Постанова
Іменем України
23 січня 2019 року
м. Київ
справа № 711/6413/13-к
провадження № 51-4824км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_6 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перегонівки Голованівського р-ну Кіровоградської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді штрафу:

за ч. 1 ст. 125 КК в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

що становить 510 грн, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; за ч. 2 ст. 125 КК в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 2223,85 грн та 2000 грн відповідно, а на користь Черкаської міської ради 221,20 грн.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 02 березня

2013 року близько 15:00 у коридорі квартири АДРЕСА_2 під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин між його співмешканкою ОСОБА_7 та її батьком ОСОБА_7 ,

наніс останньому удару кулаком у ліве око, двох ударів ногою в ліву ногу та удару

в поперек зліва, чим спричинив потерпілому легких тілесних ушкоджень у виді травми голови із забоєм м`яких тканин та струсом головного мозку, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Він же, 07 травня 2013 року близько 21:00, у тій же квартирі за таких же обставин

і під тим самим приводом ударив ОСОБА_7 кулаком у спину та штовхнув його

у груди, від чого останній упав та вдарився потиличною частиною голови, задньою частиною грудної клітки та правим передпліччям об стіну й ненадовго втратив свідомість. Унаслідок цього потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження у виді травматичного набряку, забоїв, саден та крововиливу.
Апеляційний суд залишив апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого

без задоволення, вирок місцевого суду змінив у частині призначеного покарання та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_6 від призначеного за ч. 2 ст. 125 КК покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а в решті вирок місцевого суду залишив

без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі

п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Як зазначає засуджений, місцевий суд необґрунтовано відмовив йому в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта, складеного з порушеннями вимог ст. 291 КПК, розписка про вручення якого відсутня в матеріалах кримінального провадження, чим порушено ст. 293 КПК.

На думку ОСОБА_6 , суд першої інстанції у вироку не встановив мотиву та мети вчинення злочину, чим всупереч вимогам ч. 2 ст. 439 КПК проігнорував вказівки, які містилися в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 07 квітня 2015 року. Поза увагою суду залишилась

і ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2014 року, згідно з якою ОСОБА_7 визнала вину у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень і була звільнена від кримінальної відповідальності. Показання останньої місцевий суд узагалі ніяк не оцінив, а апеляційний суд безпідставно

не взяв їх до уваги та необґрунтовано відмовив обвинуваченому в задоволенні клопотання про допит експерта ОСОБА_8 , чим порушив вимоги

ч. 3 ст. 404 КПК. Засуджений вважає, що суд неправильно визначив розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди і не обґрунтував необхідності стягнення відповідних сум.
У запереченні на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 вважає

її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, просила оскаржені судові рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений у касаційній скарзі,

не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК, місцевий суд дійшов відповідно до вимог ст. 370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин,

які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК.
Такі висновки місцевий суд обґрунтував показаннями, наданими в суді потерпілим ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , даними протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз та іншими письмовими доказами.
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в сукупності достатніми,

суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6

у вчиненні інкримінованих йому злочинів і правильно кваліфікував відповідні дії останнього за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК.
При цьому всупереч доводам засудженого суд встановив мотив (конфлікт, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин) та мету вчинення злочину (нанесення тілесних ушкоджень), дотримавшись вказівок, які містилися в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2015 року.
Також місцевий суд дослідив та врахував у вироку зміст ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2014 року, згідно якої ОСОБА_7 визнала вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125,

ч. 2 ст. 125 КК, і була звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих їй діянь, які є відмінними від тих, що вчинив ОСОБА_6 , у зв`язку

із зміною обстановки.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що в підготовчому судовому засіданні 17 серпня 2015 року суд першої інстанції не встановив невідповідностей обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК, у зв`язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору. При цьому, як пояснив прокурор у підготовному судовому засіданні,

ОСОБА_6 на виклик органу досудового розслідування для вручення обвинувального акта не з`явився, а тому цей акт було вручено захиснику

ОСОБА_11 для передачі підзахисному. В судовому засіданні 08 вересня 2015 року ОСОБА_6 підтвердив, що обвинувачення, від якого він буде захищатись,

є зрозумілим для нього, проти продовження судового розгляду не заперечував.
Клопотання захисника про допит свідка ОСОБА_7 та експерта ОСОБА_8 вирішено апеляційним судом, усупереч протилежному твердженню в касаційній скарзі, у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, зокрема відповідно до положень ст. 350, ч. 3 ст. 404 КПК. В судовому засіданні 03 квітня 2017 року це клопотання задоволено частково, свідка ОСОБА_7 допитано апеляційним судом, а її показання наведено в ухвалі й оцінено судом апеляційної інстанції.
Цивільний позов вирішено судом відповідно до вимог статей 127-129 КПК.

Розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визначений судом

з урахуванням вимог статей 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України,

є обґрунтованим.
На підставі наведеного Суд вважає, що при розгляді цього кримінального провадження суди першої та апеляційної інстанцій не допустили істотних порушень норм процесуального та матеріального закону. Вирок суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду вимогам ст. 419 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 січня 2016 року

та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 грудня 2017 року

щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його касаційну скаргу
без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3