КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/570/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 014036 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до ЄРДР №0014036 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції встановив в підготовчому судовому засіданні, що надісланий до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, не відповідає вимогам, передбачених ст. 291 КПК України.

Суд встановив, що в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 інкримінується злочин, який скоєно групою осіб за попередньою змовою, однак обвинувальний акт не містить відомостей стосовно виділення в окреме провадження матеріалів відносно невстановлених досудовим розслідуванням осіб.
Також суд встановив, що викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, що є прямим порушенням права на захист обвинуваченого, оскільки останній у будь-якому разі повинен бути чітко обізнаний про характер висунутого щодо нього обвинувачення та обрати власну правову позицію захисту.
При цьому, суд врахував і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком. При цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, передбачених КПК України.

Виявлені судом вищезазначені порушення кримінального процесуального кодексу перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор, який брав участь в підготовчому судовому засіданні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що він не погоджується з висновками суду, з огляду на наступне. На виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України прокурором викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, прокурором вказано в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, прокурором вказано, як у викладі фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, так і в формулюванні обвинувачення, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою, з невстановленими досудовим розслідуванням особами.

Так, відомості щодо виділення матеріалів кримінального провадження відносно невстановлених досудовим розслідуванням осіб відображено в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що є додатком до обвинувального акту. Більше того, не зазначення таких відомостей щодо виділення матеріалів кримінального провадження в інше провадження у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулюванні обвинувачення не є обов`язковим та не являється підставою для повернення обвинувального акту.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано з яких підстав при складенні обвинувального акту, орган досудового розслідування зобов`язаний вказувати про таке процесуальне рішення прокурора у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулюванні обвинувачення.
Апелянт вважає, що твердження суду першої інстанції щодо того, що для обвинуваченого формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, є хибним та не обґрунтованим.
Крім того апелянт вказує на те, що судом також не обґрунтовано в даному рішенні з яких підстав не зазначення в обвинувальному акті відомостей про виділення матеріалів кримінального провадження відносно невстановлених досудовим розслідування осіб перешкоджає призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акту на думку суду.

Так суд не взяв до уваги те, що обвинувачений під час проведення підготовчого судового засідання підтвердив, що повністю розуміє суть

висунутого обвинувачення та просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
При викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті, склад злочину передбачений ч. 2 ст. 185 КК України викладено у повному обсязі та відповідно до вимог ст. 291 КПК України.

Апелянт вважає, що обвинувальний акт у повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а під час досудового розслідування будь-яких порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які унеможливили б призначення обвинувального акту до судового розгляду по суті, допущено не було.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Так, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Процедура складення обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, регламентована ст. 291 КПК України.

Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі у вчиненні злочину та передає його до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України, тобто є процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування, а обвинувачення особи повязується з моментом складання обвинувального акту.

На думку колегії суддів, за данимикримінального провадження, зокрема обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , прокурором дотримано вимоги ст. 291 КПК України, тобто обвинувальний акт містить як формулювання обвинувачення, так і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 України. В обвинувальному акті викладене те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків суд послався на те, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується злочин, який скоєно групою осіб за попередньою змовою, однак обвинувальний акт не містить відомостей стосовно виділення в окреме провадження матеріалів відносно невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

Проте, на переконання колегії суддів, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вказана обставина не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону, зокрема приписам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Висування ж обвинувачення, є виключною компетенцією прокурора, і не може покладатися на суд, у зв`язку з чим суд, при постановленні оскаржуваної ухвали та визначенні обсягу висунутого прокурором обвинувачення, як неконкретного, чи такого, що суперечить правовій кваліфікації кримінального правопорушення, вийшов за межі наданих йому повноважень у підготовчому судовому засіданні та припустився оцінки правильності викладу обвинувачення щодо його суті, що є неприпустимим.
Не погоджується колегія суддів і з висновками суду першої інстанції щодо повернення обвинувального акта прокурору з підстави, що викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, оскільки судом не наведено в цій частині мотивів, в чому саме полягає в його розумінні незрозумілість викладеного обвинувачення, яке міститься в обвинувальному акті, щодо ОСОБА_7 .
На думку колегії суддів таке посилання суду першої інстанції, свідчить про те, що суд не розпочавши судового розгляду, дав оцінку обставинам викладеним в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , та вийшов за межі ст. 314 КПК України.
Стосовно посилання суду першої інстанції, що відповідно до ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, передбачених КПК України, є слушним, про те, це не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

При цьому суд першої інстанції не врахував правовий висновок Верховного Суду України, зазначений у його ухвалі від 24.11.2016 року №5-328 кс 16, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акту, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. При цьому важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Конкретність викладення фактичних обставин у даному проваджені, а, отже, й формулювання обвинувачення ОСОБА_7 не викликає сумнівів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно повернуто обвинувальний акт із зазначених вище підстав, оскільки з його змісту випливає, що в ньому конкретно та повно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину, тобто прокурором сформульовано обвинувачення та дано правову кваліфікацію вказаного злочину, які дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що ніяким чином не перешкоджає суду розглянути справу по суті та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, суд удався до оцінки змісту фактичних обставин кримінального провадження, правової кваліфікації злочину, які прокурор вважає встановленими, чим вийшов за межі своїх повноважень, тоді як під час підготовчого судового засідання суд лише перевіряє обвинувальний акт на предмет викладення в ньому відомостей, передбачених у п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України.

Тому є слушними доводи прокурора про те, що обвинувальний акт містить всі відомості, передбачені ст. 291 КПК України, а отже складений відповідно до вимог вказаної статті, а висновок суду першої інстанції про його не відповідність вимогам ст. 291 КПК України через те, що обвинувальний акт не містить відомостей стосовно виділення в окреме провадження матеріалів відносно невстановлених досудовим розслідуванням осіб, та не зрозумілості формулювання обвинувачення, є безпідставними.

Окрім того, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0014036 /а.с. 6-11/, який є невід`ємною частиною обвинувального акту, в ньому містяться відомості про виділення матеріалів досудового розслідування та дату прийняття такого рішення.
Таким чином, слід погодитися з доводами прокурора щодо необґрунтованості підстав, у зв`язку з якими суд першої інстанції повернув прокурору обвинувальний акт.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору, зі стадії підготовчого судового засідання обвинувального акту відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 412, 419, КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до ЄРДР №0014036 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору, - скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в даному кримінальному провадженні в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

_____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4