УХВАЛА

Справа № 300/181/18

Провадження № 1-кп/300/5/2019

25.02.2019 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 про вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.368-3 КК України,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Воловецького районного суду Закарпатської області пеебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 про обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368-3 КК України.

22.02.2019 року прокурором ОСОБА_3 оголошено про зміну обинувачення у кримінальному провадження щодо ОСОБА_4 з ч.4 ст.368-3 КК України на ч.3 ст.368-3 КК України- як підкуп службової особи юридичної особи приватного права незалежно від організаційно- правової форми, кваліфікуючими ознаками якого є одержання службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно- правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду.

Також у судовому засіданні прокурором подано на затвердження суду угоду про визнання винуватості від 22.02.2019 року, укладену між прокурором Закарпатської області та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засіданні висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки він повністю визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368-3 КК України та згоден на призначення обумовленого в угоді покарання у вигляді штрафу.

Вислухавши думку учасників провадження та ознайомившись із обвинувальним актом про зміну обвинувачення, угодою про визнання винуватості, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та (або) закону.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

В частині 7 ст. 474 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та (або) закону, а також, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов"язаний врахувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер та тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст.ст.470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.

Окрім того, зі змісту статей 471, 472 КПК України вбачається, що сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в пункті 12 йдеться про особливості призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням у кримінальних провадженнях на підставі угод. Зокрема, в абз.2 п. 12 постанови вказано, що домовленості між сторонами при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, неврахування яких, як слідує з абз.4 цього пункту, свідчить, що умови угоди суперечать вимогам кримінального закону, у зв' язку з чим суд, діючи згідно з п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК, має відмовити у її затвердженні.

Відповідно до умов угоди про визнання винуватості сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст.368-3 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Однак, санкцією частини третьої ст.368-3 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від п`ятисот до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двох років.

Отже, сторони угоди про визнання винуватості не врахували при визначенні покарання необхідність призначення додаткового виду покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, передбачене санкцією інкримінованої статті як обов"язкове.

Крім цього, у відповідності до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

З обвинувального акту щодо ОСОБА_4 вбачається, що в даному провадженні бере участь потерпілий ОСОБА_6 , якому завдано матеріальної шкоди, однак його письмової згоди прокурору на укладення угоди про визнання винуватості суду не надано.

Таким чином, угода про визнання винуватості є такою, що не відповідає вимогам кримінального закону в частині узгодженого сторонами покарання, укладена без отримання обов`язкової згоди потерпілого в кримінальному провадженні, що порушує його права та інтереси, а отже, не може бути затвердженою судом.

У разі відмови у затвердженні угоди відповідно до ч.7 ст.474 КПК України судове провадження повинно бути продовжено у загальному порядку.

У зв`язку із викладеним, суд вважає необхідним відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості та продовжити судове провадження у загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 469,470, 472, 474 КПК України, суд-

у х в а л и в:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 22.02.2019 року між прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область прокуратури Закарпатської області радником юстиції ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Продовжити кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 про вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.368-3 КК України у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : ОСОБА_1