Справа № 675/1012/18
Провадження № 1-кс/675/306/2019
У Х В А Л А

"07" травня 2019 р. м. Ізяслав

Слідчий суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 19 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000145 від 22 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в :
02 травня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою на постанову начальника СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 19 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000145 від 22 квітня 2018 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що в провадженні СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження № 0000145 від 22 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

19 квітня 2019 року начальником СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000145 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Зазначену постанову особа, яка подала скаргу, вважає незаконною та необґрунтованою, викладені у ній висновки слідчого, на думку скаржника, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали скаргу в повному обсязі. Зазначили, що закриття начальником слідчого відділення кримінального провадження з покликанням на наявність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_6 необхідної оборони суперечить фактичним обставинам кримінального провадження, засноване на припущеннях, які жодним чином не підтверджені та, навпаки, спростовані матеріалами кримінального провадження. Із викладених у скарзі підстав просили слідчого суддю скасувати спірну постанову.

Начальник слідчого відділення Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неприбуття не повідомив.

У відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність начальника слідчого відділення, який виніс оскаржувану постанову, не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши доводи скарги, приєднані до неї документи та матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, його представника, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Встановлено, що Ізяславським відділенням поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області 22 квітня 2018 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Постановою начальника СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 19 квітня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 від 22 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 125 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України, за змістом якої однією з підстав закриття кримінального провадження є відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зокрема, він зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як зазначено в ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бєлоусов проти України» (заява № 4494/07 від 7 листопада 2013 року) у п. 55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява № 31939/06, п. 55).

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження № 0000145 від 22 квітня 2018 року, як підстава відсутності складу кримінального правопорушення зазначається наявність у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідної оборони, оскільки вони вчиненні з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року № 1 при розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Проте в постанові про закриття кримінального провадження від 19 квітня 2019 року начальником слідчого відділення належним чином не вмотивовано, з яких підстав він надає перевагу показам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є родичами, та у зв`язку із чим не беруться до уваги покази потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_10 , які вказали, що потерпілий схопив ОСОБА_7 за волосся з метою захисту від подальшого травмування, оскільки остання намагалася нанести йому тілесні ушкодження, а також свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили факт нанесення ряду ударів потерпілому ОСОБА_6 кулаком руки і ОСОБА_7 молотком, водночас, показання яких не містять будь-яких даних про нанесення останнім ударів ОСОБА_3 .

Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, що підтверджують нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Також начальником слідчого відділення не надано жодної оцінки тому факту, що всупереч встановленим слідчим обставинам справи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечили факт нанесення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 будь-яких ударів для ОСОБА_3 .

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 27 листопада 2014 року у справі № 5-34кс14 право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не тільки в момент учинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Згідно з ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Натомість, всупереч вимогам ст. 110 КПК України, у мотивувальній частині постанови начальника слідчого відділення наведені суперечливі мотиви її винесення.

Так, у першому абзаці мотивувальної частини спірної постанови слідчий зазначає про спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з причин тривалих неприязних відносин, що відповідає диспозиції ч. 1 ст. 125 КК України.

Надалі, після наведення показань потерпілого та свідків начальник слідчого відділення вказує, що проведеними слідчими діями встановити усі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не представилося можливим, оскільки ніхто зі свідків не бачив конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від початку до кінця. Однак, збирання, перевірка та оцінка доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, є прямим обов`язком слідчого, передбаченим ч. 1 ст. 92 КПК України. Також таке обґрунтування слідчого не відповідає положенням п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК, де вказано, що мотивувальна частина постанови повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Висновки слідчого та мотиви прийняття рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з наявністю у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідної оборони недостатньо обґрунтовані та суперечливі, ґрунтуються на припущеннях про те, що вони могли спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_6 хотів захистити свою дружину, а ОСОБА_7 діяла на свій захист, а тому їх дії можна розцінювати як необхідну оборону.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що начальником слідчого відділення при винесенні оскаржуваної постанови не вчинено необхідних дій для виявлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного і неупередженого процесуального рішення. Все це в сукупності дає підстави вважати, що рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В и в :
Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову начальника СВ Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 19 квітня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000145 від 22 квітня 2018 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, скасувати.

Матеріали кримінального провадження направити для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1