Справа № 165/358/15-к Провадження №11-кп/802/17/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2018 року, якою ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 25 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И В
Начальник Іваничівського міськрайонного відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_10 звернувся до суду з поданням про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 25 лютого 2015 року.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2018 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено від покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 25 лютого 2015 року.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку, відмовити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що ОСОБА_8 перебуває в процесуальному статусі обвинуваченого, у зв`язку із вчиненням іншого нового злочину в період іспитового строку, а тому підстави для звільнення його від покарання, призначеного вироком міського суду від 25 лютого 2015 року, відсутні.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію з викладених в ній підстав, засудженого та його захисника, які заперечили доводи скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

При цьому констатувати вчинення нового злочину особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України вважається невинуватою.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини, що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

За таких обставин, відмова суду у задоволенні подання представника органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні іншого - нового злочину і направлення обвинувального акту до суду, як про це просить прокурор у свої апеляції, є такою, що не ґрунтується на вказаних вимогах закону, порушує принцип презумції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному.

Таким чином, з огляду на відсутність вироку, який набрав законної сили щодо ОСОБА_8 , ухваленого як в період дії іспитового строку, так і на момент його закінчення за вчинення ним нового злочину, рішення суду про його звільнення від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку, відповідає вимогам кримінального закону.

Крім того, в ході розгляду даного клопотання судом першої інстанції, прокурор погодилась з тим, що ОСОБА_8 не визнаний у встановленому законом порядку, винуватим у вчиненні нового злочину.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, за викладених у ній доводів, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 13 червня 2018 року без змін.

Головуючий

Судді: