ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/2544/18
Провадження № 1-кс/210/716/19

"01" березня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

заявника: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001383 від 31 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 25 лютого 2019 року надійшла вищезазначена скарга, в якій заявник просить поновити строк на оскарження постанови слідчого від 31 серпня 2018 року в кримінальному провадженні №0001383 від 31 жовтня 2017 року, скасувати постанову, зобов`язати слідчого виконати певні слідчі дії необхідні для встановлення істини в даному провадженні.

В обґрунтування скарги посилається на те, що в провадженні слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0001383 від 31 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч.2 КК України. 31 серпня 2018 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення. Він, заявник, не погоджується з постановою слідчого, оскільки слідчим не виконано ухвалу слідчого судді від 22 червня 2018 року, якою скасовано, винесену раніше, постанову про закриття кримінального провадження від 08 листопада 2017 року у тому ж кримінальному провадженні: не встановлено інших свідків, не допитано його (заявника), тому вважає постанову необґрунтованою, незаконною та невмотивованою, такою, що підлягає скасуванню. Оскільки постанову від 31 серпня 2018 року він отримав 08 лютого 2019 року, вперше зі скаргою звернувся 12 лютого 2019 року (скарга повернута), просить поновити строк для звернення до суду.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в скарзі. Зазначив, що під час затримання та конвоювання до нього застосовано спецзасоби, - кайданки, під час досудового слідства здійснювався тиск, його змушували 30 березня 2017 року написати заяву без участі захисника.

Прокурор в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду скарги повідомлений.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду скарги повідомлений.

Їхня неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали кримінального провадження №0001383 від 31 жовтня 2017 року та матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0001383 від 31 жовтня 2017 року за ч.2 ст.365 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 10 жовтня 2017 року за фактом застосування до ОСОБА_3 недозволених методів дізнання та слідства з боку працівників Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області при розслідуванні кримінального провадження №0000876 від 22 березня 2017 року за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (а.с.12).

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_4 від 08 листопада 2017 року кримінальне провадження №0001383 від 31 жовтня 2017 року закрито у зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення (КП №0001383 від 31 жовтня 2017 року а.с.64-69).

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, яку скасовано ухвалою слідчого судді від 22 червня 2018 року, оскільки слідством не повно проведено досудове розслідування, без всебічного, об`єктивного дослідження даних: не встановлено інших свідків, не допитано ОСОБА_3 (а.с.19).

Потім, 31 серпня 2018 року слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_4 кримінальне провадження №0001383 від 31 жовтня 2017 року закрито у зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення (а.с.13-18).

Заявник, не погоджуючись з постановою слідчого від 31 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження, звернувся до суду зі скаргою.

Пунктом 3 частини 1 статті 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Частиною 1 статті 304 КПК України, зазначено скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Постанова про закриття кримінального провадження винесена слідчим в особливо важливих справах другого слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радником юстиції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001383 від 31 жовтня 2017 року, - 31 серпня 2018 року.

Заявник зазначає, що отримав постанову 08 лютого 2019 року, що підтверджується штампом на конверті, звернувся до суду 12 лютого 2019 року (скарга повернута), потім після отримання скарги з урахуванням ч.7 ст.304 КПК України звернувся до суду 25 лютого 2019 року, тому суд вважає причину пропуску строку поважною та поновлює заявнику строк для звернення до суду.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги (ч.3 ст.306 КПК України).

Відповідно до ухвали судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 10 жовтня 2017 року під час кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 заявив про те, що під час затримання 22 березня 2017 року працівники поліції здійснювали тиск, застосовували наручники та здійснювали тиск для написання заяви від 30 березня 2017 року без участі захисника.

Відповідно до ст.3 Конвенції, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року», нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

За ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначає, що ст.3 Конвенції захищає одну із фундаментальних цінностей демократичного суспільства, згідно з цією статтею забороняється будь-яке катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження незалежно від обставин справи чи поведінки потерпілого (рішення у справі «Лабіта проти Італії»). Суд також установлює, що розрізнення між поняттями «катування» та «нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження» було введено для того, щоб «позначити особливий рівень жорстокості умисного нелюдського поводження, що призводить до тяжких і жорстоких страждань» (рішення у справі «Ірландія проти Великобританії»).

Відповідно до ст.3 Конвенції поводження визнається нелюдським при досягненні мінімального рівня жорстокості. Оцінка цього мінімального рівня є відносною: вона залежить від усіх обставин справи, таких як тривалість такого поводження, його фізичні та психічні наслідки, а також у деяких випадках стать, вік та стан здоров`я потерпілої особи (рішення у справі «Валашінас проти Литви»). Суд вважає поводження за «нелюдське», оскільки, inter alia, воно було умисним, застосовувалося впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Поводження, на думку Суду, було «таким, що принижує гідність», якщо воно мало на меті викликати у потерпілих почуття страху, муки і меншовартості, а відтак принизити та зневажити (рішення у справі «Кудла проти Польщі»).

Одна із основних правових позицій ЄСПЛ полягає у тому, що коли особу взято під варту в поліції здоровою, але на час звільнення з-під варти ця особа має ушкодження, у держави виникає обов`язок забезпечити достовірне пояснення причин таких ушкоджень, а в разі неспроможності зробити це виникає питання про порушення за ст. 3 Конвенції (рішення у справі «Томазі проти Франції»).

Також у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст.3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити як загальний обов`язок держави відповідно до ст.1 Конвенції, вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування, метою якого є виявлення і покарання відповідальних осіб. Якщо б це було не так, загальна правова заборона катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, попри своє фундаментальне значення, була б неефективною на практиці, і в деяких випадках представники держави могли б фактично безкарно порушувати права тих, хто перебуває під їхнім контролем (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії», рішення у справі «Лабіта проти Італії»).

Розслідування за небезпідставним твердженням про неналежне поводження має бути ретельним та ефективним. Це означає, що органи влади мають завжди намагатись встановити події та не покладатися на поспішні або безпідставні висновки для закінчення розслідування чи для обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони мають вживати всіх необхідних та доступних заходів, щоб отримати докази відносно подій, в тому числі, inter alia, свідчення очевидців та результати експертиз (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини», рішення у справі «Гюль проти Туреччини»).

Так, кримінальне провадження №0001383 від 31 жовтня 2017 року за ч.2 ст.365 КК України закрито 31 серпня 2018 року у зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення.

Слідчим у рамках досудового розслідування за фактами викладеними ОСОБА_3 призначено службове розслідування, в ході якого допитано в якості свідків слідчого СД Довгинцівського ВП КВП ОСОБА_6 , який був присутній при затриманні ОСОБА_3 22 березня 2017 року одразу після вчинення кримінального правопорушення; старшого оперуповноваженого СКП Покровського ВП КВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , який здійснював конвоювання ОСОБА_3 до слідчого ізолятора; оперуповноваженого СКП Покровського ВП КВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 , - перебував на добовому чергуванні 21-22 березня 2017 року; оперуповноваженого СКП Покровського ВП КВП капітана поліції ОСОБА_9 , присутній при доставлянні ОСОБА_3 з Довгинцівського ВП КВП.

Факту застосування до затриманого заходів фізичного та психологічного впливу встановлено не було, затримання здійснювалося в порядку ст.208 КПК України, спецзасіб, - кайданки застосовувалися відповідно до Закону України «Про національну поліцію» (КП№0001383 від 31 жовтня 2017 року, а.с.36-38, 46-63).

Інших свідків, викладених заявником обставин слідством не відшукано (КП№0001383 від 31 жовтня 2017 року, а.с.82).

Пунктом 3 ч.4 ст.42 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби: засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо).

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про національну поліцію» загальні правила застосування спеціальних засобів 1) кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Таким чином, застосування спеціального засобу здійснювалося відповідно до вимог ст.ст.42, 45 Закону України «Про національну поліцію».

Заявником не зазначено у чому саме полягав тиск на нього, чому він вважає застосування кайданок в контексті обставин події незаконним.

Зауважень щодо застосовування кайданок більше ніж 2 години безперервного використання або без послаблення їх тиску, як встановлено п.6 ч.4 ст.45 Закону України «Про національну поліцію», ОСОБА_3 не заявлялося.

Крім того, протокол затримання підозрюваного від 22 березня 2017 року, протокол про забезпечення підозрюваному (обвинуваченому) права на захист від 23 березня 2017 року підписані ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_10 , що свідчить про дотримання права підозрюваного мати захисника до першого допиту (КП№0001383 від 31 жовтня 2017 року, а.с.23, 26).

Жодний підписаний підозрюваним 22 та 23 березня 2017 року документ не містить зауважень щодо фізичного та психологічного тиску (КП№0001383 від 31 жовтня 2017 року, а.с.16, 17-22, 26-29).

Заявником не зазначено чи завдано йому під час затримання та конвоювання тілесні ушкодження.

Також, не містить записів щодо наявності тілесних ушкоджень у підозрюваного «Журнал первинного обстеження осіб, які поміщаються в ІТТ» від 27 липня 2017 року. Натомість, ОСОБА_3 в журналі зазначено «Скарг не маю, здоровий», підписано власноруч, засвідчено підписом (КП№0001383 від 31 жовтня 2017 року, а.с.45).

В період перебування в ІТТ №2 ОСОБА_3 з заявами до керівництва установи з питання його обстеження щодо наявності тілесних ушкоджень не звертався.

Отже, скарга ОСОБА_3 не містить викладення конкретних обставин за яких на нього здійснювався фізичний та психологічний тиск, в чому саме він полягав; в чому саме полягає неефективне розслідування слідчого у кримінальному провадженні; які особи, що були свідками події, не допитані слідчим.

Також, суд не бере до уваги посилання заявника на те, що його не було допитано, оскільки слідчий 02 листопада 2017 року здійснив його виклик для дачі пояснень, проте ОСОБА_3 зазначив, що бажає давати пояснення у присутності захисника, якого йому слід призначити за рахунок держави. Відмова написана ним власноруч без фізичного та психологічного тиску з боку адміністрації установи (КП№0001383 від 31 жовтня 2017 року, а.с.11). У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 мав статус заявника, положення ст.20 КПК щодо надання йому безоплатної правової допомоги до нього не застосовувалися.

Згідно ст.ст.22, 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження слідчим були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, проведене досудове розслідування не можна вважати неповним та неефективним, а тому скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.28 Конституції України, ст.3 Конвенції, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року», ст.ст.42, 45 Закону України «Про національну поліцію» ст.ст.22, 23, 303, 304, 307 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001383 від 31 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.365 ч.2 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку проголошення її вступної та резолютивної частини, в той самий термін та спосіб, з моменту отримання повного її тексту.

Повний текст ухвали складено 05 березня 2019 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1