Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/74/19 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія п.п.2, 4 ч.2 ст.115 КК України Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0002283 від 24.07.2015 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2018 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, маючого двох неповнолітніх дітей, такого, що не має судимості,
визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за п. п. 2,4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 24.07.2015 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 27 418 грн. 92 коп. за проведення судових експертиз, з яких:
8863 грн. 68 коп. за проведення молекулярно-генетичної експертизи № 708, 5539 грн. 80 коп. за проведення молекулярно-генетичної експертизи № 709, 3323 грн. 88 коп. за проведення молекулярно-генетичної експертизи № 710, 5539 грн. 80 коп. за проведення молекулярно-генетичної експертизи № 743, 2215 грн. 92 коп. за проведення молекулярно-генетичної експертизи № 744, 984 грн. за проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1669, 460 грн. 80 коп. за проведення судової експертизи наркотичних засобів, 491 грн. 04 коп. за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 307.

Стягнуто з ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 10 000 грн. та на користь ОСОБА_10 40 000 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а саме малолітньої дитини, вчиненого з особливою жорстокістю.
Так, 23.07.2015 року близько 23 год., ОСОБА_8 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_12 приїхав до квартири АДРЕСА_2 , у якій він співмешкав разом із ОСОБА_9 . У квартирі також знаходились малолітня донька ОСОБА_9 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітній син ОСОБА_9 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 спілкувався із ОСОБА_9 , а малолітні діти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 лягли спати.
24.07.2015 року близько 00 год., прокинулась малолітня ОСОБА_13 та почала плакати. Щоб заспокоїти дитину, ОСОБА_8 взяв малолітню ОСОБА_13 на руки та поніс до спальної кімнати, але ОСОБА_13 не заспокоювалась.
Обурений поведінкою малолітньої ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 , що у дитину вселився біс, та поніс малолітню ОСОБА_13 у ванну кімнату, з метою заспокоїти останню. Знаходячись у ванній кімнаті, ОСОБА_8 відчинив кран з холодною водою та підставив ОСОБА_13 під холодну воду, обличчям до води. Однак, малолітня ОСОБА_13 не заспокоїлася, у зв`язку з чим у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство останньої.
Виконуючи свій злочинний намір направлений на позбавлення життя малолітньої ОСОБА_13 та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_8 почав наносити ОСОБА_13 удари руками по обличчю, сідницях та по спині. Потім він відніс ОСОБА_13 до кімнати, у якій він до цього відпочивав із ОСОБА_9 та його сином, де поклавши малолітню ОСОБА_13 на ліжко, діючи з особливою жорстокістю долонями рук наніс велику кількість ударів по обличчю, голові, по передній та задній поверхні грудної клітини, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках потерпілої, завдавши потерпілій особливих страждань.
Внаслідок нанесених ОСОБА_8 ударів, малолітній ОСОБА_13 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми (крововилив під м`яку мозкову оболонку; крововиливи у м`які тканини голови - у тім`яно-потиличній, у лівій лобній ділянці, у правій лобній ділянці та у лівій скроневій ділянці); садна - в проекції правої щоки та на лівому і правому крилі носу; синці - на лобі справа, лобі зліва в кількості 5, лівій виличній ділянці, в проекції лівої щоки, на верхній повіці лівого ока, в проекції правої щоки з переходом на нижню щелепу справа, на верхній губі з переходом на слизову, на нижній губі з переходом на слизову, в проекції нижньої щелепи зліва, на підборідді, по задній поверхні лівої вушної раковини, в потиличній ділянці зліва, в тім`яній ділянці більше зліва; розрив вуздечки верхньої губи; тупої травми грудної та черевної порожнин (крововилив у правій легені та брижі товстої кишки); синці - в проекції лівої ключиці з переходом на нижню третину шиї, в проекції правої ключиці в кількості 2х, в проекції руків`я грудини, по передньо-бічній поверхні грудної клітини зліва, по передньо-бічній поверхні грудної клітини справа, по лівій боковій поверхні живота, в проекції верхньої та середньої третини грудного відділу хребта, в проекції поперекового відділу хребта з переходом на нижню частину грудного відділу хребта, в проекції лівої лопатки в кількості 3-х, по задній поверхні тулуба справа в кількості 10-ти, по лівій бічній поверхні тулуба на рівні реберної дуги в кількості 3-х, по правій бічній поверхні тулуба в кількості 8-ми; у вигляді синців - в проекції лівого плечового суглобу в кількості 4-х, в проекції правої та лівої сідниці, навколо відхідникового отвору, в проекції лівого колінного суглобу, по тильній поверхні правої стопи.
У зв`язку з отриманими ударами, малолітня ОСОБА_13 перестала плакати та втратила свідомість. У свою чергу, ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, у присутності ОСОБА_9 імітував надання малолітній ОСОБА_13 першої медичної допомоги, тобто здійснення штучного дихання останній, неодноразово здавлюючи руками грудну клітину ОСОБА_13 .
Довівши свій злочинний умисел до кінця та усвідомлюючи, що малолітня ОСОБА_13 померла, ОСОБА_8 залишився на місці вчинення злочину та наказав ОСОБА_9 викликати швидку медичну допомогу. 24.07.2015 року о 05 годині 47 хвилин працівники карети швидкої медичної допомоги, прибувши на місце події, констатували смерть малолітньої ОСОБА_13 .
В результаті отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_4 у проміжку часу між 03.00 та 5 год. 47 хв. настала смерть ОСОБА_13 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №265 від 24.08.2015 року, смерть ОСОБА_13 настала в результаті тілесних ушкоджень у виді закритої черепно-мозкової травми (крововилив під м`яку мозкову оболонку, крововиливи у м`які тканини голови у тім`яно-потиличній, у лівій лобній ділянці, у правій лобній ділянці та у лівій скроневій), які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю.

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 2. 4 ч.2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності. Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 24.07.2015 року, тобто з моменту його затримання. Згідно ст.72 КК України зарахувати в покарання строк попереднього ув`язнення з 24.07.2015 року по час винесення вироку як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без зміни.

Свої вимоги обґрунтував тим, що судом при ухвалені вироку не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, своєї провини у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав, всіляко намагався уникнути кримінальної відповідальності, постійно змінюючи свої свідчення.

Також суд в повній мірі не врахував, що злочин вчинено відносно малолітньої дитини, на очах у рідної матері, локалізацію та значний обсяг тілесних ушкоджень на її тілі, не менше 59 травматичних впливів, у тому числі на життєво важливих органах, голові, грудях, тощо.

Обвинувачений скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинений відносно малолітньої особи. Також, має бути враховано, що спонукало до жорстоких дій з боку обвинуваченого, дитина не спала та плакала, що дратувало ОСОБА_8 враховуючи наявність в будинку наркотичних засобів.

Вказав, що не дивлячись на позицію державного обвинувача, який орієнтував суд призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 15 років, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, однак судом ухвалено вирок з призначенням покарання у виді 12 років позбавлення волі, що не сприятиме виконанню мети покарання, встановленої ст. 50 КК України, щодо виправлення засудженою, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно нього за п.п. 2, 4, ч.2, ст. 115 КК України через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Відмовити в задоволені позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Свої вимоги обґрунтував тим, що вирок суду ґрунтується виключно на показаннях потерпілої ОСОБА_9 , наданих з метою уникнення відповідальності за свої протиправні дії щодо своєї доньки ОСОБА_13 , а також особи, яка знаходилася разом з ОСОБА_9 , яку потерпіла приховує.

Вказав, що обвинувачення потерпілої стосовно нього спростовується показаннями свідків, а також судово-хімічною експертизою, судово-медичною експертизою, молекулярно-генетичною експертизою, судово-дактилоскопічною експертизою, судово-почеркознавчою експертизою, які суд першої інстанції не прийняв до уваги, а також відеозаписом проходження тесту на детекторі брехні ОСОБА_9 , який суд першої інстанції також відмовився досліджувати.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за п.п. 2, 4, ч.2, ст. 115 КК України через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Відмовити у задоволені позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Свої вимоги обґрунтував тим, що як вбачається із змісту вироку та матеріалів кримінального провадження вирок ґрунтується виключно на показаннях потерпілої ОСОБА_9 . Всі інші докази, які перелічені у вироку не встановлюють вину саме ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, а лише доводять наявність події злочину.

Вказав, що оцінюючи докази суд першої інстанції мав критично оцінити показання ОСОБА_9 , оскільки як було встановлено під час розгляду справи в суді під час убивства її доньки вона жодним чином не чинила і не намагалася чинити будь-якого опору, не кричала, не кликала на допомогу та не намагалася в будь-який спосіб захистити доньку від протиправних дій. Суд першої інстанції не врахував, що всі ці обставини ставлять під сумнів правдивість показань потерпілої, яка на думку обвинуваченого покриває протиправні дії вчинені відносно ОСОБА_13 іншою особою. Звертає увагу, що на підтвердження неправдивості показань потерпілої сторона захисту 16 жовтня 2018 року намагалася надати суду для дослідження доказ, який завчасно було відкрито стороні обвинувачення. Цим доказом є відеозапис випуску проекту «Стосується кожного», який було протрансльовано по телебаченню на телеканалі «Інтер». На зазначеному відеозаписі відображено проходження потерпілою ОСОБА_9 тесту на детекторі брехні саме з приводу її пояснень за події, які відбулись в ніч з 23.07.2015 року на 24.07.2015 року. Але в дослідженні цього доказу судом було відмовлено.

Також зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_15 , який під час допиту в суді показав, що коли вони в цей вечір 23.07.2018 року їхали разом із ОСОБА_8 в автомобілі із села Войнівка до м. Олександрія, ОСОБА_9 декілька разів дзвонила ОСОБА_8 по телефону і говорила про хвору дитину. ОСОБА_8 повідомляв їй, щоб вона звернулась до лікаря.

Вказав, що всі зазначені вище обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_8 безпідставно визнано винним у вбивстві малолітньої ОСОБА_13 , але дають підстави вважати, що цей злочин скоєно іншою особою, яку замовчує потерпіла ОСОБА_9 .

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в об`ємі дослідження матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, заслухавши доповідача, прокурора який частково підтримав подану апеляційну скаргу, не підтримав у частині застосування конфіскації майна, та просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого п.п.2,4 ч. 2 ст. 115 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за п.п.2,4 ч. 2 ст. 115 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій вину не визнав та пояснив, що з квітня по липень 2015 року мав відносини з ОСОБА_9 . Допоміг їй орендувати квартиру, де вона проживала разом з дітьми ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Відвідував її тричі на тиждень, купував продукти харчування, ночувати не залишався. 23 липня 2015 року в денний час займався розборкою приміщень. ОСОБА_9 періодично телефонувала йому. Близько 18 год. знову зателефонувала та повідомила, що побила ОСОБА_16 , після чого закрила її у карцер, і ОСОБА_16 погано себе почуває. Він сказав їй викликати швидку та повідомив, що зайнятий роботою, оскільки був у с. Войнівка, де ремонтував помпу. Після цього поїхав у м. Олександрію. З ним був ОСОБА_18 . Ввечері він повіз ОСОБА_19 додому, який проживає по АДРЕСА_3 недалеко від ОСОБА_9 . Вони удвох зайшли в магазин «Купець» приблизно опівночі, бо магазин уже зачинявся. У цей час ОСОБА_9 зателефонувала та запросила його додому обговорити хрестини ОСОБА_16 . При цьому сказала, що діти сплять, і він їх у квартирі не бачив, плач дітей не чув. Зі слів ОСОБА_9 її син ОСОБА_20 спав у своїй кімнаті, а донька ОСОБА_16 в іншій. Його син ОСОБА_12 був разом з ним, грався велосипедом. В подальшому ОСОБА_9 вийшла до кімнати ОСОБА_16 та покликала його у ванну кімнату. Сказала, що ОСОБА_16 погано і у неї рвота. Було видно, що дитина втратила свідомість. Тілесних ушкоджень на тілі дитини не бачив. Соломія була без одягу, загорнута у простирадло. Він виніс дитину у кімнату, де проживала ОСОБА_9 , але прокинувся його син ОСОБА_12 і він забрав ОСОБА_16 в іншу кімнату. Приблизно о 2 год. 30 хв. почав надавати дитині першу медичну допомогу приблизно півтори години. При цьому був у тверезому стані. Робив непрямий масаж серця і штучне дихання. Служив у військах, тому знає як це робити, проте медичної освіти у нього немає. Перші 20 хв. у ОСОБА_16 змінювався колір шкіри на синій. З ротової порожнини дитини виділялась рожева рідина та рідина коричневого кольору. Ознак життя дитина не подавала, у свідомість не приходила, була лише одна конвульсія. Не викликав швидку допомогу, бо ОСОБА_9 сказала, що дитина поперхнулась водою. Носив дитину умиватись, бо у неї були рвотні маси рожевого та коричневого кольору. Наркотичні засоби не вживав і чи знаходились такі засоби у квартирі не знав. До дітей ОСОБА_9 не застосовував фізичне насильство. Будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 не наносив. Плями на шкірі і синяки виникли пізніше, але спочатку він не звертав на це увагу. В кінці побачив, що у дитини виходила пряма кишка. Він неодноразово говорив ОСОБА_9 викликати медичну допомогу, проте вона цього не робила, хоча казала йому, що викликала. Його автомобіль знаходився біля будинку, проте не відвіз дитину до лікарні, оскільки вважав, що впорається сам. При ньому ОСОБА_9 викликала швидку допомогу приблизно після п`ятої години ранку. Раніше ОСОБА_9 била ОСОБА_16 , а також йому відомо, що раніше ОСОБА_9 вживала наркотичні засоби. Вважає, що причиною тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 стало те, що дитина падала з дивану або за батарею.

Незважаючи на не визнання вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, його вина повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами оголошеними і дослідженими в ході судового розгляду і, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, яка показала, що вона має двох дітей: сина ОСОБА_17 , 2012 року народження, та доньку ОСОБА_16 , 2014 року народження. Біологічним батьком її дітей являється ОСОБА_10 . У той час коли ОСОБА_10 , з яким вона перебувала у цивільному шлюбі, перебував на заробітках, його брат вигнав її із будинку, у якому вони проживали, оскільки почав підозрювати її у зраді з ОСОБА_8 . У зв`язку з цим 23.05.2015 року вона разом із дітьми та ОСОБА_8 переселилась до трикімнатної квартири по АДРЕСА_3 . Знала, що ОСОБА_8 одружений та має трьох дітей. Але чому не проживав із своєю сім`єю їй невідомо. Він іноді їздив до своєї сім`ї вдень, але фактично проживав із нею. І вона, і її діти дуже боялись ОСОБА_8 , оскільки той застосовував до них фізичне насилля, бив і її, і дітей. Вона про це ніколи нікому не розповідала, адже побоювалась за своє життя. ОСОБА_8 її постійно контролював, тому зі своїм чоловіком, який приходив провідувати дітей та зі своїми рідними, спілкувалась лише у його присутності. Також її сім`ю періодично навідували працівники Служби у справах дітей, оскільки її чоловіку були встановлені дні для побачення із дітьми, але працівникам Служби у справах дітей вона також не розповідала про насилля ОСОБА_8 над дітьми. 23.07.2015 року близько 22-23 год., ОСОБА_8 приїхав до додому разом зі своїм сином ОСОБА_12 . ОСОБА_8 був тверезий, але коли прийшов, вони разом вжили наркотичні засоби у виді якогось порошку, здається амфетамін, залишки якого вона віддала ОСОБА_21 , товаришу ОСОБА_8 , який після приїзду до них швидкої допомоги та працівників поліції, приїхав забирати дітей. Вона, ОСОБА_8 та його син ОСОБА_12 були у їхній із ОСОБА_8 спальні, а її діти відпочивали у своїх кімнатах. Близько 00.00 год. прокинулась ОСОБА_16 і попросилася до туалету. Після того, як вона посадила доньку на горщик, до неї підійшов син ОСОБА_8 і захотів із нею гратися. Соломія почала плакати. ОСОБА_8 взяв ОСОБА_16 та ліг на диван у їхній спальні і посадив ОСОБА_16 собі на живіт. ОСОБА_8 почав говорити ОСОБА_16 , щоб вона його не боялась, адже він її батько, але ОСОБА_16 не заспокоювалась і продовжувала плакати. Тоді він поніс доньку до ванної кімнати і відкривши холодну воду, підставив дитину під кран обличчям до води і так тримав її приблизно хвилин 15. Такий метод заспокоювання ОСОБА_8 застосовував до ОСОБА_16 і раніше. Вона відразу пішла за ОСОБА_8 до ванної кімнати і просила його положити дитину спати, але він на її прохання не реагував, а ОСОБА_16 не переставала плакати. У той час її погукав син ОСОБА_8 і вона до нього відлучилась приблизно на одну хвилину, а коли повернулась до ванної кімнати, ОСОБА_16 вже була без свідомості. Ніяких рвотних мас у дитини не було. ОСОБА_8 поніс ОСОБА_16 до їхньої кімнати і почав реанімувати дитину. Він бив її по обличчю, робив непрямий масаж серця та штучне дихання натискаючи на груди зі значною силою, аж доки із дитини не почав виходити кал. Це тривало хвилин 30. Вона не кликала сусідів і не викликала швидку допомогу, оскільки боялась за життя свого сина, який спав у своїй кімнаті. Потім ОСОБА_8 поніс ОСОБА_16 знову до ванної кімнати, помив її, але вона вже не подавала ознак життя. ОСОБА_8 перехиляв ОСОБА_16 через ванну, потім клав у ванну і тягав по ній дитину. Також бив ОСОБА_16 по сідницях та по щоках так, що у дитини пішла кров носом коричневого кольору. Потім знову помив ОСОБА_16 і поніс до її кімнати і сказав: «здається вона не дихає». Дитина була вся синя. Її мобільний телефон був у ОСОБА_8 і той не дозволяв їй викликати швидку, говорив, що сам упорається. І лише близько 05.30 години віддав її мобільний телефон і сказав викликати швидку допомогу. Викликавши швидку побігла на вулицю зустрічати лікарів, а коли повернулась через 5-7 хвилин із лікарем помітила, що ОСОБА_8 знову помив ОСОБА_16 і поклав біля її сина ОСОБА_17 у його кімнаті. Оглянувши дитину, лікарі констатували її смерть, а вона, почувши це, почала плакати і пішла на балкон. Але звідти чула, що ОСОБА_8 на запитання лікарів пояснював, що реанімував ОСОБА_16 . Працівники швидкої допомоги викликали поліцію. Прибувши до квартири поліцейські почали проводити огляд і в той час ОСОБА_8 зателефонував до ОСОБА_22 та повідомив про смерть ОСОБА_16 . Приїхавши ОСОБА_23 забрав її сина ОСОБА_17 та сина ОСОБА_24 і відвіз у село Войнівка до дружини ОСОБА_8 . Соломію поховали за кошти її родичів та родини ОСОБА_10 ;

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що з 2011 року перебував у цивільному шлюбі із ОСОБА_9 . Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_20 і донька ОСОБА_16 . Коли був на заробітках, його брат вигнав ОСОБА_9 разом із дітьми з квартири, яку вони винаймали. З того часу ті почали проживати окремо. Після повернення із заробіток постійно виявляв бажання спілкуватися із дітьми, але ОСОБА_8 , з яким проживала ОСОБА_9 , був проти цього. Був випадок коли він разом із тещею прийшов до їхньої квартири, щоб побачитися із дітьми, а ОСОБА_8 вибіг із кімнати і вдарив його кілька разів. Він забрав дітей до себе, але наступного дня ОСОБА_9 приїхала із ОСОБА_8 і забрали у нього дітей. У зв`язку з цим, він звернувся до Служби у справах дітей із заявою про встановлення йому годин побачення із дітьми. І відразу після цього ОСОБА_8 почав йому у телефонному режимі погрожувати. На підставі рішення Служби у справах дітей забирав декілька разів ОСОБА_17 до себе і один раз брав ОСОБА_16 . Діти були одягнені не по погоді, але синців на ОСОБА_17 не бачив. Побачив пошкодження у верхній частині голови, і помітив, що ОСОБА_20 боїться Меткого. Його син став гірше розмовляти. Діти дуже не хотіли повертатися додому, але ОСОБА_25 їх забирала силоміць. Якось, коли їх із ОСОБА_9 викликали до Служби у справах дітей, побачив, що у ОСОБА_16 , яка сиділа у машині із ОСОБА_8 , були рани на голові. Здогадувався, що ОСОБА_8 б`є ОСОБА_26 , але про те, що він б`є і його дітей не знав. ОСОБА_27 завжди ставилась до дітей добре, могла на них накричати, але жодного разу не била. На його запитання, чому померла ОСОБА_16 , ОСОБА_27 відповіла, що ОСОБА_8 виганяв біса з дитини;
- показаннями свідка ОСОБА_28 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, яка показала, що ОСОБА_29 є її донькою. Влітку 2015 року ОСОБА_27 приїхала до неї і повідомила, що її вигнали із квартири і вона деякий час поживе у неї. З ОСОБА_27 був ОСОБА_8 , який допомагав їй розвантажувати речі. ОСОБА_30 у той час був на заробітках. У неї ОСОБА_27 прожила один тиждень, а потім вони із ОСОБА_8 зняли квартиру і переїхали туди проживати. Вона говорила ОСОБА_27 про те, що з ОСОБА_8 їй жити не потрібно, але ОСОБА_27 її не слухала та відповідала, що це її життя. Нічого поганого про ОСОБА_8 . ОСОБА_27 їй не розповідала. Іноді приїжджала до неї із дітьми, але ніяких тілесних ушкоджень на них не було. Лише одного разу вона помітила, що у ОСОБА_17 на лобі був синяк, але ОСОБА_31 сказала, що він вдарився. Також у ОСОБА_27 бачила синяк, але остання категорично заперечила причетність ОСОБА_8 до її побиття. А на її запитання про висипи на голівці ОСОБА_16 , ОСОБА_27 їй відповіла, що то "потнички" повисипали. Коли провідувала доньку за місцем її проживання, ОСОБА_8 вів себе нормально. Про смерть ОСОБА_16 дізналась приблизно о 07 год. 24.07.2015 року. Відразу поїхала до квартири в якій проживала ОСОБА_27 , але двері були зачинені. Потім поїхала до лікарні, але там їй повідомили, що дитина у морзі. Коли побачила у морзі тіло ОСОБА_16 , то все її тіло було синє і пухле. З моргу дитину забрав ОСОБА_30 і займався її похованням, а вона йому допомагала матеріально. Після смерті ОСОБА_32 їй зізналась, що ОСОБА_8 бив її і дітей, але вона боялась про це комусь розповісти, оскільки побоювалась розправи. На її запитання: «Чому вона не викликала швидку допомогу, коли ОСОБА_8 побив ОСОБА_16 ?», ОСОБА_27 відповіла, що боялась за життя двох дітей. Вона була проти відносин її доньки і ОСОБА_8 , оскільки він має нехорошу славу, бо вживає наркотики та буває неадекватний;
- показаннями свідка ОСОБА_33 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, яка показала, що приблизно два роки тому близько 07 год. ОСОБА_8 зателефонував до її чоловіка та повідомив, що померла дочка ОСОБА_34 . Через 10-15 хв. вона прибігла до квартири ОСОБА_35 і забрала із собою ОСОБА_36 та ОСОБА_17 . Вже не пам`ятає чи виходив з нею із квартири її чоловік. Одягала хлопчиків і жодних тілесних ушкоджень на них не бачила. Коли бігла до квартири ОСОБА_9 , то помітила, що ОСОБА_27 вже сиділа в автомобілі ОСОБА_8 і пила якийсь слабоалкогольний напій. Вказала, що проживає напроти того будинку, в якому проживала ОСОБА_29 . Часто бачила автомобіль ОСОБА_8 через вікно;
- показаннями свідка ОСОБА_37 , наданими в судовому засіданні суду першої, яка показала, що являється власницею квартири АДРЕСА_2 . Якийсь час у цій квартирі проживав її син ОСОБА_38 . Її син поїхав на заробітки до Києва та сказав їй, що ключі від квартири віддав якомусь своєму знайомому хлопцеві. Через деякий час до неї зателефонували сусіди і повідомили, що у квартирі хтось проживає. Коли вона приїхала до квартири, то побачила у ній молодих чоловіка і жінку - ОСОБА_39 і ОСОБА_27 з двома маленькими дітьми. Дозволила їм проживати у квартирі за умови, що вони будуть оплачувати комунальні послуги і підтримувати там порядок. Декілька разів до них навідувалась, перевіряла обстановку у квартирі, але нічого поганого вона не побачила. Також вона була присутньою у квартирі коли із ОСОБА_8 проводили там слідчий експеримент. У день смерті дівчинки її викликали до квартири і вона чекала, коли заберуть тіло дитини. У цей час вона спілкувалась із товаришем ОСОБА_8 , ОСОБА_40 про обставини смерті дівчинки;
- показаннями свідка ОСОБА_41 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, який показав, що влітку, точної дати він не пам`ятає, з ОСОБА_8 працював у с. Войнівка на розбірці приміщень. Чув, як ОСОБА_27 протягом дня декілька разів телефонувала ОСОБА_8 з приводу поганого самопочуття дитини. Але кого саме, ОСОБА_17 чи ОСОБА_16 не знає. Чув як ОСОБА_8 пропонував викликати швидку допомогу. 24 числа близько 6 год. 30 хв. до нього зателефонував ОСОБА_8 і повідомив, що ОСОБА_16 померла. Знає дітей ОСОБА_42 , оскільки проживає із ними в одному дворі. Коли прийшов до ОСОБА_27 , там вже були працівники поліції. Соломія лежала на дивані у одній із кімнат і її тіло було темного кольору та почали з`являтись трупні плями, але особливої уваги на це не звернув і тілесні ушкодження не роздивлявся. ОСОБА_27 йому пояснила, що ОСОБА_16 стало погано, вона почала задихатись і ОСОБА_43 намагався надати першу медичну допомогу дитині, робив масаж серця та штучне дихання. Говорила, що ОСОБА_16 спочатку прийшла до тями, а потім знову втратила свідомість. Про те, що ОСОБА_16 хтось бив, ОСОБА_27 йому нічого не говорила. Коли забирав із квартири ОСОБА_12 та сина ОСОБА_27 , вона в цей час винесла і віддала йому пакетик з амфетаміном. Коли ОСОБА_8 забрали у поліцію, він із ОСОБА_27 у автомобілі вжили той амфетамін, який вона йому віддала. ОСОБА_27 із ОСОБА_16 на вулиці ніколи не гуляли, а на його запитання чому так відбувається, вона нічого не відповідала;
- показаннями ОСОБА_44 , лікаря судово-медичних експертиз Олександрійського відділення СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ УОЗ Кіровоградської облдержадміністрації, відповідно до яких він проводив судово-медичні експертизи у даній справі, зокрема і щодо встановлення причин смерті ОСОБА_13 та підтверджує, що смерть дитини настала у зв`язку із здавленням головного мозку. Тілесні ушкодження, які були виявлені на тілі дитини не могли утворитись при падінні. Впевнений у тому, що тілесні ушкодження, які наявні на тілі ОСОБА_13 , не могли утворитись при наданні першої медичної допомоги та при здійсненні реанімаційних заходів, адже у такому б випадку мали б місце крововиливи у грудну клітину і переломи ребер, але таких тілесних ушкоджень у дівчинки виявлено не було.

Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

- протоколом прийняття заяви від 24.07.2015 року про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_9 просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , котрий 24.07.2015 року навмисно позбавив життя її доньку ОСОБА_13 (том 1 а.к.п. 27);
- протоколом огляду місця події від 24.07.2015 року, відповідно до якого під час огляду квартири АДРЕСА_2 , в одній із кімнат на дивані було виявлено труп дитини жіночої статі із множинними тілесними ушкодженнями. Під час огляду було вилучено простирадло білого кольору зі слідами речовини бурого кольору (далі по тексту РБК), рушник білого кольору зі слідами РБК (Том 1 а.к.п. 29-34);
- протоколом огляду місця події від 24.07.2015 року, відповідно до якого під час огляду квартири АДРЕСА_2 у кімнаті №2 на підлозі біля дивану було виявлено нашарування РБК та мікрооб`єкти зовні схожі на волосся світлого кольору; на дивані виявлено подушку з наволочкою блакитного кольору на поверхні якої були наявні численні плями речовини бурого кольору та два простирадла з нашаруваннями РБК. У ванній кімнаті на підлозі було виявлено пляму речовини бурого кольору розміром 2*2.4 см, на боковій поверхні ванни та на поверхні самої ванни виявлені плями РБК. У кімнаті №3 вказаної квартири були виявлені матрац сіро-зеленого кольору із нашаруваннями речовини бурого кольору, простирадло білого кольору зі слідами РБК, смугаста ряднинка із плямами рідини бурого кольору. Виявлені об`єкти були вилучені шляхом здійснення змивів та вирізів тканини (том 1 а.к.п. 35-36);
- протоколом огляду місця події від 24.07.2015 року, відповідно до якого під час огляду квартири АДРЕСА_2 у потерпілої ОСОБА_9 було вилучено джинсовий сарафан світлого кольору та жовту майку, у які була одягнена остання (том 1 а.к.п. 38-39);
- протоколом огляду трупа від 24.07.2015 року, відповідно до якого на тілі трупу ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено численні синці в областях обличчя, грудної клітини, в потиличній ділянці в проекції хребта, в задній проекції тулуба, на сідницях, в області анального отвору; надрив уздечки верхньої губи, рана слизової нижньої губи, крововилив з внутрішньої поверхні в м`які тканини в потиличній, лобній і скроневій ділянках. Крововилив по поверхнях в проекції легень, бризжейці товстого кишечника. Підозра на крововилив під м`яку мозкову оболонку (том 1 а.к.п. 40-41);
- протоколом проведення слідчого експерименту та його відеозаписом за участі потерпілої ОСОБА_9 від 24.07.2015 року, відповідно до якого остання зазначила, що вона проживає у квартирі, яку винаймає, разом зі своїми дітьми: ОСОБА_14 , якому 2 роки і 8 місяців та ОСОБА_13 якій було 1 рік і неповних 2 місяці, та співмешканцем ОСОБА_8 . Біологічним батьком її дітям ОСОБА_8 не являється. Того дня ОСОБА_8 близько 23 год. приїхав до них додому разом зі своїм сином ОСОБА_12 . Її діти ОСОБА_20 і ОСОБА_16 вже спали у своїх кімнатах. А вона з ОСОБА_8 та його сином ОСОБА_12 лягли відпочивати у окремій спальні, але ще не спали. Близько 00.00 годин прокинулась ОСОБА_16 та попросилась до туалету. Вона, потерпіла, посадила доньку на горщик, а ОСОБА_12 , син ОСОБА_8 , захотів із ОСОБА_16 погратись і взяв її на руки. Соломія почала плакати. ОСОБА_8 кричав на ОСОБА_16 щоб вона заспокоїлась, але вона не реагувала та продовжувала плакати, оскільки дуже боялась ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_8 , лежачи на ліжку у їхній спальній кімнаті, посадив ОСОБА_16 собі на живіт, а його син, ОСОБА_12 , розмовляв із ОСОБА_16 , але вона не заспокоювалась. ОСОБА_8 говорив їй, що його боятися не треба, оскільки він її батько, але ОСОБА_16 нічого не чула, продовжувала плакати і дивлячись на неї, потерпілу, хотіла щоб вона її забрала. Потім ОСОБА_8 поніс ОСОБА_16 до ванної кімнати та взявши її у руки почав підставляти обличчям догори під кран із холодною водою. Вона бачила, що ОСОБА_8 бив її доньку по щоках і сідницях наче дорослу людину і говорив, що хоче її реанімувати. А потім знову опускав під воду і довго її мочив. Коли донька іще була у свідомості, вона говорила ОСОБА_8 , що ОСОБА_16 вже не кричить та просила покласти її. Але він її не чув і продовжував свої дії. Оскільки син ОСОБА_8 попросив пити вона вийшла із ванної кімнати, щоб напоїти його сина. А коли повернулась, ОСОБА_16 була вже без свідомості. Потім ОСОБА_8 почав класти її доньку собі на ногу, животиком донизу, та бити зі значною силою по спині, говорячи, що він її реанімує. Дитина була вся синя. Вона не бачила, щоб ОСОБА_8 бив її доньку по обличчю, але воно було у синцях. Бачила як він клав дитину у ванну, двома руками натискав на грудну клітину та робив їй штучне дихання, а потім брав дитину у руки та трусив її. ОСОБА_8 говорив, що ОСОБА_16 не дихає, але її серце б`ється, треба їй запустити повітря, але нечиста сила не дає йому вдихнути у дівчинку повітря і продовжував свої дії. Вона намагалась зупинити ОСОБА_8 , але він її не слухав та бив ОСОБА_16 долонями по обличчю, по спині, по грудях, по сідницях. Оскільки вона, потерпіла, плакала, ОСОБА_8 її виганяв із кімнати і дорікав їй у тому, що вона не хоче йому допомагати. У ванній кімнаті із ОСОБА_16 він був приблизно 40 хвилин, а потім переніс її до спальні і продовжував робити штучне дихання так, що в неї дуже сильно надувався животик. Син ОСОБА_8 у цей час ховався в іншій кімнаті і не міг дивитись на те, що відбувається. Згодом вона побачила біля ротової порожнини доньки кров, але ОСОБА_8 сказав, що це ОСОБА_16 просто прикусила язика. Коли вона підійшла ближче то побачила рушник, який був увесь закривавлений. У ванній кімнаті крові на дитині не було. Вона з`явилась вже у спальні. ОСОБА_8 так давив ОСОБА_16 , що в неї із заднього проходу почав виходити кал і це продовжувалось близько двох годин. Кал був на рушникові, на простирадлі, але ОСОБА_8 продовжував зі значною силою давити дитину. Вона зрозуміла, що ОСОБА_16 вже мертва. Але ОСОБА_46 говорив, що серце у неї іще б`ється. Близько 03.30 години ОСОБА_47 . Соломію, яка була уся закривавлена та у калові, поніс до ванної кімнати, помив її і відніс до її кімнати. Він сказав, що нечиста сила не дає їй дихати, також говорив : - «Відпусти її, вона тобі не потрібна». Згодом він знову взяв ОСОБА_16 , поклав на ліжко і почав знову робити те саме. Всі ці його дії продовжувались до 05.40 години. Вона пропонувала викликати швидку, але ОСОБА_8 говорив, що впорається і сам, іще й не таких витягував. О 05.30 годині вона притулилась до дитини і почула, що серце у неї вже не б`ється. Соломія була вся синя і холодна, а її животик був такий великий, як надутий м`яч. Вона знову йому запропонувала викликати швидку. Коли він погодився, зателефонувала до лікарні та побігла зустрічати лікарів. У той час ОСОБА_8 помив ОСОБА_16 , відніс до її сина ОСОБА_17 у кімнату та поклав на ліжко. Коли лікарі оглянули дитину, то констатували її смерть. Але вона не розповіла лікарям правду про те, що відбувалось із її донькою, оскільки побоювалась за своє життя. Перед тим як викликати швидку ОСОБА_8 показав їй задній прохід ОСОБА_16 і запитав: - "Ти що, її комусь віддавала, дивись, що у неї трапилось ?" Але вона не бачила, щоб її співмешканець вчиняв якісь насильницькі дії щодо її доньки, які б полягали у статевих зносинах, оскільки вона тієї ночі не завжди була поруч із ним, можливо він їй щось і робив із статевими органами, але що саме вона не знає. І вона, і її діти дуже боялися ОСОБА_8 . Він бив її дітей. Її син ОСОБА_20 не визнавав ОСОБА_8 , як батька і ОСОБА_8 це не подобалося. На початку червня 2015 року її син не хотів розмовляти із ОСОБА_8 , ховався за неї і ОСОБА_8 це розлютило. За це він тоді побив її сина у його кімнаті, а їй наказав не втручатись. Він бив ОСОБА_17 руками по сідницях, крутив йому вушка та штовхав по кімнаті. Враховуючи те, що ОСОБА_8 і її особисто бив, вона боялась розправи над собою, тому слухалась його вказівок і нікому нічого не розповідала. Тижня через два після побиття ОСОБА_17 , ОСОБА_8 вперше побив ОСОБА_16 . Це сталось із тих причин, що ОСОБА_8 хотів залишитись із нею, потерпілою, наодинці, а ОСОБА_16 його не слухалась і плакала. Він її почав бити рукою по сідницях, відніс у ванну кімнату та відкривши холодну воду, мочив ОСОБА_16 , говорив, що нечиста сила у ній живе. Також, того разу, він тягав її за вушка і повиривав волосся. Коли вона перестала кричати ОСОБА_8 відніс ОСОБА_16 до її кімнати і зачинив там. Вона мабуть перестала плакати бо в неї вже не було сил, а можливо заважала вода, яка у неї потрапила. Після цього побиття у Соломії сідниці були аж фіолетового кольору до рівня нирок, вушка аж майже чорні, на місці де було волосся повискакували гнійники. Вона дуже довго відходила, бо в неї все боліло. Друге побиття ОСОБА_16 мало місце у другій неділі липня, але точної дати вона вже не пам`ятає. ОСОБА_8 брав її на руки. Але ОСОБА_16 його боялась і ОСОБА_8 це не подобалось. Він намагався її заспокоїти, говорив щоб вона закрила рота, постійно повторював, що він її батько. Вона, потерпіла, говорила ОСОБА_8 , що ОСОБА_16 його боїться, але він на це не реагував та говорив, що це в ній біс. І знову побив ОСОБА_16 так, що в неї було все лице і шия сині. Того разу він також підставляв ОСОБА_16 під воду і кричав, що з неї виходить біс, що дівчинка їй не потрібна, бо вона маленька і нечиста сила в ній. Про побиття ОСОБА_8 її дітей вона нікому не розповідала і в жодні державні органи не повідомляла, оскільки боялась ОСОБА_8 (том 1 а.к.п. 49-57);
- копією протоколу виїзду швидкої медичної допомоги від 24.07.2015 року № 13675, відповідно до якого прибувши на місце виклику до квартири АДРЕСА_2 о 5.47 годині лікарем було констатовано біологічну смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час огляду дитини були виявлені на голові, грудях, животі обширні гематоми та кров`янисті виділення з рота (том 1 а.к.п. 128);
- висновком судово-медичної експертизи №265 від 24.08.2015 року, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні трупа дитини ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді : а) закритої черепно-мозкової травми (крововилив під м`яку мозкову оболонку, крововиливи у м`які тканини голови у тім`яно-потиличній, у лівій лобній ділянці, у правій лобній ділянці та у лівій скроневій). Садна в проекції правої щоки та на лівому і правому крилі носу. Синці на лобі справа, лобі зліва в кількості 5-х, лівій виличній ділянці, в проекції лівої щоки, на верхній повіці лівого ока, в проекції правої щоки з переходом на нижню щелепу справа, на верхній губі з переходом на слизову, на нижній губі з переходом на слизову, в проекції нижньої щелепи зліва, на підборідді, по задній поверхні лівої вушної раковини, в потиличній ділянці зліва, в тім`яній ділянці більше зліва. Розрив вуздечки верхньої губи; б) тупої травми грудної та черевної порожнини (крововилив у правій легені та брижі товстої кишки. Синці в проекції лівої ключиці з переходом на нижню третину шиї, в проекції правої ключиці в кількості 2-х, в проекції руків`я грудини, по передньо-бічній поверхні грудної клітини зліва, по передньо-бічній поверхні грудної клітини справа, по лівій боковій поверхні живота, в проекції верхньої та середньої третини грудного відділу хребта, в проекції поперекового відділу хребта з переходом на нижню частину грудного відділу хребта, в проекції лівої лопатки в кількості 3-х, по задній поверхні тулуба справа в кількості 10-ти, по лівій бічній поверхні тулуба на рівні реберної дуги в кількості 3-х, по правій бічній поверхні тулуба в кількості 8-ми); в) синці в проекції лівого плечового суглобу в кількості 4-х, в проекції правої та лівої сідниці, навколо відхідного отвору, в проекції лівого колінного суглобу, по тильній поверхні правої стопи. Тілесні ушкодження зазначені у пункті а) у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Тілесні ушкодження зазначені у пункті б) у своїй сукупності мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби. Тілесні ушкодження зазначені у пункті в) мають ознаки легких тілесних ушкоджень з скороминучим розладом здоров`я на термін до 6 діб. Виявлені тілесні ушкодження були спричинені в проміжку часу приблизно до 2-х годин до моменту смерті. Вище вказані тілесні ушкодження були спричинені предметом (ами) з ознакою тупого твердого, індивідуальні особливості якого не відобразилися. Виявлені тілесні ушкодження утворились внаслідок мінімум 59 травматичних впливів. Смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала від здавлення головного мозку в комплексі з його набряком внаслідок черепно-мозкової травми, на що вказують дані судово-медичного дослідження трупу у моргу та судово-гістологічної експертизи. Враховуючи трупні зміни можна казати що смерть настала приблизно за 6-10 годин до моменту дослідження трупу в морзі. Комплекс виявлених тілесних ушкоджень не міг утворитись у наслідок падіння з положення стоячи на площину. Під час проведення судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ознак яких-небудь захворювань не виявлено. При судово-токсологічній експертизі у трупа ОСОБА_13 в крові метиловий, етиловий, ізопропіловий, проміловий, ізобутиловий, бутиловий та ізоаміловий спирти не виявлено (том 2 а.к.п. 18-26);
- висновком судово-медичної експертизи № 265/1 від 05.10.2015 року, відповідно до якого виявлені на тілі ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження не могли виникнути під час надання останній першої медичної допомоги чи реанімаційних заходів та за обставин на які вказує ОСОБА_8 , під час проведення з ним слідчого експерименту (том 2 а.к.п. 30-31);
- протоколом відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 08.08.2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 було відібрано зразки крові та волосся для проведення судових експертиз (том 2 а.к.п. 146);
- висновком експерта № 642 від 12.08.2015 року, відповідно до якого кров ОСОБА_8 належить до групи 0аВ за ізосерологічною системою АВ0 (том 2 а.к.п.48-49);
- висновком експерта № 643 від 14.09.2015 року згідно якого, об`єкти 1-7, вилучене із кімнати № 2 є волоссям людини і походить з голови. Характер корневих кінців всіх волосин свідчить про те, що вони вирвані життєздатними. Волосся з кімнати № 2 схоже між собою за основними морфологічними і фізичними ознаками і може належати одній особі. Враховуючи результати серологічного дослідження волосин з кімнати №2, вони не можуть походити від підозрюваного ОСОБА_8 (том 2, а.к.п. 52-54);
- висновком експерта № 622 від 09.09.2015 року, відповідно до якого, кров потерпілої ОСОБА_13 належить до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0. Крім того організму потерпілої властивий і антиген Н в якості супутнього. Кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи 0аВ за ізосерологічною системою АВ0. На марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з підлоги кімнати № 2 знайдено кров людини та при визначенні групової належності цієї крові встановлено антигени А і Н . Таким чином, кров в об`єкті 1 може належати потерпілій ОСОБА_13 . Одному ОСОБА_8 кров в об`єкті 1 належати не може, але домішка його крові не виключається (проте, враховуючи характер слідів, останнє малоймовірно) (том 2 а.к.п.73-75);
- висновком експерта № 623 від 09.09.2015 року, відповідно до якого на марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору з підлоги кімнати № 2 і в контрольному змиві знайдена кров людини та при визначені групової належності цієї крові встановлено атиген А і Н. Таким чином, кров в об`єкті 1 і в контрольному змиві 1 може належати потерпілій ОСОБА_13 . Одному ОСОБА_8 кров в цих слідах належати не може, але домішка його крові не виключається (проте, враховуючи характер слідів, останнє малоймовірно) (том 2 а.к.п. 78-80);
- висновком експерта №628 від 11.09.2015 року, відповідно до якого на трьох об`єктах з подушки знайдено кров людини. При визначені групової належності на фрагменті № 3 з подушки виявлено антигени А і Н, що свідчить про походження крові від однієї особи групи АВ з супутнім антигеном Н, або декількох осіб, організмам яких притаманні антигени А і Н, тобто групи АВ та 0аВ. Таким чином, кров в об`єкті 3 може походити від потерпілої ОСОБА_13 . Одному ОСОБА_8 кров у цьому об`єкті належати не може, але домішка його крові не виключається (том 2 а.к.п.83-85);
- висновком експерта № 624 від 09.09.2015 року, відповідно до якого на клапті тканини білого кольору з місця події знайдена кров людини та при визначені групової належності цієї крові виявлено антигени А і Н. Таким чином , кров в об`єкті № 1 може належати потерпілій ОСОБА_13 . Одному ОСОБА_8 кров у цих слідах належати не може, але домішка його крові не виключається (том 2 а.к.п. 88-90);
- висновком експерта № 631 від 11.09.2015 року, відповідно до якого, на двох фрагментах паперових шпалер знайдено кров людини. При визначені групової належності на фрагменті шпалер № 2 виявлено антиген А. Таким чином, кров в даному об`єкті може походити від особи групи АВ і може належати потерпілій ОСОБА_13 (том 2 а.к.п. 101-103);
- висновком експерта № 635 від 11.09.2015 року, відповідно до якого, на сарафані ОСОБА_9 знайдено кров людини. При визначенні групової належності в об`єкті 1 виявлено антиген А. Таким чином, кров в даному об`єкті може походити від особи групи АВ і може належати потерпілій ОСОБА_13 . Кров в об`єкті 1 не може походити від підозрюваного ОСОБА_8 (том 2 а.к.п.125-127);
- висновком молекулярно-генетичної експертизи № 708 від 15.09.2015 року, відповідно до якого генетичні ознаки клітин піднігтьового вмісту зрізів нігтів з лівої та правої рук ОСОБА_8 , генетичні ознаки клітин у змивах з правої та лівої кистей ОСОБА_8 є змішаними, збігаються між собою і містять генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Генетичні ознаки клітин у змиві з правої п`яти ОСОБА_8 збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак клітин у змиві з правої п`яти ОСОБА_8 та генетичних ознак зразку крові потерпілої ОСОБА_13 складає 3.15*10-22. Сукупність генетичних ознак, визначених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше ніж у 1 з 3.2 секстильйонів осіб (том 2 а.к.п. 132-137);
- висновком молекулярно-генетичної експертизи № 709 від 15.09.2015 року, відповідно до якого генетичні ознаки клітин у змиві з лівої кисті руки ОСОБА_9 не збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_13 і належить невстановленій особі жіночої генетичної статі (том 2 а.к.п.142-145);
- висновком молекулярно-генетичної експертизи № 710 від 15.09.2015 року, відповідно до якого генетичні ознаки клітин піднігтьового вмісту зрізів нігтів з лівої та правої рук ОСОБА_13 збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками самої потерпілої ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 . Походження клітин піднігтьового вмісту зрізів нігтів з обох рук ОСОБА_13 від ОСОБА_8 виключається (том 2 а.к.п. 150-153);
- висновком судово-психіатричної експертизи № 429 від 25.08.2015 року, згідно з яким ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення психічними захворюваннями не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 слід вважати осудним. В даний час ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає. Застосування заходів медичного характеру не потребує (том 3 а.к.п. 29-29).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 2,4 ч. 2 ст.115 КК України, за що його засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за п.п. 2,4 ч. 2 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме малолітній дитині, вчинене з особливою жорстокістю.

Доводи викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 стосовно того, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалений за відсутності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого п. п. 2,4 ч. 2 ст.115 КК України, вирок ґрунтується тільки та показаннях потерпілої ОСОБА_9 інші докази не встановлюють вину саме ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, тому кримінальне провадження підлягає закриттю є необґрунтованими та безпідставними.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції розглянув справу повно, всебічно та неупереджено та дійшов правильного висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , показаннями вищевказаних свідків та іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, які є достовірними, належними та допустимими, взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції дійсним фактичним обставинам провадження.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно критично віднісся у вироку до пояснень обвинуваченого стосовно того, що він не мав наміру вбивати потерпілу малолітню ОСОБА_13 , та навпаки хотів надати їй першу медичну допомогу, а побиття дитини вчинила ОСОБА_9 , оскільки дані твердження повністю спростовуються вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та перебуваючи під присягою, послідовно суду пояснила про події, які призвели до смерті дитини; показаннями вищевказаних свідків; копією протоколу виїзду швидкої медичної допомоги від 24.07.2015 року № 13675, відповідно до якого прибувши на місце виклику до квартири АДРЕСА_2 о 5 год. 47 хв. лікарем було констатовано біологічну смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час огляду дитини були виявлені на голові, грудях, животі обширні гематоми та кров`янисті виділення з рота; протоколом проведення слідчого експерименту та його відеозаписом за участі потерпілої ОСОБА_9 від 24.07.2015 року, яка безпосередньо після події, смерті дитини, розповіла обставини спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; висновком судово-медичної експертизи № 265/1 від 05.10.2015 року, та показаннями експерта ОСОБА_44 згідно яких виявлені на тілі неповнолітньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження не могли виникнути під час надання останній першої медичної допомоги чи реанімаційних заходів; висновком молекулярно-генетичної експертизи № 708 від 15.09.2015 року, відповідно до якого генетичні ознаки клітин піднігтьового вмісту зрізів нігтів з лівої та правої рук ОСОБА_8 , генетичні ознаки клітин у змивах з правої та лівої кистей ОСОБА_8 є змішаними, збігаються між собою і містять генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Генетичні ознаки клітин у змиві з правої п`яти ОСОБА_8 збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_13 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак клітин у змиві з правої п`яти ОСОБА_8 та генетичних ознак зразку крові потерпілої ОСОБА_13 складає 3.15*10-22. Сукупність генетичних ознак, визначених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше ніж у 1 з 3.2 секстильйонів осіб; висновком експерта № 624 від 09.09.2015 року, відповідно до якого на клапті тканини білого кольору з місця події знайдена кров людини та при визначені групової належності цієї крові виявлено антигени А і Н. Таким чином, кров в об`єкті № 1 може належати потерпілій ОСОБА_13 . Одному ОСОБА_8 кров у цих слідах належати не може, але домішка його крові не виключається; висновком судової психіатричної експертизи відповідно якої ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічними розладами не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.
При цьому колегія суддів вважає правильним висновок суду, при аналізі інших зібраних доказів, щодо неврахування висновків судово-медичної експертизи № 607 (том 2 а.к.п. 27-28), № 265/2 (том 2 а.к.п. 33-34), № 361 (том 2 а.к.п. 38-39), № 360 (том 2 а.к.п. 43-44), № 621 (том 2 а.к.п. 60-61), № 629 (том 2 а.к.п. 64-66), № 630 (том 2 а.к.п. 69-70), № 629 (том 2 а.к.п. 93-94), № 627 (том 2 а.к.п. 97-98), № 632 (том 2 а.к.п. 106-108), № 625 (том 2 а.к.п. 111-113), № 620 (том 2 а.к.п. 116-117), № 633 (том 2 а.к.п. 120-122), висновків молекулярно-генетичних експертиз № 743 (том 2 а.к.п. 158-162), № 744 (том 2 а.к.п. 167-170), протоколу огляду місця події від 28.08.2015 року (том 2 а.к.п. 172), протоколу отримання зразків почерку ОСОБА_8 для проведення експертизи від 31.08.2015 року (том 2 а.к.п. 174-184), висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1669 (том 2 а.к.п. 188-189), висновку судово-хімічної експертизи наркотичних засобів № 708 (том 2 а.к.п. 195-198), висновку судово-дактилоскопічної експертизи № 307 (том 2 а.к.п. 207-211), оскільки вони не мають жодного доказового значення для даної справи в межах інкримінованого ОСОБА_8 злочину.
Також колегія суддів вважає правильним висновок суду стосовно того, що показання свідка ОСОБА_48 не має доказового значення, і не можуть бути доказом невинуватості обвинуваченого, оскільки вказаний свідок у судовому засіданні повідомив, що перебував напередодні подій загибелі дитини в одному автомобілі з ОСОБА_8 проте ніяких розмов про побиття дитини не чув.
Крім того суд правильно не врахував показання свідків ОСОБА_49 голови Войнівської сільської ради Олександрійського району, ОСОБА_50 касира Войнівської сільської ради Олександрійського району та ОСОБА_51 однокласника ОСОБА_8 з приводу того, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, жодних насильницьких дій відносно своїх дітей не вчиняв, оскільки вони стосуються лише суб`єктивних характеризуючих даних обвинуваченого. Та правильно не врахував показання свідка сторони обвинувачення ОСОБА_52 з приводу обставин допиту дітей ОСОБА_8 , адже вони не містять жодних відомостей щодо обставини вчинення злочину.
Крім того безпідставними та необґрунтованими є доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо сумнівності правдивості показань потерпілої ОСОБА_9 , на тих підставах, що остання під час убивства її доньки жодним чином не чинила і не намагалася чинити будь-якого опору, не кричала, не кликала на допомогу та не намагалася в будь-який спосіб захистити доньку від протиправних дій та яка на думку обвинуваченого покриває протиправні дії вчинені відносно ОСОБА_13 іншою особою.

Дані доводи спростовуються вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами. Так, потерпіла ОСОБА_9 у суді першої інстанції, будучи допитана в якості потерпілої, та під час проведення слідчого експерименту за її участі із застосуванням відеозапису, надавала послідовні та правдиві показання, щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_8 , які взаємоузгоджуються з іншими вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами. Сумніви у їх достовірності у колегії суддів відсутні. Не підтверджують дані доводи і показання свідка ОСОБА_15 . На переконання колегії суддів дані доводи є намаганням ОСОБА_8 уникнути відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Також безпідставними є доводи обвинуваченого та його захисника з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у долучені та дослідженні відеозапису передачі «Стосується кожного» в частині проходження потерпілою ОСОБА_9 тесту на детекторі брехні, який підтверджує факт його невинуватості у вчиненні злочину. На переконання колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у даному клопотанні оскільки телевізійні передачі, у тому числі телевізійна передача «Стосується кожного», носить суто інформаційний, а не доказовий характер, зрежесована, має ознаки шоу, а тому згідно ст. ст. 84, 85, 86 КПК України, якими передбачено вимоги щодо порядку отримання, достовірності, допустимості та належності доказів, інформація даної передачі, не може вважатися доказом по справі, який підтверджує або спростовує невинуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. З вказаних підстав колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання заявленого під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов у вироку правильного висновку, що обвинувачений свідомо бажав настання смерті малолітньої ОСОБА_13 , враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, механізм та кількість нанесених тілесних ушкоджень - не менше 59 травматичних впливів у життєво важливі органи (голова, грудна клітина, тощо), їх локалізацію, сукупність та характер, а також вік малолітньої дитини, якій на день події не виповнилося навіть 1 року 2 місяців, продовження таких дій навіть усвідомлюючи, що дитина тривалий час не дихає та не має ознак життя.
Про направленість умислу на позбавлення життя малолітньої ОСОБА_13 свідчить і поведінка обвинуваченого, який своєчасно не викликав швидку допомогу і не вжив заходів для доставки малолітньої дитини в лікарню, маючи власний транспортний засіб.
Наведені обставини свідчать про особливу жорстокість обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення відносно малолітньої дитини.
Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" визначає, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК ( 2341-14 ), якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

За таких обставин підстави для закриття кримінального провадження відсутні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого, який не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти здоров`я.

Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що злочин вчинено відносно малолітньої дитини, від злочину настали тяжкі наслідки її смерть, на очах у рідної матері, локалізацію та значний обсяг тілесних ушкоджень на тілі померлої малолітньої, не менше 59 травматичних впливів, у тому числі на життєво важливих органах, голові, грудях, тощо.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, а тому, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню у частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого із ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини вчинення злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обвинувачений такий, що не має судимості, скоїв злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких, від якого настали тяжкі наслідки смерть малолітньої дитини, не працює, одружений, має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, завдану шкоду в результаті вчиненого кримінального правопорушення потерпілим не відшкодував. Враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та враховує думку потерпілих які наполягали на призначенні обвинуваченому найсуворішого покарання та доходить переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки обвинувачений не бажає стати на шлях виправлення, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції інкримінованої статті кримінального закону, ближче до максимального розміру, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

Разом із тим колегія суддів вважає, що суд першої дотримався вимог закону при вирішені заявленого цивільного позову по кримінальному провадженню та обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілих ОСОБА_9 10000 грн. та ОСОБА_10 40 000 грн. завданої в результаті злочину моральної шкоди, із урахуванням обставин справи, глибини душевних страждань.

Також суд дотримався вимог ч.5 ст.72 КК України та правильно зарахував обвинуваченому у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з дня з дня затримання 24.07.2015 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього увезення за два дні позбавлення волі.

Крім того суд першої інстанції дотримався вимог закону та при призначенні покарання обвинуваченому правильно не застосував конфіскацію майна, тому в цій частині апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_8 скасувати у частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за п. п. 2,4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4