Ухвала
Іменем України
01березня 2019 року

м. Київ
провадження № 51-1000ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2018 року таухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31січня 2019 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс. Базитамак Республіки Башкірія Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 ,такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості,
засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31січня 2019 рокуапеляційну скаргузахисника в інтересах ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 03 листопада 2017 року приблизно о 19.15 год. в приміщенні залу очікування залізничної станції і смт. Делятин Івано-Франківської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_6 вчинив розбійний напад на ОСОБА_7 . При цьому, згідно розподілених ролей, ОСОБА_6 підійшов до потерпілої, схопив її ззаду за шию та вимагав гроші, погрожуючи ножем. А ОСОБА_4 слідкував за навколишньою обстановкою, щоб попередити ОСОБА_6 у разі настання небезпеки. Побоюючись за своє життя потерпіла ОСОБА_7 віддала ОСОБА_4 гроші в сумі 38 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Скаржники зазначають, що суд безпідставно дійшов висновку про наявність попередньої змови на вчинення злочину, оскільки такий висновок ґрунтується на припущеннях, а суд апеляційної інстанції не перевірив усіх обставин, які мають значення для справи, зокрема, не з`ясував особисто в потерпілої обставин вчиненого проти неї злочину та помилково кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України. Крім того, скаржники вказують на суворість призначеного винному покарання і помилковість рішення суду про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Отже, доводи сторони захисту щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з вимогстатті 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із тим з доданих до касаційної скарги копій судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за якимйого засуджено.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими.
Місцевийсуд оцінив усі докази в їх сукупності, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Суд навів у вироку відповідні висновки щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст.http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3065/ed_2018_03_15/pravo1/T124651.html?pravo=1 - 3065419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзізахисникадоводам, у тому числі й щодо відсутності у ОСОБА_4 попередньої змови на вчинення злочину, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Апеляційний суд вірно зазначив, що розбій, як злочин проти власності, визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення, що в даному випадку повністю доводиться. Домовитись про спільне вчинення заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони, тобто на стадії готування до злочину, у процесі замаху на злочин. Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.
При цьому злочин вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном. Про наявність попередньої змови свідчить той факт, що обвинувачені узгоджено та злагоджено діяли, разом підійшли до потерпілої, ОСОБА_4 отримав від неї гроші, які вимагав передати ОСОБА_6 , хоча мав можливість залишити місце вчинення злочину в разі незгоди з діями останнього. Після досягнення мети, вони разом зникли.
За таких обставин суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів щодо кваліфікації дій ОСОБА_4 .
Посилання у касаційній скарзі на те, що в суді апеляційної інстанції була відсутня потерпіла, що позбавило сторону захисту з`ясувати її думку, є безпідставними, оскільки, як вбачається з вироку місцевого суду, показання потерпілої щодо обставин вчиненого злочину були предметом перевіркисуду, в апеляційній інстанції представник потерпілої підтвердив, що остання боялася обох обвинувачених і відчувала небезпеку також від ОСОБА_4 , який знаходився безпосередньо перед нею. Отже, у суду апеляційної інстанції не було підстав не довіряти показанням потерпілої, а її неявка в суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.
Так само безпідставним є і посилання у касаційній скарзі на необгрунтоване незастосування судом до призначеного ОСОБА_4 покарання положень ст. 69 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією статті, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з урахуванням особи винного.
Урахувавши усі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається сторона захисту у своїй касаційній скарзі, суд призначив ОСОБА_4 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 187 КК України. Підстав для застосування ст. 69 КК України судами не встановлено.
З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31січня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3