Справа №591/6875/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/23/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Клопотання слідчого, прокурора, сторони кримінального провадження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця арештованого майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми апеляційну скаргу начальника управління Північно-Східного офісу Державної аудиторської служби України в Сумській області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.11.2018 року про арешт, вилученого в ході обшуку приміщення вказаної установи, майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 та, в рамках кримінального провадження № 0000268 від 12.11.2018 року внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, накладено арешт на тимчасово вилучене під час обшуку 13.11.2018 року у приміщенні службового кабінету № 204 управління Північно-Східного офісу Державної аудиторської служби України в Сумській області, майно, а саме на грошові кошти на загальну суму 5500 (пять тисяч пятсот) гривень та документи 32 найменувань.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, начальник управління Північно-Східного офісу Державної аудиторської служби України в Сумській області ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.11.2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 частково відмовити, а саме в частині накладення арешту на документи, володільцем яких є Управління, та накласти арешт тільки на перші два з перелічених в ухвалі пунктів майна, а саме на : грошові кошти Національного Банку України номіналом по 200 гривень в кількості 27 купюр, номіналом 100 гривень в кількості 1 штука на загальну суму 5500 гривень та на направлення № 5188 від 22.10.2018 на 1 арк. У накладенні ж арешту на всі інші, перелічені в ухвалі документи, апелянт просив відмовити.

Свої вимоги начальник управління мотивує тим, що оскаржувана ним ухвала не містить обґрунтування слідчого щодо необхідності накладення арешту на вилучені в ході обшуку документи, а також наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Крім цього, апелянт наголошував на тому, що обшук в приміщенні Управління був проведений в рамках кримінального провадження, відкритого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, щодо вимагання службовою особою ОСОБА_11 неправомірної вигоди. Однак, вилучені в ході обшуку документи належать Управлінню, а сам його працівник ОСОБА_11 не є їх володільцем та належним розпорядником. Більше того, арештовані слідчим суддею документи необхідні Управлінню для подальшої роботи, зокрема для їх долучення до матеріалів ревізії, а тому, з огляду на викладене начальник Управління просив не накладати арешт на перелічені в його апеляційній скарзі документи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника арештованого майна ОСОБА_7 , який вимоги апеляційної скарги начальника Управління ОСОБА_8 підтримав, просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою слідчому у накладенні арешту на вилучене майно Управління частково відмовити та накласти арешт тільки на вказане в перших двох пунктах ухвали майно, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти вимог апеляційної скарги начальника управління заперечив, просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегія суддів вважає, що вказані норми закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в провадженні СУ ГУНП в Сумській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного 12.11.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, щодо вимагання службовою особою ОСОБА_11 неправомірної вигоди.

13 листопада 2018 року у приміщенні службового кабінету № 204 Управління Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України в Сумській області, що розташоване в м. Сумах по вул. Покровська, 11, було виявлено та вилучено ряд речей та документів, дозвіл на що було надано судом в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України 14 листопада 2018 року.

15.11.2018 року слідчий СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучене в ході обшуку приміщення службового кабінету № 204 управління Північно-Східного офісу Державної аудиторської служби України в Сумській області, яке 19.11.2018 року ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми було задоволено (а.с. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження № 0000268 від 12.11.2018, про накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про необхідність накласти арешт на вказане майно, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки воно може стосуватися предмету розслідування кримінального провадження, воно може бути використане як доказ на підтвердження чи спростування тієї чи іншої позиції сторони в справі, може надати можливість встановити суттєві обставини справи щодо осіб, причетних до вчинення діяння, а також може бути об`єктом експертних досліджень, а тому його слід арештувати з метою запобігання його приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Також, під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні сторони обвинувачення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що їх працівник ОСОБА_11 не є володільцем вилученого в ході обшуку майна, а саме майно належить Управлінню, є безпідставними, оскільки не можуть слугувати підставою для відмови в його арешті.

Щодо доводів апелянта про те, що арештовані слідчим суддею документи необхідні Управлінню для подальшої роботи, зокрема для їх долучення до матеріалів ревізії, то вони теж знайшли своє спростування в ході апеляційного розгляду справи, оскільки безпосередньо в ході апеляційного розгляду представника володільця арештованого майна ОСОБА_7 повідомив, що ревізія сама по собі завершена, акт виготовлений, а документи, які були вилучені в ході обшуку, необхідні для долучення до її матеріалів. При цьому, прокурор зауважив, що в разі нагальної необхідності, копії необхідних Управлінню документів, що стосуються проведеної ревізії і були вилучені в ході обшуку, слідчий безперешкодно надасть у встановленому законом порядку.

Посилання апеляційної скарги про недоведеність слідчим ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, є необґрунтованими та такими, які спростовуються наданими матеріалами.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000268 від 12.11.2018 року, залишити без зміни, а апеляційну скаргу начальника управління Північно-Східного офісу Державної аудиторської служби України в Сумській області ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4