Справа № 173/773/18
Номер провадження1-кп/173/143/2018
29 листопада 2018 року Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
У складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_6
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне, Дніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, без освіти, не працюючого, перебуваючого у цивільному шлюбі, без утриманців, раніше не судимого, без постійного місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_4 , 23 лютого 2018 року, близько 15.00 години, знаходячись на АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, виявив нерухомо лежачого на землі потерпілого ОСОБА_7 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, та, намагаючись привести потерпілого до тями, став наносити удари нижньою частиною долонь обох рук по обличчю потерпілого. Після чого, отямившись, ОСОБА_8 підвівся на ноги та, розлютившись, став виказувати у бік ОСОБА_4 нецензурну лайку, внаслідок чого між потерпілим та ОСОБА_4 виник, словесний конфлікт. Під час конфлікту потерпілий намагався наносити удари кулаками рук та ногами в різні частини тіла ОСОБА_4 , внаслідок чого, останній, достовірно не знаючи про те, що на землі знаходився фрагмент залізобетонної електричної опори, тобто проявляючи при цьому злочину недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи наміру на заподіяння смерті ОСОБА_7 , відштовхнув останнього нижньою частиною долонь обох рук в передню поверхню грудини посередині. Від поштовху ОСОБА_7 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, не втримавшись на ногах, впав на спину, ударившись потилично-тім`яною ділянкою голови об фрагмент залізобетонної електричної опори. Після цього, ОСОБА_7 знову підвівся на ноги, підійшов до ОСОБА_4 та схопив його обома руками за верхній одяг, на що ОСОБА_4 кулаком правої руки наніс ОСОБА_7 один удар в обличчя, при цьому розбивши останньому губу, від чого останній знову упав на землю на сідниці, після чого даний конфлікт було закінчено.
У подальшому, на прохання ОСОБА_7 підвезти його додому, ОСОБА_4 разом зі своїм приятелем ОСОБА_9 та потерпілим, на автомобілі марки «ВАЗ 2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхали з домоволодіння АДРЕСА_2 . Доїхавши до лісосмуги, розташованої приблизно на відстані 1км. від вул. Гоголя, м. Верхівцеве, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, ОСОБА_4 силоміць витяг з салону автомобіля потерпілого ОСОБА_7 , де залишив останнього, а сам на тому ж автомобілі зі своїм приятелем ОСОБА_9 покинули вказане місце, де у подальшому настала смерть потерпілого ОСОБА_7 .
Згідно висновку судово-медичного експерта № 41-Е від 22.03.2018, внаслідок злочинної недбалості ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`якими мозковими оболонками головного мозку та внутрішньо мозковими крововиливами в обох тім`яних долях головного мозку, крововиливом в м`які покривні тканини голови та двома саднами в тім`яній ділянці голови, саднами на шкірі лоба зліва, на передній обвідці верхньої губи є прижиттєвими, могли утворитися незадовго до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі), знаходяться в прямому причинному зв`язку з причиною смерті та відносяться у сукупності до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, стосовно до живих осіб.
Смерть ОСОБА_7 настала від тупої закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`які мозкові оболонки головного мозку, з розвитком набряку головного мозку, що підтверджується відповідними даними, отриманими під час проведення судово-медичної експертизи трупа та даними додаткових методів досліджень.
Окрім цього, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №41-Е-Д від 24.03.2018 враховуючи дані слідчого експерименту, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_4 , можна вважати, що за вказаним ним механізмом можливість утворення виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не виключається.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою повністю визнав, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та суду пояснив, що він дійсно 23 лютого 2018 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, виявив нерухомо лежачого на землі потерпілого ОСОБА_7 та намагаючись привести його до тями, став наносити удари нижньою частиною долонь обох рук по обличчю потерпілого. Після того, як ОСОБА_7 отямився, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений відштовхнув потерпілого, від чого, той впав на землю, ударившись головою об залізобетонну електричну опору. Після цього, ОСОБА_7 знову підвівся на ноги, підійшов до нього та схопив обома руками за верхній одяг, на що він кулаком правої руки наніс ОСОБА_7 один удар в обличчя, від чого останній знову упав на землю на сідниці та даний конфлікт було закінчено. Після чого ОСОБА_7 попросив відвезти його додому. Сів в машину на заднє сидіння, але на протязі тривалого часу не зміг вказати де проживає. Після чого ОСОБА_7 в машині затіяв сварку, вони висадили його з машини та поїхали. У скоєному щиро кається.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні суду пояснила, що вона безпосереднім свідком даного злочину не була, потерпілий ОСОБА_7 є її братом. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Щодо призначення міри покарання покладається на розсуд суду.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного в мотивувальній частині вироку злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, однак за згодою учасників судового провадження, в силу ч.3 ст.349 КПК України, суд, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
У відповідності до ч. 3 ст.349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Крім того учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст.349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку.
Таким чином, оскільки всі досліджені судом докази логічно взаємопов`язані, послідовно доповнюють один одного та не мають протиріч суд, оцінивши їх окремо та в сукупності, з точки зору достатності приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доказана в повному обсязі та дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 119 КК України як вбивство вчинене через необережність.
Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на думку суду обвинувачений є осудною особою.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує обставини та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується посередньо, скоєний ним злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, внаслідок дій обвинуваченого настали незворотні наслідки смерть людини.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст.50 КК України з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , а також запобігання скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами суд, з урахуванням обставин та ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі, в той же час, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, яке, на думку суду, буде справедливим, достатнім для досягнення мети покарання та відповідатиме принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, передбаченого Конвенціею про захист прав людини і основоположних свобод.
Строк запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 закінчився, сторона обвинувачення, клопотання про продовження запобіжного заходу не заявляла, обвинувачений постійно з`являвся в судові засідання, призначене покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі, а тому продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд вважає недоцільним.
Питання про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди потерпілій судом не обговорювалось, оскільки потерпіла ніяких претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Питання про речові докази підлягає вирішенню за правилами ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369- 371,373 -376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі п.п.1, 2. ч.1 ст. 76 КК України суд зобов`язує ОСОБА_4 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, не застосовується.
Речові докази по справі автомобіль ВАЗ 2103 д.з. НОМЕР_2 , синього кольору, належного ОСОБА_9 , який знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_9 , скасувавши арешт, накладений на автомобіль «ВАЗ 2103» д.н. НОМЕР_1 , синього кольору, вилучений 28.02.2018 року у ОСОБА_9 1991 року народження, який по офіційним документам належить ОСОБА_10 , за ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду від 02.03.2018 року.
Речові докази по справі фрагмент трави з РБК, зразок крові ОСОБА_9 , зрізи країв піднігтьових пластин з правої руки трупа та змиви з долоней обох рук трупа ОСОБА_7 , які знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області після набрання вироком законної сили - знищити.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського Апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд, протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же термін з моменту вручення копії вироку.