Справа № 459/3144/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/387/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 459/3144/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соснівка Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 140 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Червонограда Львівської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

за ч. 2 ст. 140 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого
адвоката ОСОБА_11 ,

за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04 квітня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04 квітня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України, та йому призначено покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади лікаря анестезіолога в установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності на строк два роки. На підставі пункту «є» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом основного і додаткового покарання. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін;
ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України, та їй призначено покарання у виді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади лікаря анестезіолога в установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік з покладенням на неї обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнана винною у тому, що вона будучи медичним працівником лікарем анестезіологом дитячим Червоноградської центральної міської лікарні, перебуваючи у приміщенні відділення анестезіології та інтенсивної терапії Червоноградської центральної міської лікарні, що у м. Червонограді на вул. Івасюка, 2, під час надання медичної допомоги неповнолітньому хворому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проводячи його анестезіологічне забезпечення, у період часу з 10:15 год. до 10:50 год. 16.11.2016, неналежно виконувала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, а саме: після двох власних невдалих спроб інтубації не розглянула та не забезпечила альтернативних шляхів відновлення прохідності верхніх дихальних шляхів (фібробронхоскопії, хірургічних методів відновлення прохідності верхніх дихальних шляхів), при цьому у першій своїй спробі пошкодила ротову порожнину пацієнта, що потягло за собою кровотечу, після чого покликала на допомогу завідувача відділення ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, будучи медичним працівником завідувачем відділення анестезіології та інтенсивної терапії Червоноградської центральної міської лікарні, перебуваючи у приміщенні цього відділення, надаючи медичну допомогу неповнолітньому хворому ОСОБА_12 у той же самий день у період часу з 10:35 год. до 10:50 год., неналежно виконував свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого до них ставлення, провів навмання медичну маніпуляцію інтубацію пацієнта, ввівши ендотрахеальну трубку в шлунково-кишковий тракт (стравохід), а не в дихальні шляхи (трахею) та проявивши злочинну недбалість, належним чином не пересвідчившись в правильності введення інтубаційної трубки та адекватності дихання пацієнта (відсутності екскурсії грудної клітки, вислуховування дихальних шумів), які він мав можливість та повинен був виявити протягом кількох перших секунд, запевнив всіх медичних працівників, присутніх в операційному залі, у правильності розташування інтубаційної трубки в трахеї пацієнта, та залишив приміщення операційного залу.

Обвинувачена ОСОБА_6 після проведеної інтубації неповнолітнього пацієнта ОСОБА_12 , проявила злочинну недбалість, оскільки не належно прослухала легені останнього, не пересвідчилася належним чином у правильному положенні інтубаційної трубки (відсутності екскурсії грудної клітки та вислуховування дихальних шумів), що вона мала можливість виявити протягом кількох перших секунд, не звернувши увагу на синюшність шкірних покривів, розпочала проведення анестезіологічного забезпечення операції, а після значного погіршення стану пацієнта, невірно встановила діагноз анестезіологічного профілю «постінтубаційний бронхоспазм», несвоєчасно провела відновлення прохідності дихальних шляхів, недотрималась алгоритму проведення реанімаційних заходів та алгоритму екстреної медичної допомоги для стабілізації стану хворого ОСОБА_12 , а лише повторно викликала на допомогу завідувача ВАІТ Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_5 , який прийшов в операційну через 2-3 хвилини після цього.

Такі дії обвинувачених спричинили тяжкі наслідки неповнолітньому пацієнту ОСОБА_12 , а саме: зупинки серцевої діяльності 16.11.2016 о 10:40 год., яку відновлено о 10:42 год., та о 10:50 год., яку відновлено о 10:57 год. внаслідок повторної інтубації, та в кінцевому результаті призвело до розвитку гіпоксії важкого ступеню, мозкової коми та прогресуючої поліорганної та дихальної недостатності, що в подальшому спричинило смерть пацієнта о 12:10 год. 22.11.2016 у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії комунального закладу «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАТДИТ», що знаходиться в м. Львові, на вул. Лисенка, 31, куди він був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги о 17:50 год. 18.11.2016.

Не погоджуючись з зазначеним вироком, прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_6 подали апеляційні скарги

У своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, просить вироку суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням прва обіймати посади лікаря-анестезіолога в установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності строком на 2 роки. У решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки усім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання, а саме обставинам вчинення злочину та тяжким наслідкам, які настали у вигляді смерті неповнолітнього ОСОБА_12 . Зокрема, на думку прокурора, ОСОБА_6 своєї вини у скоєному не визнала, не розкаялася, не примирилася із потерпілим та не відшкодувала йому жодної шкоди; обставин, які могли пом`якшити покарання ОСОБА_6 судом не встановлено. Вважає, що покликання суду на такі обставини, як те, що ОСОБА_6 є людиною середнього віку, раніше не судима, позитивно характеризується з місця роботи та проживання, працює, має вищу освіту, одружена, під час слідства й суду належно виконувала процесуальні обов`язки, слід враховувати як пом`якшуючі обставини при призначенні покарання обвинуваченій у межах санкції ч. 2 ст. 140 КК України, без застосування ст. 75 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо неї скасувати, а кримінальне провадження в частині її засудження за ч. 2 ст. 140 КК України закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена ОСОБА_6 покликається на такі доводи: судом безпідставно не взято до уваги письмово викладену думку заступника міністра охорони здоров`я України ОСОБА_13 , який обґрунтовано та детально заперечив практичну можливість вчинення нею альтернативних дій щодо відновлення прохідності верхніх дихальних шляхів, виходячи з сучасного стану охорони здоров`я в медичних закладах; судом не надано оцінки у вироку її листу на адресу керівництва Червоноградської ЦМЛ щодо необхідності придбання нового дихального апарату, оскільки старий працював погано; судом вибірково обрано вимоги профільного Клінічного протоколу № 430 від 03.07.2006 «Протокол надання допомоги хворим із складною інтубацією трахеї», а саме не звернуто увагу на імперативну вимогу останнього щодо необхідного набору інструментів для інтубації трахеї; судом не надано жодної оцінки тому факту, що судово-медичні експертизи у своїх висновках № 65 від 17.05.2017 та № 147 від 11.08.2017 вказували на необхідність якісного надання медичної послуги (інтубації) та одночасну відсутність дихального апарату та капнографа в Червоноградській ЦМЛ. Крім того ОСОБА_6 вважає, що смерть неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 настала у результаті дій саме ОСОБА_5 , оскільки у жодному з висновків не зазначено, що вона повинна була контролювати правильність дій ОСОБА_5 як більш досвідченого лікаря та мала пріоритет у прийнятті рішень по наданню допомоги. Також, на думку ОСОБА_6 недопустимим доказом є експертний висновок від 27.07.2017, оскільки такої форми експертиз не передбачено чинним законодавством. Звертвє увагу на суперечливі показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , яким суд не надав належної оцінки. Також, зазначає, що судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, зокрема не зазначено якого саме пункту та нормативного акту вона не дотрималася.

На апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав заперечення, у яких просить апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області без змін.

В ході апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_9 апеляційну скаргу ОСОБА_6 підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, а апеляційну скаргу прокурора заперечили.

Прокурор вважає винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, доведеною, а апеляційну скаргу обвинуваченої необґрунтованою; при цьому зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, судом безпідставно застосовано ст. 75 КК України, а тому просить апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 щодо вирішення апеляційних скарг поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 апеляційну скаргу ОСОБА_6 заперечили, щодо апеляційної скарги прокурора поклалися на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, потерпілого та його представника, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04 квітня 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не оскаржується.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї вини, такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: даними в судовому засіданні показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_12 , показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , експерта ОСОБА_31 , висновком за результатами клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги ОСОБА_12 , який ухвалений КЕК Департаменту охорони здоров`я Львівської ОДА, експертним висновком від 22.12.2016, висновками експертів № 970/2016 від 15.12.2016, № 2996-2997-2998/2016 від 09.12.2016, висновком експерта (комісійної судово-медичної експертизи) № 65 від 17.05.2017, висновком експерта (додаткової комісійної судово-медичної експертизи) № 147 від 11.08.2017, висновком за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_12 у Червоноградській ЦМЛ, який ухвалений КЕК МОЗ України 28.07.2017, експертним висновком від 27.07.2017.

Окрім цього, відповідно розділу 6 Статуту Червоноградської ЦМЛ, що затверджений рішенням Червоноградської міської ради Львівської області № 89 від 03.03.2016, а також Положення про відділення анестезіології та інтенсивної терапії Червоноградської ЦМЛ, що затверджене 04.01.2016 головним лікарем ОСОБА_32 , дане відділення є структурним підрозділом Червоноградської ЦМЛ.

Згідно з Положенням про відділення анестезіології та інтенсивної терапії Червоноградської ЦМЛ, що затверджене 07.02.2017 головним лікарем ОСОБА_32 , правовий статус цього відділення у структурі Червоноградської ЦМЛ змін не зазнав.

Також, відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.8., 2.9., 2.10., 2.11., 2.12., 2.13., 2.14., 2.15., 2.16., 2.18., 2.19., 4.1., 4.2. Посадової інструкції лікаря-анестезіолога дитячого Червоноградської ЦМЛ, затвердженої головним лікарем Червоноградської ЦМЛ, з якою 04.01.2016 р. ознайомлена ОСОБА_6 , лікар-анестезіолог несе відповідальність за надання анестезіологічної допомоги дітям в лікувально-профілактичному закладі, а саме: відповідає за підготовку і проведення знеболювання при операціях; проводить комплекс заходів з реанімації та інтенсивної терапії хворих дітей з розладами життєво важливих органів до стабілізації їх діяльності; одержує анамнестичну інформацію про захворювання, обґрунтовує вибір виду анестезії; забезпечує кваліфіковане проведення анестезії, інтенсивної терапії та реанімації хворих дітей; здійснює невідкладні заходи з інтенсивної терапії хворим дітям, що знаходяться в критичному стані; проводить масковий, внутрішньовенний, ендотрахеальний наркоз при термінових та планових операціях у дітей на органах черевної порожнини, малого тазу; працює в тісному контакті з лікарями інших спеціальностей; дотримується принципів медичної етики та деонтології; веде лікарську документацію; у роботі керується протоколами надання медичної допомоги дітям при невідкладних станах; веде динамічне спостереження за станом хворих дітей, що знаходяться на лікуванні в ВАІТ з відповідними записами в історії хвороби; несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу компетенції, тощо.

З посвідчення № 29/275-2, виданого ОСОБА_6 , вбачається, остання 29.04.2010 підтвердила кваліфікацію лікаря анестезіолога дитячого вищої категорії, а наказом ДОЗ ЛОДА від 11.06.2015 р. № 430-к дія посвідчення продовжена до 11.06.2020.

З медичних карток амбулаторного хворого неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що у них є лише кілька записів про неважкі, побутові захворювання, а відтак він ріс соматично здоровим хлопцем.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України і викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, неповноту судового розгляду вважає безпідставними й до уваги не бере.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про неповноту судового розгляду.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Натомість судом першої інстанції були з`ясовані всі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, досліджені докази та вчинені необхідні процесуальні дії.

Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Показання обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона не вважає себе винною у скоєному злочину та її дії не призвели до тяжких наслідків, фактичним обставинам кримінального провадження не відповідають, і колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки вони спростовуються дослідженими належними й допустимими доказами у справі.

Зокрема, з показань обвинуваченого ОСОБА_5 , наданих ним як у суді першої так і апеляційної інстанції вбачається, що він вранці 16.11.2016 перебував на роботі. Близько 10:30 год. його покликала медсестра ОСОБА_33 на допомогу лікарю ОСОБА_6 . На виклик терміново прибув в операційну, де побачив ОСОБА_6 , яка проводила маскою продихування пацієнта та повідомила про дві попередньо невдалі спроби інтубації останнього клинком за № 3 та № 4. Взявши четвертий номер клинка для інтубації, побачив слиз і кров у гортані дитини, а також у надгортаннику. Наосліп шукав трахею, голосової щілини не бачив, бо у дитини була довга шия і світло ларингоскопа було слабке. Зазначив, що такі обставини свідчили про важку інтубацію. З першого разу заінтубував пацієнта. Прослухавши, чув його жорстке дихання, яке розцінив як наслідок попадання крові й слизу у легені. В області епігастрії шумів чи булькотіння не було чути. ОСОБА_6 переслухала дитину і сказала, що вона нічого не чує. Оскільки остання була стривожена, подумав, що вона саме із-за цього нічого не почула. При повторній перевірці ознак неправильної постановки трубки не виявив, тому був переконаний у правильності інтубації та дав дозвіл на подальші дії, а сам залишив операційний зал. Проте через 2-3 хвилини його знову закликали на допомогу ОСОБА_6 . Повернувшись у зал за кілька секунд, побачив проведення штучної вентиляції легень пацієнта на іншому апараті та сильний опір при продихуванні останнього. Тоді ж наступила зупинка серця дитини, у зв`язку з чим вони перейшли до реанімаційних процедур. Вважали, що причиною цього став бронхоспазм. Через 2 хвилини серцебиття було відновлене. У той час розташування трубки не змінювали, продихати пацієнта не могли. Через 8 хвилин сталася друга зупинка серця, яка тривала 7 хв. Через препарати, введені ОСОБА_6 , пацієнт не міг вийти з наркозу, тому вони мали підтримувати йому штучне дихання. Згодом, вийнявши трубку, провів переінтубацію хворого ОСОБА_12 , яка була успішною, після цього стан дитини почав стабілізуватися. Протягом двох днів пацієнт перебував у їх лікарні, а у подальшому транспортований до м. Львова, де незабаром помер.

Крім того, згідно з підсумковою частиною висновку експерта (комісійної судово-медичної експертизи) № 65 від 17.05.2017, кваліфікація обвинуваченої ОСОБА_6 була достатня для виконання інтубації пацієнту ОСОБА_12 (п. 23); після першої невдалої спроби інтубації вона могла виконати не більше двох спроб (п. 24); застосовані медичні препарати пацієнту ОСОБА_12 під час наркозу не мали негативного впливу на його організм та не викликали негативних реакцій організму, що могло проявитися у погіршенні стану здоров`я, зупинці серця (п. 28); ушкодження слизової оболонки ротоглотки при спробі інтубації, проведеної ОСОБА_6 , ускладнило подальше інтубування пацієнта. Дії останньої при першій невдалій спробі інтубації трахеї мали бути наступними: змінити розмір клинка та інтубаційної трубки, викликати на допомогу другого лікаря-анестезіолога та для консультації ЛОР-лікаря (п. 31); об`єктивним методом визначення розташування інтубаційної трубки є капнографія, однак значна частина медичних стаціонарів не оснащена капнографами (п. 34); кваліфікація обвинуваченого ОСОБА_5 для проведення інтубації ОСОБА_12 була достатньою (п. 35); причиною настання зупинки серцевої діяльності пацієнта ОСОБА_12 під час проведення анестезіологічного забезпечення була невдала спроба інтубації, що призвела до гіпоксії та розвитку легеново-серцевої недостатності (п. 36); відповідальність за анестезіологічне забезпечення дитини та належну якість проведення інтубації його трахеї несли обоє обвинувачених (п. 37, п. 38); після інтубації трахеї обидва лікарі мали впевнитися у правильності цієї маніпуляції. Дії ОСОБА_6 у той період були неправильними, оскільки повинна була уважно прослухати легені пацієнта для того, щоби особисто переконатися у наявності дихальних шумів, а у випадку їх відсутності повинна була переінтубувати хворого, чого не було нею зроблено (п. 39); дії ОСОБА_5 , який після інтубації залишив операційну, були неправильними, оскільки останній повинен був впевнитися у правильності її виконання та знаходитися там до того часу, поки остаточно не переконався у правильності маніпуляції та адекватності дихання (п. 40); після операційного бронхоспазму у пацієнта на операційному столі не було (п. 41); професійною помилкою, що стала причиною смерті пацієнта ОСОБА_12 , була невдала інтубація трахеї, проведена ОСОБА_5 . Натомість ОСОБА_6 повинна була переконатися у правильності цієї інтубації, переінтубувати хворого, чого вона не зробила (п. 53). Безпосередньою причиною смерті дитини була мозкова кома внаслідок тривалої гіпоксії, що була зумовлена невдалою інтубацією трахеї (п. 54, 55) (Т. 2, а.с. 27-59).

Також, відповідно до підсумкової частини висновку експерта (додаткової комісійної судово-медичної експертизи) № 147 від 11.08.2017, в Україні виконання інтубації трахеї регламентується наказом МОЗ України № 430 від 03.07.2006 р. «Клінічний протокол надання медичної допомоги хворим зі складною інтубацією трахеї», згідно якого у випадку тяжкої інтубації трахеї може бути виконано не більше 3-5 повторних спроб досвідченими фахівцями. У даному протоколі не зазначається, що лікар, який виконав невдалу першу спробу, не може здійснити наступної. ОСОБА_6 мала вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Дитяча анестезіологія» і могла виконувати наступні спроби інтубації трахеї у випадку відсутності в операційній більш досвідченого фахівця (п. 1); у випадку спільного перебування в операційній і невдалих попередніх спробах інтубації трахеї ОСОБА_6 , головну відповідальність за дану маніпуляцію несе завідуючий відділенням ОСОБА_5 (п. 4); лікар-анестезіолог дитячий ОСОБА_6 згідно професійної етики повинна виконувати настанови завідуючого відділенням, що стосуються лікувально-діагностичного процесу в умовах Червоноградської ЦМЛ (п.5); перевірка положення інтубаційної трубки є обов`язковою умовою проведення інтубації трахеї. Пріоритетність прийняття рішення була за завідуючим відділенням ОСОБА_5 (п. 6); у випадку неправильного положення інтубаційної трубки такі ознаки як відсутність екскурсії грудної клітки і незадовільну аускультативну картину можна виявити протягом перших секунд. Синюшність шкірних покривів, зниження SpO2, порушення гемодинаміки зазвичай проявляються після 1-ї хвилини. Наявність капнографії дозволяє протягом перших секунд виявити неправильність положення ендотрахеальної трубки. Такі ознаки як відсутність екскурсії грудної клітки, синюшність шкірних покривів спостерігаються візуально (п. 8); лікар ОСОБА_6 могла самостійно провести переінтубацію трахеї незважаючи на попередні невдалі 2-і спроби, якщо в операційній на той момент не було більш досвідченого анестезіолога (п. 10); ОСОБА_6 несла безпосередню відповідальність за анестезіологічне забезпечення. Однак на період присутності в операційній завідуючого відділенням ОСОБА_5 контроль за якістю надання медичної допомоги і усунення можливих недоліків у роботі ОСОБА_6 мав забезпечувати ОСОБА_5 .

Тобто, з наведеного вбачається, що після двох власних невдалих спроб інтубації пацієнта, ОСОБА_6 не розглянула та не забезпечила альтернативних шляхів відновлення прохідності верхніх дихальних шляхів. Окрім того, після інтубації лікарем ОСОБА_5 , після того, як він залишив операційний зал, ОСОБА_6 повинна була впевнитися у правильності цієї маніпуляції, переінтубувати хворого, чого вона не зробила.

Щодо твердження обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона довіряла діям старшого за фахом лікаря, є ознакою недбалого, безвідповідального ставлення до своїх обов`язків, які вона на той час виконувала в команді із своїм колегою, про що зазначив суд першої інстанції і з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду. Тобто, у ситуації яка склалася, обвинувачена ОСОБА_6 могла допускати, не лише технічну несправність апарату ШВЛ, але і професійну помилку лікаря ОСОБА_5 , який безпосередньо зробив інтубацію.

У Рішенні Європейського союзу з прав людини «Валерія Фуклєва проти України» від 16.01.2014 суд зазначив: «Перше речення ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не лише утримуватися від «умисного» позбавлення життя, а й вживати належних заходів для захисту життя тих, хто перебуває в межах її юрисдикції (Рішення від 09.06.1998 у справі «L.C.B. проти Великої Британії», (L.C.B. v. The United Kingdom), п. 36, Звіти про рішення та ухвали 1998-ІІІ). Ці принципи також застосовують у сфері охорони здоров`я. Зокрема, вони вимагають створення ефективної незалежної судової системи з метою забезпечення встановлення причини смерті пацієнтів, які перебували на лікуванні, як у державному так і в приватному секторі, та притягнення до відповідальності винних (справа «Калвеллі і Чільйо проти Італії» (Calvelli anf Ciglio v. Italy), заява № 32967/96, п. 49, ЄСПЛ 2002-І).

Вирок Червоноградського міського суду від 04 квітня 2018 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а також таким, що ґрунтується на належних та допустимих доказах, поза всяким сумнівом встановлює подію смерті ОСОБА_12 , у якій є вина поряд з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , адже її дії перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю пацієнта.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що судом безпідставно та з надуманих причин не взято до уваги письмово викладену особисту думку заступника міністра охорони здоров`я України ОСОБА_13 , який був головою КЕК МОЗ України, є безпідставними та необґрунтованими. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений письмовий документ є неналежним доказом, оскільки на ньому відсутні будь-які письмові ознаки приналежності даної особистої думки до конкретного висновку або висновків, що зроблені під час досудового слідства в межах даного кримінального провадження. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на адвокатський запит представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , заступником міністра охорони здоров`я України ОСОБА_34 скеровано листа № 17/53/1014-17/25664 від 27.09.2017, згідно з яким заступник міністра охорони здоров`я України ОСОБА_35 повідомляє, що ним висловлено свою особисту думку (оціночні судження) з приводу риторичних питань смерті, які трапляються під час надання медичної допомоги, та не стосується конкретного випадку.

Покликання обвинуваченої ОСОБА_6 , на те, що судом наведено у вироку показання свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , про те не надано їм критичної оцінки, є надуманими. Показання вказаних свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості. При чому, жоден із свідків не надав взаємовиключних чи суперечливих показань. Те, що свідки по різному вказували на зміну кольору шкірних покривів потерпілого ОСОБА_12 (синій чи сірий), є вираженням індивідуального сприйняття та не є суперечливими, оскільки у будь-якому випадку свідчили про наявність проблеми у пацієнта.

Щодо покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , з яким не погоджується прокурор у своїй апеляційній скарзі, то на думку колегії суддів, суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася; за місцем проживання та роботи характеризується позитивно; працює, має вищу освіту, під час досудового розслідування та судового розгляду належно виконувала свої процесуальні обов`язки, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України засуджений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував і вказав у мотивувальній частині вироку на зазначені в ст. 75 КК України обставини: тяжкість вчиненого злочину, особу винної, інші обставини справи.

Саме з врахуванням наведених вище обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_37 без відбування призначеного їй основного покарання й на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування основного покарання з випробування з іспитовим строком тривалістю один рік.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на таке.

Частина 1 ст. 67 КК України містить вичерпний перелік обставин, що обтяжують покарання, а тому прокурор в апеляційній скарзі не вправі посилатися на інші обтяжуючі обставини, не передбачені цією статтею (невизнання обвинуваченою своєї вини, невідшкодування шкоди, відсутність примирення з потерпілим тощо).

Також, вказуючи у апеляційній скарзі на таку обставину, як тяжкі наслідки у вигляді смерті неповнолітнього, прокурор не врахував, що відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Так, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 140 КК України, кримінальна відповідальність настає у випадку невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок безпідставного застосування судом ст. 75 КК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою і вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення та звільнення її від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Апеляційні скарги не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 необґрунтованими. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 04 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4