ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 310/12402/13-к
провадження № 51-2915км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 9 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 6 липня 2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Харкова,

виправданого через недоведеність у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Обставини справи

1. Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він 23 червня 2012 року близько 9:50 в м. Бердянську Запорізької області, керуючи автомобілем ВАЗ-21112, рухався по вул. Макарова. За ним у попутному напрямку, керуючи автомобілем ВАЗ-21093, рухався водій ОСОБА_7 , який з перевищенням допустимої швидкості руху почав виконувати обгін кількох транспортних засобів. ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість виявити автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , який рухався позаду нього по смузі зустрічного руху, почав виконувати поворот ліворуч на автостоянку, не переконавшись у безпечності такого маневру, чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, та допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_7 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
2. Бердянський міськрайонний суд Запорізької області вироком від 26 грудня 2014 року засудив ОСОБА_6 до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами.
3. Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 26 березня 2015 року залишив без змін вирок місцевого суду.
4. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 лютого 2016 року скасував ухвалу апеляційного суду від 26 березня 2015 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд усупереч вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не навів переконливих мотивів на спростування доводів в апеляційній скарзі щодо невинуватості ОСОБА_6 .
5. Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 1 червня 2016 року скасував вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 грудня 2014 року і призначив новий розгляд у суді першої інстанції.
6. Бердянський міськрайонний суд Запорізької області вироком від 9 березня 2017 року визнав ОСОБА_6 невинуватим та виправдав у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину.
7. Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 6 липня 2017 року залишив без змін виправдувальний вирок суду першої інстанції.
Вимоги і доводи касаційної скарги

8. У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 438 КПК, скасувати виправдувальний вирок та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
9. Прокурор вважає, що в оскаржених рішеннях викладено суперечливі та взаємовиключні висновки, судовий розгляд проведено однобічно, а також суди безпідставно не взяли до уваги доказів, наданих стороною обвинувачення, зокрема, не надали оцінки висновку експерта № 667/13 від 15 жовтня 2013 року. Зазначає, що за результатами судового розгляду достовірно встановлено, що обидва водія порушили Правил дорожнього руху, зокрема ОСОБА_6 вимоги пункту 10.1 цих Правил, проте судові інстанції за наявності обґрунтованих підстав для ухвалення обвинувального вироку прийняли рішення про виправдання, чим неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність.
10. Крім того, прокурор стверджує, що суд не мав права оцінювати процесуальні рішення слідчого під час досудового розслідування як докази, зокрема постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 26 червня 2012 року, постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_6 від 7 листопада 2012 року, постанову про призначення судової автотехнічної експертизи від 10 жовтня 2012 року.
11. Також прокурор указує на таке порушення вимог кримінального процесуального закону, як проведення судового засідання 14 липня 2016 року без виклику учасників судового провадження, в ході якого безпідставно задоволено клопотання обвинуваченого, свідка та захисника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
12. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Оцінка Суду

13. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала доводи в касаційній скарзі та вважала, що ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що в задоволенні касаційної скарги належить відмовити на таких підставах.
14. У своїй касаційній скарзі прокурор переважно не погоджується із встановленими судом фактичними обставинами справи. Однак у силу статей 433 та 438 КПК Суд позбавлений можливості встановлювати обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.
15. Згідно з частиною третьою статті 62 Конституції України, положень статті 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
16. Цих вимог закону суд дотримався.
17. Перевіривши матеріали кримінального провадження, Суд установив, що, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону ретельно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.
18. Відповідно до змісту вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 і визнане судом недоведеним, а також підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
19. Так, суд першої інстанції дослідив і проаналізував показання обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_8 , протокол огляду місця події від 23 червня 2012 року зі схемою та фототаблицею, висновок судового експерта № 667/13 від 15 жовтня 2013 року і дійшов мотивованого висновку, що водій ОСОБА_6 , змінивши напрямок руху, не створював небезпечної обстановки для водія ОСОБА_7 .
20. Всупереч твердженням прокурора в касаційній скарзі, суд першої інстанції відповідно до вимог частини десятої статті 101 КПК навів у вироку переконливі мотиви, чому його рішення не ґрунтується саме на висновку судового експерта № 667/13 від 15 жовтня 2013 року в частині наявності в діях ОСОБА_6 порушень пункту 10.1 Правил дорожнього руху, визнавши його таким, що суперечить фактичним обставинам, установленим під час судового провадження.
21. Щодо доводів прокурора, що суд першої інстанції послався на процесуальні рішення як на докази, Суд зазначає, що у контексті оцінки достовірності висновку експерта суд першої інстанції був зобов`язаний проаналізувати вихідні дані, на підставі яких була зроблена експертиза. Для з`ясування цієї обставини суд детально дослідив зміст процесуальних рішень, в яких містилися вихідні дані, надані експерту. Хоча самі по собі процесуальні рішення не є доказами, але інформація, яка в них міститься, може мати доказове значення для підтвердження або спростування достовірності інших доказів у справі, у цьому випадку висновку експерта. Таким чином, доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
22. На думку Суду, інші процесуальні порушення, на які вказує прокурор, не є істотними, а тому не можуть бути підставою для скасування прийнятого рішення.
23. Суд апеляційної інстанції дав вмотивовані відповіді на всі аргументи апеляційної скарги прокурора, доводи в якій майже повністю аналогічні доводам в його касаційній скарзі. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
24. Касаційна скарга прокурора не містить переконливих аргументів щодо необхідності скасування оскаржених судових рішень, а тому Суд не знайшов підстав для її задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 9 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 6 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3