КП № 278/1045/17

У Х В А Л А
Іменем України

14 грудня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
В С Т А Н О В И В :

04 червня 2018 року, за клопотанням прокурора, судом було змінено порядок дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні та суд ухвалив перейти до оголошення письмових доказів сторони обвинувачення.
У цьому ж судовому засіданні захисник ОСОБА_6 ОСОБА_8 , надав суду фотокопії протоколів про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 27 квітня 2017 року по кримінальному провадженню №0000140 від 15.02.2017. При цьому останній пояснив, що дані фотокопії отримав під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Звернув увагу, що ці протоколи не повністю заповнені, а саме у них відсутні посилання на кількість томів та аркушів з якими ознайомились ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тобто незрозуміло з якими саме матеріалами ознайомлювались обвинувачені. Крім цього, захисник вказав, що не вказаний час і дата коли обвинувачені ознайомлювались із матеріалами досудового розслідування та відсутній підпис слідчого ОСОБА_11 . У зв`язку з тим, що з названих фотокопій протоколів не зрозуміло, які саме матеріали були відкриті обвинуваченим, захисник вважає, що прокурор, у контексті ст. 290 КПК України, не має права надати ці матеріали кримінального провадження суду для їх дослідження судом, як доказів винуватості обвинувачених.
У свою чергу, як доказ того, що обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були відкриті матеріали досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні та вони ознайомлювались з ними, прокурор у судовому засіданні 08 листопада 2018 року надав суду протоколи про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 28 квітня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Із наданих прокурором протоколів убачається, що 28 квітня 2017 року старшим слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були надані для ознайомлення три томи матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000140. Зокрема, у приміщенні Головного управління Національної поліції у Житомирській області, що за адресою: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ОСОБА_4 у період часу з 14 години 40 хвилин по 15 годину 15 хвилин, ОСОБА_5 у період часу з 10 години 10 хвилин по 10 годину 50 хвилин, а обвинувачений ОСОБА_6 з 11 години 10 хвилин до 12 години 00 хвилин, ознайомились із трьома томами матеріалів.
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтвердження того, що ці протоколи були заповнені слідчим після того, як їх підписали обвинувачені, надали суду письмові відповіді із Головного управління Національної поліції в Житомирській області та ксерокопії записів у журналі обліку доставлених, відвідувачів і запрошених, з яких убачається, що 28 квітня 2017 року ОСОБА_6 прибував за викликом у слідчого ОСОБА_11 у приміщенні ГУНП в Житомирській області у період часу з 10 години 23 хвилини по 10 годину 30 хвилин. У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_5 взагалі у період з 26 по 30 квітня 2017 року не перебував у приміщенні ГУНП в Житомирській області.
Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що 27 квітня 2017 року він прибув до відділення поліції, де підписав незаповнені бланки протоколів ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а з самими матеріалами не ознайомлювався.
У свою чергу, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 пояснила про те, що 28 квітня 2017 року вона приходила до управління поліції без обвинуваченого ОСОБА_12 , де підписувала протоколи про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, при цьому, слідчий запевнив її, що ОСОБА_5 вже ознайомився із матеріалами.
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що матеріали досудового розслідування були відкриті обвинуваченим та надавались для ознайомлення згідно вимог ст. 290 КПК України. Обвинувачені ознайомились із тим обсягом доказів з якими вважали за потрібне ознайомитись, оскільки це їх право, а не обов`язок. Зокрема, пояснив, що у ГУНП в Житомирській області не завжди дотримується режим пропуску та фіксації викликаних осіб. Прізвища осіб, які викликаються до слідчого, можуть не вноситись до журналу обліку доставлених, відвідувачів і запрошених осіб. Тому, надані захисниками відповіді із ГУНП, не є абсолютним доказом того, що обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_12 не з`являлись до слідчого та не ознайомлювались із матеріалами у вказаний у протоколах час. Окрім того ствердив, що слідчий міг у будь-якому іншому місці, а не в Управлінні ознайомити обвинувачених із матеріалами.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає протоколи надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 28 квітня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є недопустимими доказами письмового підтвердження відкриття матеріалів досудового розслідування, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Як убачається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у його Постанові по справі № 5-364кс16 від 16.03.2017 року, не відкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази.
Суд зауважує, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з ч. 12 ст. 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Із вказаної норми закону слідує, що слідчий, за дорученням прокурора, саме зобов`язаний надати обвинуваченому та захиснику доступ до матеріалів досудового розслідування, які є у його розпорядженні.
Водночас, як убачається із наданих прокурором протоколів доступу до матеріалів досудового розслідування, слідчий ОСОБА_11 у приміщенні кабінету №215 СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а Борисову у приміщенні СІЗО №8, надав доступ до матеріалів досудового розслідування №0000140 у підшитому та пронумерованому стані у трьох томах.
Звідси твердження прокурора про те, що слідчий міг у вестибюлі приміщення ГУНП або у будь-якому іншому місці ознайомити обвинувачених із трьома томами матеріалів, є таким, що не відповідає дійсності.
Окрім того посилання прокурора на те, що черговий ГУНП в Житомирській області не завжди дотримується режим пропуску та фіксації викликаних осіб, як того вимагає Інструкція з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, є недоречним, так як вимоги, визначені у цій інструкції є обов`язковими для виконання у всіх органах та підрозділах поліції.
Тобто, прокурором не доведено поза розумним сумнівом те, що обвинувачені, зокрема, Якунін та Піддубний ознайомились із матеріалами досудового розслідування.
За приписами ч. 2 ст. 89 КПК України у випадку встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
З огляду на викладені обставини, а також враховуючи надані захисником ОСОБА_8 фотокопії протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, у яких відсутнє посилання на кількість томів та аркушів кримінального провадження з якими нібито ознайомились ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також не вказаний час і дата коли ці обвинувачені ознайомлювались із цими матеріалами, та відсутній підпис слідчого ОСОБА_11 , суд впевнено дійшов висновку про необхідність визнання протоколів від 28 квітня 2017 року про надання доступу обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до матеріалів вказаного досудового розслідування явно недопустимим доказом письмового підтвердження відкриття цих матеріалів обвинуваченим.
Керуючись ст.ст. 89, 290 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Протоколи про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 28 квітня 2017 року обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які надані прокурором 08.11.2018, визнати недопустимим доказом письмового підтвердження відкриття матеріалів досудового розслідування.

Ухвала, окремо від остаточного рішення суду, оскарженню не підлягає.

Суддя: