КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20
розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 від 07 листопада 2018 року та 07 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Київського апеляційного суду знаходиться апеляційне провадження за апеляційними скаргами з доповненнями прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_21 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_22 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_23 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_24 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_23 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_23 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_25 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_24 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_26 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_27 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_28 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_28 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_28 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_24 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_29 , захисника ОСОБА_24 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_30 , та захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 07 квітня 2017 року в кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_29 , ОСОБА_25 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 .

У судовому засіданні під час апеляційного розгляду 07 листопада 2018 року та 07 грудня 2018 року обвинувачений ОСОБА_9 подав ряд клопотань, викладених білоруською мовою.
Дослідивши подані заяви, заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Підпунктами "а", "е" пункту 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
Згідно частин 1, 3 ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Згідно ч. 1 ст. 68 КПК України, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).
У відповідності до ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, на досудовому розслідуванні, 09 вересня 2015 року, ОСОБА_9 подав власноруч написану заяву слідчому в особливо важливих справах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_32 , в якій просив надавати йому процесуальні документи російською мовою, якою він вільно володіє /том 44, а.с.к.п. 106/.
Згідно протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 22 вересня 2015 року, останній виявив бажання надавати показання російською мовою, за участю перекладача. Як убачається з даного протоколу, заперечень та зауважень щодо його змісту ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_27 не висловлювали, натомість ОСОБА_9 вказав, що протокол допиту з його слів записано вірно, доповнень та заперечень він не має /том 44, а.с.к.п.171-175/.
Як убачається із журналу судового засідання Оболонського районного суду міста Києва від 04 травня 2016 року, проведеного за участю перекладача з російської мови, після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту, встановлення головуючим суддею суду першої інстанції особи обвинуваченого ОСОБА_9 та роз`яснення йому суті обвинувачення, останній на запитання головуючого відповів, що суть обвинувачення йому зрозуміла. Після вручення обвинуваченому ОСОБА_9 в судовому засіданні 04 травня 2016 року пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, ОСОБА_9 зазначив, що додаткових роз`яснень прав не потребує /том 84, а.с.к.п. 6-7/.
З наведеного убачається, що як під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник не заперечували зміст заяви ОСОБА_9 від 09 вересня 2015 року та протоколу його допиту підозрюваного від 22 вересня 2015 року.
Під час досудового розслідування та в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не висловлював зауважень з питань призначеного йому перекладача з російської мови, та не подавав відповідних заяв про призначення йому перекладача з білоруської мови.
Під час розгляду апеляційного провадження, колегією суддів перевірені знання обвинуваченого ОСОБА_9 російської мови, який вільно нею володів, звертався із клопотаннями та заявами російською мовою, висловлював свою думку російською мовою з приводу клопотань та заяв інших учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_9 не мав жодних труднощів при активній участі у розгляді кримінального провадження на стадії апеляційного розгляду та спілкування російською мовою.
Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 вільно володіє російською мовою, у зв`язку із чим йому призначено відповідного перекладача, який приймає участь у здійсненні апеляційного провадження.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Візгірда проти Словенії» (рішення від 28 серпня 2018 р.), Європейський суд зазначив, що вже у справі Brozicek v. Italy (19 грудня 1989, §41, Серія А № 167) є посилання на необхідність перевірки потреби обвинуваченого в усному перекладі. Зокрема зазначалося, що італійські органи, які повідомили про очевидне неволодіння італійською мовою заявником «повинні вжити заходів для задоволення [його вимоги про переклад] ...., окрім випадків, коли вони могли встановити, що насправді заявник достатньо володіє італійською, щоб зрозуміти повідомлення в листі з висуненими проти нього звинуваченнями». Посилаючись на відсутність доказів того, що заявник мав достатні знання італійської мови, Суд встановив порушення статті 6. Так само, у справі Cuscani v. the United Kingdom (№ 32771/96, § 38, 24 вересня 2002), Суд постановив, що після того, як державні органи повідомили про неможливість заявника розуміти хід провадження, завданням судді стало оцінювати необхідність в усному перекладі. Суд встановив, що на суддю покладався обов`язок встановити чи перешкоджатиме відсутність усного перекладача на слуханні повній участі заявника у процесі, в якому його оголосили винним. Також у справі Amer v. Turkey (№ 25720/02, § 83, 13 січня 2009), Суд не знайшов у матеріалах справи жодних посилань на присутність перекладача під час допиту поліцією заявника, володіння турецькою мовою (мовою провадження) яким могло бути дуже обмеженим. Відмічаючи, що під час допиту були зібрані основні докази та зважаючи на подальше провадження у національному суді, Суд встановив, що «перевірка потреби заявника у допомозі перекладача під час допиту поліцією є відповідальністю національних судів, які повинні належно перевірити та переконатися, що відсутність перекладача під час перебування під арештом у поліції заявника не порушуватиме право заявника на справедливий судовий розгляд
Зважаючи на наведені вище приклади прецедентного права Суду, очевидно, що на органи, які беруть участь у процесі, зокрема на національні суди, покладається обов`язок встановити необхідність призначення усного перекладача для допомоги обвинуваченому та забезпечення справедливості судового розгляду. На думку Суду, цей обов`язок не обмежується лише випадками, коли іноземний обвинувачений прямо вимагає надати усний переклад. Зважаючи на те, яке особливе місце відводиться в демократичному суспільстві праву на справедливий судовий розгляд (див. справу Неrті, яка цитувалася вище, параграф 76 та справу Artico v. Italy, 13 травня 1980 року, параграф 33, серія А, № 37), виникає питання наявності підстав підозрювати, що обвинувачений недостатньо володіє мовою провадження, наприклад, якщо він не є ні громадянином, ні резидентом країни провадження. Це питання також виникає у разі застосування третьої мови для усного перекладу. За таких обставин, володіння обвинуваченим третьою мовою повинне перевірятися до прийняття рішення про її використання в усному перекладі.
У зв`язку з цим Суд не може прийняти заяву Уряду про те, що будь-які загальні припущення про володіння російською мовою заявником ґрунтувалися на його литовському громадянстві та відхиляє аргументи Уряду про поширеність російської мови в Литві (див. параграф 71 вище) та вважає, що точність таких заяв нічим не була доведена. Суд також підкреслює відсутність будь-яких інших пояснень Уряду щодо того, що змусило державні органи під час призначення перекладача російської мови для допомоги заявнику вважати, що він достатньо володіє цією мовою (див. параграф 71 вище, а також справу Неrті, яка цитувалася вище, §§ 90 та 91 і справу Katritsch v. France, № 22575/08, § 45, 4 листопада 2010 року).
Таким чином Суд змушений констатувати, що державні органи достовірно не встановили (див. параграф 81 вище) рівень володіння російською мовою заявником. Недостатня перевірка стала важливим елементом розгляду справи Судом, оскільки ефективний захист прав, передбачений підпунктами (а) та (е) параграфа 3 статті 6 вимагає, щоб обвинуваченому забезпечили переклад на мову, якою він достатньо володіє
Як убачається з наведеного рішення Європейського суду з прав людини, державні органи належним чином не перевірили та не встановили достатній рівень володіння заявником російською мовою, у зв`язку з чим Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення параграфів 1 та 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та про несправедливість судового розгляду у повному обсязі.
Натомість, у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 , судом достовірно перевірено рівень володіння обвинуваченим ОСОБА_9 російською мовою, який достатньо нею володіє.
На переконання колегії суддів, залучення перекладача з російської мови обвинуваченому ОСОБА_9 , який не говорить та не розуміє державну мову, забезпечило йому вільну та адекватну лінгвістичну допомогу, у зв`язку із чим, ОСОБА_9 забезпечено можливість повною мірою реалізувати своє право на захист і збереження справедливості судового процесу.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що викладення обвинуваченим ОСОБА_9 клопотань іншою мовою, свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами, визначеними ст. 42 КПК України, у зв`язку з чим подані ним клопотання підлягають залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 29, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 від 07 листопада 2018 року та 07 грудня 2018 року залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Судді :
____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3