Справа № 523/9925/13-к
Провадження №1-кп/523/169/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

Колегія суддів Суворовського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

в присутності обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 24.10.2016 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0000707, внесеному до ЄРДР 18.12.2012 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочинів, передбачених ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
06.12.2017 року в провадження головуючого - судді Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 від судді ОСОБА_11 передані зазначені обвинувальний акт й додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_10 , які ухвалою Колегії суддів від цієї ж дати призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У зв`язку з неодноразовою неявкою в підготовче судове засідання належним чином повідомленої потерпілої ОСОБА_12 та з огляду на ненадходження від неї до суду будь-яких заяв чи клопотань, Колегія суддів з метою дотримання розумності строків судового розгляду та заслухавши думку сторін і присутніх учасників процесу, вирішила провести підготовче провадження за відсутністю зазначеної потерпілої.

З`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_5 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту або його повернення прокурору, заслухавши з цих же питань думку потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , а також вислухавши думку захисника ОСОБА_9 та підтримуючого його обвинуваченого ОСОБА_10 , які вважали за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, Колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.7 означеного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього ж Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

Частини 1, 2 ст.9 наведеного Кодексу зобов`язують суд, слідчий суддю, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, іншу службову особу органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурору, керівнику органу досудового розслідування, слідчому належить всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положення ст.291 вказаного Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, а у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а за ч.4 цієї ж норми закону, надання до суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

За змістом вимог ст.ст.91, 92 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, наряду з іншим, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, обов`язок доведення яких покладається на слідчого та прокурора.
Як слідує з ст.ст.110, 283 зазначеного Кодексу, будь-які рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з положеннями ч.1 ст.337 вказаного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Проте, при складенні наданого на розгляд Колегії суддів обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_10 , прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_13 наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки викладене у розглядуваному акті формулювання обвинувачення є суперечливим, неконкретним і незрозумілим, а при формулюванні обвинувачення вказаним прокурором не визначені час і місце безпосереднього вчинення інкримінованих зазначеному обвинуваченому діянь та спосіб заволодіння чужим майном за ст.190 КК України (зокрема, шляхом обману чи зловживання довірою), не зазначені мотиви, форми вини та причинний зв`язок між інкримінованими діями й спричиненими наслідками, а також не висвітлені виду замаху на злочини за відповідними частинами ст.15 КК України, що за переконанням Колегії суддів, порушує право обвинуваченого на захист та унеможливлює роз`яснення йому суті обвинувачення.

Колегія суддів зауважує на тому, що у кореспондуючому взаємозв`язку ст.ст.9, 91, 92, 291 КПК України, формулювання обвинувачення має містити відомості щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, в тому числі кваліфікуючих ознак.

Аналогічна правова позиція викладена в абз.7 п.7 висновків Постанови Верховного Суду України від 24.11.2016 року у справі №5-328кс-16.

Наряду з наведеним, зазначені вище недоліки обвинувального акту суперечать принципу верховенства права, закріпленому в ст.8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Окремо звертає увагу суду те, що прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_13 при викладені у розглядуваному акті фактичних обставин кримінальних правопорушень, які вважає встановленими, посилається на висновок експерту з технічного дослідження відповідних документів (зокрема, №137 від 10.06.2013 року), який є в розпорядженні органу досудового розслідування та який ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкриває зміст і сутність означеного доказу обвинувачення, що суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України та свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, що за переконанням Колегії суддів, є неприпустимим.

Означені обставини суперечать завданням кримінального провадження та принципам неупередженості суду і безпосередності дослідження ним доказів, закріплених в ст.ст.2, 7, 22, 23 КПК України, а також не відповідають практиці Апеляційного суду Одеської області, викладеної в ухвалах від 26.04.2017, 03.08.2017 року у провадженнях №№11-кп/785/332/17, 11-кп/785/467/17, відповідно, а відтак доводи захисника ОСОБА_9 виявляються слушними.

Разом із тим, визначені у розглядуваному обвинувальному акті обставини з розкриття змісту і сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду.

Отже, оскільки викладене у означеному обвинувальному акті формулювання обвинувачення, з огляду на його невідповідність вимогам ст.ст.3, 291 КПК України, неможливо визнати таким, що має бути висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом, а визначені прокурором ОСОБА_13 у цьому ж акті фактичні обставини до початку судового розгляду по суті розкривають зміст і сутність доказу обвинувачення, то слід визнати неможливість призначення такого обвинувального акту в цьому кримінальному провадженні до судового розгляду.

Наведені обставини невідповідності обвинувального акту від 24.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_10 вимогам ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2, 7-9, 22, 23, 109-110, 283, 293 цього ж Кодексу, за своєю сукупністю, визнаються Колегією суддів істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи верховенства права та безсторонності й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів їх рівноправності та змагальності, що унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення протягом розумного строку виявлених Колегією суддів недоліків.

Керуючись ст.ст.2, 3, 7-9, 22, 23, 31, 291, 314, 369-372 КПК України, Колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Обвинувальний акт від 24.10.2016 року й додатки до нього у кримінальному провадженні №0000707, внесеному до ЄРДР 18.12.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, передбачених ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених Колегією суддів порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3