"14" березня 2019 р.
С У М С Ь К І Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
судді Сумського апеляційного суду
стосовно ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду від 14.03.2019 у кримінальному провадженні № 591/7177/18 за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 24.01.2019 про арешт майна ОСОБА_3 .
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду від 14.03.2019 залишена без зміни ухвала слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 24.01.2019 про накладення арешту на майно, вилучене 22.01.2019 під час обшуку автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», 2005 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 , а саме: два аркуші паперу з чорновими записами, а апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на цю ухвалу без задоволення.
Категорично не погоджуючись із даною ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 14.03.2019, вважаю за необхідне у відповідності до положень ч.3 ст.375 КПК викласти окрему думку щодо її суті та змісту.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.255 КК, внаслідок чого згідно ст.ст.7-10, 20, 22, 42, 46 і 52 КПК участь захисника у даному кримінальному провадженні є обов`язковою, виходячи з наступного.
Так, 23.11.2017 Верховний суд України в контексті справи № 5-224кс(15)17 досліджував правові наслідки кримінального провадження при касаційному розгляді справи за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою. Суд вказав, що право на захист є невід`ємним, природним правом людини, загальновизнаним принципом міжнародного права та розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини 1948 р., кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.
Гарантії права на захист у разі кримінального обвинувачення передбачені й у пункті «d» ч.3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 р. та підпункті (c) п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (далі Конвенція). Відповідно до цих положень кожний підозрюваний у вчиненні злочину має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Наведені положення міжнародно-правових актів знайшли своє вираження в Конституції та інших законах України.
Відповідно до ст.ст.59 і 63 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009 (справа про право на правову допомогу), конституційне положення «кожен має право на правову допомогу» слід розуміти як «гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами … вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує».
Принцип забезпечення підозрюваному права на захист є одним з основних засад судочинства (ст.129 Конституції України) та фундаментальним для кримінального процесу. Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.7 КПК забезпечення права на захист віднесено до загальних засад кримінального провадження. Сутність указаної засади кримінального провадження визначена в ст.20 цього Кодексу, у якій передбачено, що особами, яким право на захист надається і забезпечується, є підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений. Поряд із загальними гарантіями права на захист, як однією з основних засад кримінального провадження, законодавцем встановлено додаткові гарантії, а саме випадки, коли участь захисника є обов`язковою в кримінальному провадженні. Зокрема, ч.1 ст.52 КПК передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Відповідно до п.п.10 і 24 ч.1 ст.3 КПК термін «кримінальне провадження» має таке значення досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Отже, гарантії реалізації права на захист поширюються на всі стадії кримінального провадження, в тому числі й на стадію судового провадження з перегляду судових рішень (рішень слідчих суддів) в апеляційному порядку.
У п.262 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» передбачено «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п.89 рішення ЄСПЛ від 13.02.2001 у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду».
У справі «Максименко проти України» від 20.12.2011 ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою гарантії підпункту (c) п.3 ст.6 Конвенції не припиняють своєї дії після закінчення провадження у суді першої інстанції. Забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги є однією з гарантій, що здійснюється й у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі було надано таку допомогу. Що стосується того, чи вимагали «інтереси правосуддя» надання заявнику юридичної допомоги, то ключовими у цьому контексті пунктами розгляду є серйозність питання, про яке йшлося, та характер цього провадження. Згідно з практикою ЄСПЛ інтереси правосуддя в принципі вимагають забезпечення представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення свободи.
Таким чином, при вирішенні питання, чи вимагають інтереси правосуддя обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, мають враховуватися відповідні норми КПК, зокрема, норми ст.52 цього Кодексу, в якій містяться зобов`язуючі норми, а також потрібно зважати на такі критерії, як «серйозність питання» та «характер провадження», які виділив у наведеному рішенні ЄСПЛ.
Вимога ч.1 ст.52 КПК, яка передбачає обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів, є гарантією забезпечення права на захист та важливою умовою справедливого судового розгляду, підлягає застосуванню на всіх стадіях кримінального провадження, в тому числі судового провадження з перегляду судових рішень (рішень слідчих суддів) в апеляційному порядку.
Вважаю, що ігнорування слушних доводів володільця майна ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 , не врахування фактичних обставин кримінального провадження та не дотримання норм процесуального права і усталеної прецедентної судової практики ЄСПЛ призвело до постановлення колегією суддів апеляційного суду явно незаконної, необґрунтованої та невмотивованої ухвали, внаслідок чого були істотно порушені процесуальні права та законні інтереси підозрюваного ОСОБА_3 .
Суддя апеляційного суду ОСОБА_5