В И Р О К
Іменем України

12.03.2019 року м.Мостиська
єдиний унікальний номер 448/555/17
провадження № 1-кп/448/5/19
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська матеріали кримінального провадження №0000211 від 04.04.2017 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, не одруженого, востаннє судимого 22.01.2018 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185 КК України до 6-ти місяців арешту,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
його захисник-адвокат ОСОБА_5 ,
та потерпіла ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 , 03.04.2017 року близько 20:00 год., повертаючись додому у с.Поповичі Мостиського району Львівської області автобусом сполучення «Львів-Циків» та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на досягнення своєї мети, а саме заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, таємно викрав жіночу сумочку ОСОБА_6 , вартістю 100 грн., в якій знаходились: гаманець вартістю 250 грн., гроші в сумі 500 грн., 2500 польських злотих, що зі слів потерпілої становить 16875 грн., фотоапарат марки «Samsung» моделі PL20 вартістю зі слів потерпілої 1200 грн., документи та особисті речі, що не становлять вартості для потерпілої, чим своїми діями завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 18925 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину визнав повністю, цілковито підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті і проголошені прокурором. Зазначив, що дійсно зазначеного дня та часу перебуваючи у транспортному засобі автобусі сполучення «Львів-Циків», котрим прямував додому, викрав жіночу сумочку, котра лежала на сидінні, власницею якої як згодом йому стало відомо була ОСОБА_6 , в якій знаходились гроші та документи і особисті речі. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд не застосовувати до нього суворої міри покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд знаходить винність обвинуваченого ОСОБА_3 , доведеною. Вважає, що його дії юридично вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, оскільки він здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, котре згідно ст.12 КК України відноситься до кримінального правопорушення середньої тяжкості.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а тому на думку суду обвинувачений ОСОБА_3 є осудною особою.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом враховується, що такий раніше неодноразово судимий, посередньо характеризується за місцем свого проживання, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, є особою молодого віку, має постійне місце проживання де проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 , 1955р.н., котра є особою похилого віку, його поведінку до, під час та після вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання у виді громадських робіт у межах санкції ч.1 ст.185 КК України.

Саме такий вид покарання, на думку суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є найбільш доцільною, достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

На час розгляду справи, покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 22.01.2018 року, виконане, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд не вбачає підстав для застосування ст.71 КК України, зважаючи на відсутність невідбутих покарань у обвинуваченого ОСОБА_3 на час постановлення вироку суду.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , не обирався та суд не вбачає підстав такий застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , не застосовувався та такий не застосовувати до набранням вироку законної сили.

Речовий доказ: грошові кошти в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень, які 04.04.2017 року добровільно видав ОСОБА_3 , повернуто законному володільцю, тобто ОСОБА_6 .

Речовий доказ: грошові кошти в сумі 6117 (шість тисяч сто сімнадцять) гривень, які 04.04.2017 року добровільно видав ОСОБА_8 , повернуто законному володільцю, тобто ОСОБА_6 .

Речові докази: документи та особисті речі потерпілої ОСОБА_9 , повернуто законному володільцю, тобто останній.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили: «___» ______________ 20 __ р.

Суддя ОСОБА_1