вже було арештовано та обтяжено забороною будь-яким особам вчиняти реєстраційні дії щодо нього, слідчий суддя вважає, що задоволення клопотання прокурора у даному випадку не є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , про встановлення заборони використання нежитлового приміщення у кримінальному провадженні № 0000353, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 298 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде оголошений о 08 годині 02 хвилин 19 квітня 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1