Провадження № 11-кп/824/157/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку ОСОБА_9 22.06.2018 року приблизно о 00 год. 05 хв., перебував за адресою: м. Київ, проспект Тичини, буд. 7, навпроти магазину «АТБ», перебував у стані алкогольного сп`яніння разом із ОСОБА_8 . В ході спілкування між розпочався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , на ґрунті особистої неприязності до останнього.
В подальшому ОСОБА_9 взяв до своєї правої руки ніж із коричневим руків`ям, яким умисно заподіяв ОСОБА_8 два удари в живіт, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення живота. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання останнього із іспитовим строком на 3 роки.
Вказує, що показання потерпілого не можуть слугувати як суттєвий доказ вини обвинуваченого, оскільки він знаходився в стані алкогольного сп`яніння та в судовому засіданні зазначив, що деталі самої бійки та її причини він не пам`ятає і на даний час будь-яких претензій до обвинуваченого не має, оскільки йому було відшкодовано завдану шкоду.
Щодо протоколу огляду місця події від 22.06.2018, зазначає, що він не може слугувати, як доказ за яким можна визнати вину обвинуваченого, оскільки ніякої інформації яка б свідчила про винуватість ОСОБА_9 він не містить.
Звертає увагу, що на відеозаписі від 22.06.2018, вбачається, що ОСОБА_9 наносить два удари правою рукою в область живота, від яких потерпілий згинається та виходить з кола огляду відеокамери. Зазначає, що суд необґрунтовано послався на нього, як на доказ вини обвинуваченого, оскільки згідно із ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо.
Вважає, що судом під час оцінки обставин, не було належним чином враховано той факт, що обвинувачений не пам`ятає деталі та обставини бійки, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, в процесі судового розгляду не чинив ніяких перепон, а навпаки сприяв об`єктивному розгляду справи та здійсненню досудового розслідування.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та потерпілого в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 307 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказані вимоги закону були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому призначене покарання ОСОБА_9 має відповідати його особі і вчиненому ним кримінальному правопорушенню.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року та визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді у виді 5 років позбавлення волі.
На думку колегії, суд першої інстанції, внаслідок повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначеного судом покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено кримінальним законом до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше відповідно до ст. 89 КК України не судимий, офіційно не працює, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його майновий стан, стан здоров`я. Те, що обвинувачений скоїв тяжкий злочин проти особи, об`єктом посягання якого є здоров`я людини, яке відповідно до ч.1 ст. 3 Конституції України, серед інших, визнано найвищою соціальною цінністю. Також має братися до уваги характер і спосіб скоєного кримінального правопорушення нанесення удару ножем у місце розташування життєво важливих органів, а також обставини, які передували скоєному. Обставиною, що пом`якшують покарання суд визнає добровільне відшкодування збитків, що підтвердив потерпілий в суді. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не можливе.
Вивченням матеріалів справи, колегією суддів не встановлено даних, які б свідчили про невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через тяжкість призначеного покарання, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та мірою призначеного йому покарання.
Будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року, щодо ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: