Справа № 344/5760/19
Провадження № 1-кс/344/3178/19
У Х В А Л А

04 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , представника Національної поліції України ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу на відмову у внесенні відомостей в ЄРДР,-

встановив:

в скарзі вказано, що наказом від 17/09/2018 звільнено ОСОБА_5 з посади заступника начальника управління Держпраці в Івано-Франківській області, зобов?язано передати справи та майно, що надано для виконання повноважень. У ОСОБА_6 знаходяться інспекційні справи, відмову передати які скаржник розглядає в якості складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Про що подав двічі заяви до Національної поліції України. Остання із заяв подана 11/02/2019.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала скаргу та надала перед судом пояснення про те, що дві заяви про вчинення злочину двічі зареєстровано Національною поліцією України. Клим відмовилась повернути майно, яке складають шість справ, які знаходяться в її кабінеті; було складено акт відсутності документів; органом поліції двічі відмовлено у внесенні відомостей в ЄРДР.

В судовому засіданні представник Національної поліції України заперечив скаргу з тих підстав, що дві заяви про вчинення злочину було зареєстровано в журналі заяв, проведено перевірку та встановлено відсутність підстав, що визначені в ст. 214 КПК України для внесення відомостей в ЄРДР; злочин за ст. 191 КПК України передбачає прямий умисел на настання відповідних наслідків, інформацію про який не повідомлено в заяві скаржника.

Наказом від 17/09/2018 звільнено ОСОБА_5 з посади заступника начальника управління Держпраці в Івано-Франківській області, зобов?язано передати справи та майно, що надано для виконання повноважень.

26/09/2018 складено акт, відповідно до якого за результатами інвентаризації виявлено нестачу документів за їх переліком.

02/10/2019 скаржник звернувся до ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому просив здійснити дії щодо розшуку документів.

30/10/2018 ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області повідомило скаржника про цивільно-правовий спір щодо відмови у здачі службового посвідчення.

21/11/2018 ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області повідомило скаржника про цивільно-правовий спір щодо відносин скаржника і його працівника.

11/002/2019 скаржник подав до ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області заяву про вчинення кримінального правопорушення за обставин не передання ОСОБА_5 спірних документів.

13/03/2019 ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області повідомило скаржника про вирішення трудового спору в суді.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Однак в п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Отже право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно відповідним компетентним державним органом.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Баглай проти України» (Baglay v. Ukraine), № 22431/02, п. 31, рішення від 8 листопада 2005 року, та «Стоянова та Недельку проти Румунії» (Stoianova and Nedelcu v. Romania), № 77517/01 та № 77722/01, п. 20) право на кримінально-правове переслідування належить саме органу державної влади, який наділений компетенцією щодо проведення кримінально переслідування чи його припинення.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Georgel and Georgeta Stoicescu проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Таким чином у органу досудового розслідування є правові підстави для самостійного прийняття рішення щодо внесення повідомлення в ЄРДР чи відмову в цьому.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Отже вирішення питання щодо порушення прав скаржника належить до компетенції суду.

Таким чином відмова органу досудового розслідування від внесення в ЄРДР відомостей, які за змістом не складають повідомлення про злочин не спростована скаржником. Кримінально-правове переслідування особи задля забезпечення реалізації принципу невідворотності покарання за вчинення злочину не забезпечується за бажанням будь-яких осіб, а здійснюється у порядку, що визначений законом.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

постановив:

в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1