ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/214/18 Справа № 183/3419/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000984,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме:
- квартиру, загальною площею 38 м2, яка фактично не має адреси, але формально, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_9 ;
- квартиру, загальною площею 40,8 м2, яка фактично не має адреси, але формально, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_10 ;
- квартиру, загальною площею 38,7 м2, яка фактично не має адреси, але формально, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_11 ;
- квартиру, загальною площею 43,5 м2, яка фактично не має адреси, але формально, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_8 ;
- квартиру, загальною площею 40,3 м2, яка фактично не має адреси, але формально, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_8 ;
- квартиру, загальною площею 43,5 м2, котра фактично не має адреси, але формально, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , власником якої є ОСОБА_8 ;
- квартиру, загальною площею 40,3 м2, котра фактично не має адреси, але формально, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , власником якої є ОСОБА_8 ;
- житловий будинок з вбудованим нежитловим приміщенням пивоварні та кафе, загальною площею 167,7 м2, який фактично не має адреси, але формально відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , власником якого є ОСОБА_8 ,
шляхом заборони будь - яким особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження об`єкту нерухомого майна.
Заборонено усім суб`єктам державної реєстрації прав, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь - які реєстраційні дій (державна реєстрація прав та їх обтяжень, внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, змін до них та їх скасування, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав) відносно об`єктів нерухомого майна,
Заборонено власникам, та іншим особам, використовувати об`єкти нерухомого майна, до прийняття рішення по кримінальному провадженні.
Рішення суду обґрунтовано тим, що постановою слідчого Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 12.10.2018 року об`єкти нерухомого майна, розташованого за формальною адресою: АДРЕСА_9 , визнані та залучені до кримінального провадження в якості речових доказів. Тому слідчий суддя вважає, що слідчим доведено, що накладення арешту на зазначене майно відповідає завданню арешту майна, визначеного ст.. 170 КПК України, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 не погодилася з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.10.2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що нерухоме майно, на яке суддя наклав арешт і позбавив власників прав ним користуватись та розпоряджатись, набуте в результаті цивільно-правових угод, які посвідчені нотаріально і у відповідності до діючих вимог Закону. Всі угоди перевірені нотаріусом і внесені у відповідні реєстри. Крім того, жодній особі у цій справі, не дивлячись на те, що вона вже розслідується більше п`яти місяців не оголошено про підозру, фактів, формально викладених судом в ухвалі про можливе набуття нерухомості кримінально протиправним шляхом не встановлено.
Разом з тим, з клопотання слідчого та ухвали слідчого суллі не вбачається, які саме обставини, передбачені ст. 91 КПК України, в межах диспозиції ст. 358 КК України, встановлюються за допомогою нерухомого майна, на яке слідчий просить накласти арешт, а суддя безпідставно задовольняє його клопотання.
Крім того, ні в клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого суллі не вказано, яке доказове значення має нерухоме майно, коли кримінальне провадження відкрито за ч. 1 ст. 358 КК України, де мова йде про підроблення іншого документа, який видається чи посвічується підприємством, установою, організацією, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою.
Звертає увагу, що суд залишив поза увагою норми частин 10-11 ст. 170 КПК України, в яких зазначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. А заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Як вбачається з наданих матеріалів, відповідно до інформації Новомосковської міської ради, звернення та клопотання стосовно присвоєння адреси об`єкту житлової нерухомості по АДРЕСА_9 до відділу містобудування та архітектури не надходили, проектні рішення не готувалися. 23 травня 2018 року за даним фактом було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000984 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Колегія судів звертає увагу на те, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Однак зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання та слідчий суддя, який розглядав зазначене клопотання, не дотрималися, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.
Клопотання слідчого не містить відомостей, зазначених в ч. ч. 5, 6 ст. 170 КПК України, а саме, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Клопотання слідчого не містить відомостей і щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, не містить посилань і на заявлений цивільний позов, а також залишено поза увагою, що відповідно до ст. 96-3 КК України, у кримінальному провадженні не передбачено застосування конфіскації майна чи спеціальної конфіскації та наслідки арешту майна для зацікавлених осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Вищезазначене клопотання про накладання арешту не містить посилання на підставу, передбачену ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також в ньому відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК.
З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилань на положення 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, що свідчить про неналежне дотримання вимоги ст. 173 КПК, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Вирішуючи по суті клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя не взяв до уваги, що воно не відповідає вищезазначеним вимогам закону.
Оскільки апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 172 КПК, не приймає рішення по суті клопотання слідчого, а також враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо невідповідності клопотання слідчого вимогам процесуального закону та її часткове задоволення, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
При цьому, з огляду на те, що ухвала слідчого судді скасовується через неналежне дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в перевірку інших доводів апеляційної скарги по суті клопотання слідчого, які повинні бути враховані та перевірені під час нового розгляду у випадку повторного звернення з клопотанням про арешт майна.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000984 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погоджене з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000984 від 23.05.2018 року про арешт майна - повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 години з дня отримання ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4