КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

11 травня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 146 КК України та засуджено до покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, ОСОБА_3 призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України суд звільнив ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 146 КК України та засуджено до покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю вказаних злочинів, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2014 року, ОСОБА_4 визначене остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2019 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 ч. 2 ст. 146 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинувачених.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 146 КК України 4 роки позбавлення волі, відповідно до ст. 70 КК України 8 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_4 призначити покарання за ч. 3 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 146 КК України 4 роки позбавлення волі, відповідно до ст. 70 КК України 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70, 71 КК України частково приєднати за вироком Бориспільського районного суду м. Києва від 02.06.2014, та остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Перевіркою вказаної скарги на предмет її відповідності вимогам ст. 396 КПК України, встановлено, що вона не в повній мірі відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до вимог, передбачених пунктом 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі, поряд з іншими даними, повинні бути зазначені вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Між тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 ці вимоги додержані не були.

Зокрема, подана апеляційна скарга взагалі не містить в собі будь-якого обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного вироку, крім загальних підстав для його скасування та ухвалення нового вироку.

Незважаючи на посилання в апеляційній скарзі про те, що повний та конкретизований текст апеляційної скарги, відповідно до ст. 399 КПК України, буде негайно скерований після отримання офіційно завіреної копії вироку, а не ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 01.02.2019 року, оскільки станом на 25.02.2019 копію вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2019 на офіційний запит заступника прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 від 06.02.2019 не отримано, станом на 11 травня 2019 року, ні змін ні доповнень до апеляційної скарги, прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 , подано не було.

Крім того, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 оскаржує вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2019, проте, відповідно до матеріалів судового провадження, вирок Дніпровським районним судом був винесений та проголошений 04 лютого 2019 року.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 КПК України, вона підлягає залишенню без руху, із встановленням достатнього строку для усунення недоліків, які наведені у цій ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 рокущодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без руху, встановивши строк для усунення виявлених недоліків сім днів з дня отримання копії цієї ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду
ОСОБА_1

Справа № 11-кп/824/1831/2019