Ухвала
іменем України

05 березня 2019 року

м. Київ
справа № 423/3069/18

провадження № 51-1003 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000506, щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орел Російської Федерації, жителя у АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само,
засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, вчиненому за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 18 червня 2018 року близько 23:20 старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в приміщенні бліндажу, розташованому на взводному опорному пункті «Хмара» поблизу АДРЕСА_2 , під час сутички з військовослужбовцем цієї ж військової частини старшим солдатом ОСОБА_6 , будучи невдоволеним поведінкою останнього, діючи з раптово виниклим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, завдав обома кулаками не менше 3-х ударів хаотичних ударів у праву та ліву скроневу область голови та в шию ОСОБА_6 . Цими діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть від закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася крововиливом під оболонки головного мозку з подальшим набряком, набуханням головного мозку.

Луганський апеляційний суд ухвалою від 20 грудня 2018 року вирок суду залишив без змін.
Як убачається з касаційної скарги, захисник ОСОБА_5 , посилаючись на порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що засуджений неправильно зрозумів наслідки судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки не має юридичної освіти. Крім того, вказує, що було порушено право на захист ОСОБА_4 , оскільки позиція його захисника адвоката ОСОБА_7 не співпадала із позицією підзахисного. Указує на те, що суд при призначенні ОСОБА_4 покарання не повною мірою врахував пом`якшуючих обставин.

Перевіривши доводи у касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, під час розгляду справи в суді першої інстанції в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_4 , надаючи показання суду, за участі захисника ОСОБА_7 , повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому за ч. 2 ст. 121 КК злочину, у скоєному щиро розкаявся, не оспорював жодних фактичних обставин, як і інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. Водночас, суд переконався у добровільності та істинності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорював фактичних обставин справи та кваліфікації інкримінованих дій, посилався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину через суворість та просив пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК апеляційний суд вирішує лише ті питання, що винесено на його розгляд сторонами. Згідно з вимогами частин 1 та 2 ст. 404 КПК апеляційний суд переглядає вирок лише в межах апеляційної скарги.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд з урахуванням вищевказаних статей та того, що кримінальне провадження місцевим судом розглядалося відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК, переглянув вирок в межах апеляційної скарги захисника, яку підтримав засуджений в судовому засіданні, та ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені в апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для пом`якшення засудженому покарання, та навівши при цьому відповідні аргументи для прийняття такого рішення, залишив вирок щодо ОСОБА_4 без змін.
Що ж стосується питання ефективності захисту, то воно не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в установлений законом спосіб.
Переконливих аргументів щодо наявності об`єктивних даних про неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом ОСОБА_7 під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій, яке б могло призвести до істотного обмеження чи порушення прав ОСОБА_4 , передбачених ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 20, частинами 3, 4 ст. 42 КПК, у касаційній скарзі не наведено, не вбачається таких даних із копій судових рішень.

Покарання ОСОБА_4 призначено з урахуванням усіх обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та даних про особу засудженого, воно є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення винного й попередження вчинення нових злочинів і відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК. Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає.
З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Попаснянського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва