Справа № 615/1215/18
Провадження № 1-кп/615/78/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області кримінальне провадження №0000166 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Ковяги Валківського району Харківської області, українки, громадянки України, з повною середньою освітою, одруженої, що має на утриманні 2-х малолітніх дітей: Софію і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми до 3-х років, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

26.03.2018 року близько 20:00 год. ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне проникнення до житла особи, а саме до приміщення будинку АДРЕСА_2 , діючи всупереч волі законного користувача домоволодіння ОСОБА_7 та всупереч вимогам ст.30 Конституції України, якою передбачено право на недоторканість житла, не маючи визначених законом підстав та відповідного дозволу власника, вважаючи, що її чоловік знаходиться у ОСОБА_7 , незаконно проникла через незаперту хвіртку на територію двору вказаного домоволодіння.
При цьому продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою з`ясування можливих стосунків між її законним чоловіком та ОСОБА_7 , незаконно проникла через незамкнені вхідні двері до середини житлового будинку АДРЕСА_2 , де вчинила сварку з ОСОБА_7 .
Крім того, 26.03.2018 року близько 20:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у вітальні житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_7 , що виникла на ґрунті ревнощів, маючи прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній, схопила ОСОБА_7 руками за волосся на голові та потягнула донизу, таким чином поваливши її на підлогу.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 тримаючи лівою рукою ОСОБА_7 за волосся на голові, завдала чотири удари кулаком правої руки в область лівого та правого ока потерпілої та в область лоба. В подальшому ОСОБА_3 завдала удар стопою правої ноги в область нижньої правої частини спини потерпілої.
Не даючи ОСОБА_7 підвестись з підлоги, ОСОБА_3 нижньою частиною стопи правої ноги, наступила їй на шию з ліва та завдала ОСОБА_7 стопами правої та лівої ноги ще два удари в область правої частини попереку потерпілої та два удари носком стопи правої ноги в область лівого попереку лежачої на підлозі ОСОБА_7 .
В результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: множинні садна та гематоми обличчя та тулубу, а саме параорбітальна гематома зліва та справа, синець, садно та гематома у лобній ділянці справа, підшкірна гематома у лівій поперековій області, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів.
В судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала повністю.

Пояснила, що знає потерпілу, як сестру кума дітей. Оскільки чоловік живе з батьками в с. Баранове, тому приблизно знала де в селі проживає потерпіла. Колись може й бачила її, але ніколи не спілкувалася.

26.03.2018 року дійсно приїхала за місцем проживання ОСОБА_7 , так як знайомий зателефонував та повідомив, що в неї знаходиться чоловік, завірив, що бачив їх удвох. При цьому він не говорив про конкретну особу, але з розповіді зрозуміла, що чоловік знаходиться у ОСОБА_7 . На емоціях попросила іншого знайомого, щоб відвіз до с. Баранове, а товариша, який повідомив щоб показав, де будинок, на що вони погодилися.

Коли зайшла в будинок через відчинені двері, побачила ОСОБА_7 та чоловіка на кухні, які сиділи за столом з наповненими спиртним пляшками. Коли зайшла, вони встали, чоловік відразу вибіг з будинку і більше його не бачила, а ОСОБА_7 залишилася. Оскільки їй була цікава саме думка потерпілої, тому не побігла за чоловіком, намагалася в останньої з`ясувати, що чоловік робив у неї дома. Проте ОСОБА_7 сказала, що вона хвора, в результаті між ними виникла сварка, так як потерпіла не хотіла йти на контакт. При цьому вона схопила ОСОБА_7 за волосся, повалила на підлогу, наносячи їй удари. Потерпіла намагалася піднятися, закривалася. Бійка тривала приблизно 5 хв. Знайомі, які з нею приїхали, чекали на вулиці.

Звернула увагу, що не планувала поїздку до потерпілої, вчинила злочини на емоціях, а коли усвідомила протиправність своїх дій, зупинилася. Ні синців, ні крові на потерпілій не було. Більше тріпала її за волосся, ніж наносила удари, тому зробила висновок, що медичної допомоги вона не потребує. Коли перестала наносити удари, ОСОБА_7 самостійно піднялася та до когось зателефонувала, після чого зайшли її батьки, які почали виштовхувати обвинувачену з будинку, кричали на неї. Оскільки і сама мала наміри вийти, відразу ж пішла з будинку. При цьому вдарилася об двері животом, в зв`язку з чим прийшлося звернутись до лікарні. Вийшовши з будинку, поїхала додому. Вважає, що не вчиняла таких дій, за які повинна вибачатися перед потерпілою. Не знала, що внаслідок спричинених нею тілесних ушкоджень ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні.

На даний час вибачилася перед потерпілою, вказала, що можливо неправильно поступила відносно неї. З чоловіком проживає разом, але до цього часу не з`ясовувала у нього його відносини з ОСОБА_7 , так як неприємно думати, що він може з ким-небудь зустрічатись. Наполягала, що чоловік надавав потерпілій матеріальну допомогу, відвідував її у лікарні.

Потерпіла вказала, що знає чоловіка ОСОБА_3 , як жителя с. Баранове. 26.03.2018 року близько 14-00 год. він заходив до них, щоб поспілкуватися з чоловіком потерпілої, але його не було вдома. Попивши чаю, через 25 хв. пішов, після чого приходив спільний знайомий. Обставини події підтримала, як вони викладені вище, пояснивши, що не може згадувати події через завдані моральні страждання. Звернула увагу, що ніхто із членів сімї обвинуваченої не надавав їй будь-якої допомоги, як і не просив вибачення. Заявила позов про відшкодування моральної шкоди, оскільки в результаті умисних протиправних дій ОСОБА_3 перенесла емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя, які залишаються по сьогоднішній день, боїться сама залишатися вдома.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/97-Важ/18 від 23.07.2018 року на тілі ОСОБА_7 встановлені наступні тілесні ушкодження: множинні садна та гематоми обличчя та тулубу, а саме параорбітальна гематома зліва та справа, синець, садно та гематома у лобній ділянці справа, підшкірна гематома у лівій поперековій області, які утворилися від не однократної ударної дії твердого (твердих), тупого (тупих) предмету (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися, по механізму утворення саден тертя-ковзання, гематом удар-стиснення вірогідніше за все у вказаний вище строк. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів.
Враховуючи, що показання обвинуваченої ОСОБА_3 послідовні, об`єктивні, що вона визнала свою вину, правильно розуміючи зміст та значення цих обставин, відмовилася від дослідження доказів добровільно, проти чого інші учасники судового провадження не заперечували, дослідження в судовому засіданні інших доказів у кримінальному провадженні на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнано недоцільним.

Дії ОСОБА_3 , які виразилися в незаконному проникненні до житла особи суд кваліфікує за ч.1 ст.162 КК України. Оскільки ОСОБА_3 вчинила умисні легкі тілесні ушкодження потерпілій, суд по цьому епізоду кваліфікує її дії за ч.1 ст.125 КК України.

При призначенні виду та міри покарання, суд, виходячи з вимог ст.65 КК України, з метою виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових правопорушень враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про її особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що обвинувачена вчинила два злочини, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Проте право на недоторканність житла є одним із найголовніших особистих прав, яке гарантує захист держави від втручань у володіння особи, забороняє безпідставне втручання в особисте життя людини, шляхом незаконних посягань на недоторканність її житла та іншого володіння, що свідчить про велику ступінь суспільної небезпеки дій обвинуваченої.

При цьому ОСОБА_3 проявила особливу зухвалість, так як перебуваючи в будинку потерпілої, безпідставно, з надуманих причин, умисно спричинила їй тілесні ушкодження.

До того ж, за висновком органу з питань пробації ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середні.

Досліджені дані про особу ОСОБА_3 свідчать, що вона має постійне місце проживання, де мешкає разом зі своїми малолітніми доньками: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та родичами. На даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Має хороші родинні відносини з рідними людьми, спільно займаються домашнім господарством.

Згідно характеристики з місця проживання ОСОБА_3 зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг від мешканців селища не надходило, шкідливих звичок не має. До адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, не судима. На обліку у лікаря-психіатра та нарколога обвинувачена не перебуває.

Як зазначено у висновку органу з питань пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої та її спосіб життя, враховуючи, що ОСОБА_3 має середній рівень вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, у відповідності до положень ст.66 КК України суд враховує визнання обвинуваченою своєї вини.

Суд не враховує зазначену прокурором обставину, яка пом`якшує обвинуваченій покарання, - щире каяття у вчиненому, так як щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18)).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18)), згідно якої щире каяття, як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. За наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК. Тобто передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Суд також не враховує зазначену захисником обставину, яка пом`якшує обвинуваченій покарання, активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б вказували, що ОСОБА_3 надала органу досудового розслідування інформацію, яка йому не була відома до того, вчинивши ці дії добровільно, а не під тиском наявних доказів. Як вбачається із обвинувального акту, орган досудового розслідування прийшов до висновку про відсутність обставин, які пом`якшують обвинуваченій покарання, а захисником в ході судового розгляду не наведено обґрунтування.

Слід відзначити, що до тепер ОСОБА_3 за свої дії висловлювала вибачення лише прикладаючи додаткові зусилля для того, щоб уникнути справедливого покарання, тому її каяття не можна визнати щирим, справжнім, до того ж добровільно будь-якої компенсації за спричинену нею шкоду потерпілій не відшкодувала.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст.67 КК України, судом не виявлено.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 за ч.1 ст.162 КК України покарання у виді обмеження волі, а за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт в межах санкції статей, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, сприятиме її перевихованню.

Враховуючи положення ч.1 ст.70 КК України, суд приходить до висновку про призначення остаточного покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням прохання потерпілої та її представника, висновку з органу питань пробації про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК України, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинених злочинів, в порядку ст.128 КПК України підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє потерпілу права пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, п.7 ч.9 якої передбачає, що документи, які є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Згідно постанови слідчого від 25.05.2018 року речовим доказом у кримінальному провадженні визнано CD-R диск із аудіо записом розмови ОСОБА_3 із ОСОБА_12 , який долучено до матеріалів кримінального провадження №0000166, що знаходиться у Валківському відділі Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не застосовувався. Враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченої і її процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження, суд не вбачає підстав для застосування відносно неї будь-якого запобіжного заходу через відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочинів та призначити їй покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України - у виді громадських робіт на строк 200 годин;

-за ч.1 ст.162 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

В силу ст.75 КК України від відбування покарання обвинувачену ОСОБА_3 звільнити з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинених злочинів, - залишити без розгляду, що не позбавляє її права пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: CD-R диск із аудіо записом розмови ОСОБА_3 із ОСОБА_12 , залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження №0000166, що знаходиться у Валківському відділі Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільними відповідно до положень ч.3 ст.349 КК України.
В іншій частині вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1