Житомирський апеляційний суд
Справа №274/765/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.08.2018 року,

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.08.2018 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 .
В ухвалі суду зазначено, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовне-дострокове звільнення від відбування покарання. Зазначає, що стягнення, накладені у нього під час перебування у колонії є безпідставними. Вказує, що має батьків похилого віку, які потребують його допомоги.
Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З матеріалів судового провадження видно, що ОСОБА_7 вироком Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року був засуджений за ст.ст. 186 ч.2, 71 ч.1 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст.539 КПК України, клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, враховуючи вимоги ст. 81 КК України обґрунтовано залишив його без задоволення, оскільки засуджений хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою довела своє виправлення, так як два стягнення, які не зняті і не погашені в установленому законом порядку, не працевлаштований, байдуже ставиться до виконання робіт по благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, вину не визнає.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Доводи на які посилається засуджений в апеляційній скарзі не є підставами для скасування ухвали районного суду і задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала суду є законна та обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.08.2018 року, щодо нього - без змін.
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: