КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у незадоволенні клопотання про надання копій матеріалів кримінального провадження № 0000237 за підозрою ОСОБА_6 і ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ст. 112, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки копію вказаної ухвали отримано було тільки 14 грудня 2018 року, ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, Конституцію України та норми національного законодавства, апелянт вважає, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопад 2018 року підлягає апеляційному оскарженню, з огляду на те, що доступ до правосуддя не може бути обмеженим.

Захисник ОСОБА_5 , належним чином повідомлений про день та час апеляційного розгляду, до суду не з`явився, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило, у зв`язку з чим, з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про можливість розгляду справи за відсутності захисника на підставі наявних матеріалів.

Вислухавши думку прокурора щодо відмови у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою, перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам КПК України, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою, виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Проте, стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, але не перелік рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Такий перелік закріплений у Кримінальному процесуальному кодексі.

Так, частиною 3 ст. 307 КПК України регламентовано, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Також в апеляційному порядку, відповідно до ч. 6 ст. 304 КПК України, може бути оскаржена ухвала слідчого судді про повернення скарги або відмову у відкритті провадження.

Зазначені положення передбачені й ч. 2 ст. 309 КПК України.

Окрім того, ч. 1 ст. 309 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про:
1) відмову у наданні дозволу на затримання;
2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;
3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;
4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;
5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;
6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;
7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;
8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;
9) арешт майна або відмову у ньому;
10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;
11) відсторонення від посади або відмову у ньому;
11-1) продовження відсторонення від посади;

12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;

13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Таким чином, Кримінальним процесуальним кодексом України чітко регламентований та визначений вичерпний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді, і цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 3 березня 2016 року, поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.
Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується із положеннями статті 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.
Офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, що полягає у незадоволенні клопотання, якою відмовлено в задоволенні скарги, до вказаного переліку не входить, а тому не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а доводи апелянта про те, що ухвала слідчого судді, на яку подана апеляційна скарга, може бути оскаржена в апеляційному порядку, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суд відмовляє у відкритті провадження.

За таких обставин, враховуючи, що КПК України не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, що полягає у незадоволенні клопотання, колегія суддів доходить висновку про відмову у відкритті провадження за даною апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 376, ч. 4 ст. 399 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні скарги захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у незадоволенні клопотання.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3