Справа № 199/3651/19
У Х В А Л А
іменем України
08 травня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим з повноважним прокурором, про накладення арешту на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження таким майном.
Клопотання обґрунтовується тим, що в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000299 від 28.02.2019 року встановлено, що невстановлені особи заволоділи будинком АДРЕСА_1 . Так, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , значиться за ОСОБА_4 . Окрім того, згідно інформації витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за вищезазначеною адресою відомості внесенні до реєстру 10,04.2019 року на підставі нібито договору купівля-продажу, серія та номер 1-2097, виданого 08.04.1992, видавник державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 ; та договору дарування, серія та номер: реєстровий номер 1-1763, виданий 08.07.1990, видавник: державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 . Водночас згідно довідки з Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори №1799/01-16 від 03.05.2019 договір купівлі-продажу № 1-2097, виданий 08.04.1992, видавник: державний нотаріус Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 не посвідчувався та договір дарування № 1-1763 виданий 08.07.1990, видавник: ОСОБА_5 не посвідчувався. Водночас, згідно інформації з комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 31.12.2012 року, за адресою: АДРЕСА_1 , власниками є ОСОБА_6 44/100 ч. на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 04.04.1980 №270/3 та ОСОБА_7 56/100 ч. на підставі договору дарування від 07.07.1990, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-1754. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи те, що, згідно довідки з Четвертої державної нотаріальної контори договір купівлі-продажу № 1-2097, виданий 08.04.1992, видавник: державний нотаріус Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 не посвідчувався та те, що договір дарування № 1-1763 виданий 08.07.1990, видавник: ОСОБА_5 теж не посвідчувався тому вищевказаний будинок є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, набутий кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. У зв`язку з чим, слідчим у даному кримінальному провадженні, винесено постанову про визнання вказаного нерухомого майна речовим доказом. Вважає, що на нерухоме майно повинен бути накладений арешт з огляду на наступне. Ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотання слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
- підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
- перелік і види майна, що належить арештувати;
- документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. На виконанні вимог ч. 2 ст. 171 КПК України зазначає наступне. Підставою для арешту згідно зі ст. 170 КПК України нерухомого майна є те, що нерухоме майно є предметом кримінально протиправних дій. Метою арешту відповідно до положень статті 170 цього Кодексу є забезпечення збереження нерухомого майна, як речового доказу, у незмінному стані, уникнення його реалізації або відчуження у інший спосіб злочин, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Більш того, нерухоме майно є доказом злочину та існує ризик його псування, передачі, відчуження або використання у інший спосіб. Згідно вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, вважає, що виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту з метою заборони розпоряджатися нерухомим майном. Так, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: житловий будинок: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 . Отже, незастосування такої заборони може привести до відчуження нерухомого майна або передачі у користування іншим особам, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженню. Зважаючи, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для накладення арешту на нерухоме майно, з метою збереження речових доказів, оскільки нерухоме майно є доказом злочину, існує ризик його передачі або відчуження.
Старший слідчий СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , сповіщена про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не прибула. Надала письмову заяву, за якою просить здійснювати розгляд клопотання про арешт майна без її участі.

Зареєстрований власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України про розгляд клопотання не повідомлявся, оскільки це об`єктивно є необхідним для забезпечення арешту майна.

Вирішуючи клопотання слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Доданими слідчим до клопотання доказами:
-Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно;
-Довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»;
-Довідкою Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори;
доведено, що 10 квітня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з зазначенням на підстави виникнення права власності: договору купівлі-продажу, серія та номер 1-2097, виданого 08.04.1992, видавник державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 ; та договору дарування, серія та номер: реєстровий номер 1-1763, виданий 08.07.1990, видавник: державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 . При цьому, за довідкою Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори №1799/01-16 від 03.05.2019 договір купівлі-продажу № 1-2097, виданий 08.04.1992, видавник: державний нотаріус Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та договір дарування № 1-1763 виданий 08.07.1990, видавник: ОСОБА_5 , не посвідчувалися. Зазначена обставина оцінюється слідчим суддею в сукупності довідкою Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, за якою станом на 31.12.2012 року, за адресою: АДРЕСА_1 , власниками є ОСОБА_6 44/100 ч. на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 04.04.1980 №270/3 та ОСОБА_7 56/100 ч. на підставі договору дарування від 07.07.1990, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №1-1754.
Сукупність наведених обставин поза розумним сумнівом достатньо доводить наявність ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Наведене також дає слідчому судді підстави для висновку про обгрунтованість внесення слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення відповідного кримінального правопорушення (ЄРДР № 0000684).
Зазначений житловий будинок є предметом кримінально протиправних дій, отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та обґрунтовано постановою слідчого від 06 травня 2019 року був визнаний речовим доказом.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна єп. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є зареєстрованим власником зазначеного майна.

Арешт вказаного майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів зареєстрованого власника зазначеного майна.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт зазначеного майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого відчуження.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання старшого слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити в повному обсязі.

Накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованим власником якого є ОСОБА_4 , з забороною розпоряджатися (в т.ч. відчужувати) зазначеним житловим будинком.
Ухвала про арешт майна виконується слідчим негайно.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, а також присутнім під час оголошення ухвали.
Фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, копію ухвали надіслати не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Слідчий суддя:

08.05.2019