Провадження №11-кп/801/442/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника ПрАТ Українська страхова компанія «Княжа Вієєна Іншуранс Груп» ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0005571 внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань від 20.07.2016 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Косів Чортківського району Тернопільської області, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, працюючої бухгалтером в ПП ОСОБА_12 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018 ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду 19 липня 2016 року біля 19:20 год. водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась по вул. К. Василенка зі сторони вул. Пирогова в напрямку вул. 600-річчя у м. Вінниці. В районі перехрестя з вул. Л. Чайкіної, в порушення вимог п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_8 не врахувала дорожню обстановку, не переконалась у безпеці зміни напрямку руху праворуч, не надала переваги в русі мотоциклу «Suzuki Intruder 400», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , внаслідок чого, з необережності допустила зіткнення з останнім.
В результаті даної пригоди ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом великого горбика правої плечової кістки без зміщення уламків; забій, садно правої половини грудної клітки; забій правого стегна, частковий розрив литкового м`яза правої гомілки, садно та гематома правої гомілки. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1279 від 14.09.2016 року, вищевказані ушкодження належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Відповідно до висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 1688/1689/17-21 від 24.05.2017 року, з технічної точки зору, в дорожній обстановці, що склалася, в діях водія ОСОБА_8 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, яка знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даного ДТП.
Таким чином за вищевикладених обставин водій ОСОБА_13 порушила вимоги п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, де зазначено:
п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створювати перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 10.4 - перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками, розміткою.
Порушення вищезазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018 в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильного застосування кримінального закону. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченої та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченій покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для її виправлення.
В апеляційній скарзі представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018. Просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції позов ОСОБА_9 до ПрАТ ««Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в порядку цивільного судочинства.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі враховано характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які їх регулюють, та вимоги кримінального процесуального законодавства, що в сукупності призвело до помилкових висновків та порушення прав страховика.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018. Просить винести своє рішення, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та виправдати її.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки неповнота дослідження доказів на досудовому розслідуванні та в суді призвела до винесення судом вироку відносно ОСОБА_8 , в якому наявні висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи.
В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2018. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною за ч.1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_8 190658 (сто дев`яносто тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 90 копійок
Апеляційна скарга мотивована тим, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступені тяжкості вчиненого злочину, не є достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, оскільки обвинувачена вину свою не визнала, не розкаялась у вчиненому, що свідчить про відсутність в неї критичної оцінки своїх дій під час дорожньо-транспортної пригоди, крім того завдана діями ОСОБА_8 йому шкода не відшкодована в повному обсязі, оскільки внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад його здоров`я, також пошкоджено матеріальні речі, які були під час ДТП.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_14 підтримали доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити скасувавши вирок суду першої інстанції з закриттям провадження у справі через відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_9 просив задовольнити свою апеляційну скаргу призначивши обвинуваченій максимальне покарання, передбачена санкцією частини статті та задовольнити повністю заявлений позов до обвинуваченої та страхової компанії.
Прокурор ОСОБА_6 просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора в частині скасування вироку через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та постановити вирок з призначенням більш суворого покарання.
Крім цього захисником обвинуваченої подані письмові заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілого.
Також потерпілим ОСОБА_9 продано письмові заперечення на апеляційні скарги захисника обвинуваченої та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп».

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступ учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Зазначені вимоги закону судом дотримані, а відтак висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину є вірними та призначене покарання відповідає загальним засадам його призначення.
Стосовно доводів апеляційної скарги сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, апеляційний суд зазначає, що відповідальність за ч.1 ст.286 КК України настає в разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Таким чином для кваліфікації дій особи за цією нормою Закону України про кримінальну відповідальність слід встановити з однієї сторони факт порушення водієм транспортного засобу Правил дорожнього руху України або експлуатації транспортного засобу, та з іншої сторони заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. При цьому між порушеннями Правил дорожнього руху та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень має бути причинно-наслідковий зв`язок.
Як убачається з вироку, такі обставини судом першої інстанції встановлено.
Так, з наданих суду пояснень потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що рухаючись по вулиці 30-річчя Перемоги на відстані близько 1 метру від правого узбіччя, обмеженого бордюрним каменем, він бачив, що попереду нього рухається автомобіль синього кольору, який почав гальмувати та зміщуватись праворуч без увімкнення показчиків повороту. Застосування ним екстренного гальмування не дало бажаних результатів, внаслідок чого він зіткнувся з переднім лівим колесом автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від падіння він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Свідок ОСОБА_15 , будучи очевидцем події підтвердив факт здійснення маневру (зміщення вправо) водія легкового автомобіля без увімкнення показчиків повороту та наступне зіткнення з мотоциклом.
Висновком експерта №1279 від 14.09.2016 року встановлено отримання потерпілим ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому великого горбика правої плечової кістки без зміщення уламків та інших тілесних ушкоджень (т.1 а.с.155-156).
Висновками експертів №691а від 24.10.2016 року (т.1 а.с.161-166), №818а від 22.11.2016 року (т.1 а.с.200-204), №1688/1689/17-21 від 24.05.2017 року (т.1 а.с.211-215), 69а від 27.02.2017 року (т.2 а.с.7-11) та №696а від 18.10.2016 року (т.2 а.с.13-17) встановлено невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та ці порушення стоять в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Цими ж висновками встановлено технічну неспроможність розвитку обставин за показаннями обвинуваченої.
Зазначені висновки підтримані експертами ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні та ними надано додаткові пояснення з технічних питань, а саме експерт ОСОБА_17 пояснив, що у висновку експерта ним невірно зазначено зміщення легкового автомобіля «вліво», оскільки схемою пригоди, протоколом слідчого експерименту встановлено зміщення транспортного засобу «вправо», таким чином це була описка.
За змістом ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Кожний з перелічених вище доказів є належним, допустимим, достовірним та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого діяння (злочину).
Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказів також не ґрунтуються на законі та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Так, за визначенням ст.86 КПК України недопустимими є докази, отримані з порушенням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законом.
Статтею 87 КПК України встановлено перелік істотних порушень прав та свобод людини, внаслідок яких докази можуть бути визнані недопустимими.
Як вбачається з апеляційної скарги, підтриманої захисником, сторона захисту вважає недопустимим доказ висновок експерта №1688/1689/17-21 від 24.05.2017 року, оскільки в ньому невірно зазначено дані про особу водія - обвинуваченої ОСОБА_8 , оскільки зазначено по-батькові « ОСОБА_18 », проте згідно обвинувального висновку остання має по-батькові « ОСОБА_19 ».
На переконання апеляційного суду невірне зазначення у висновку експерта ініціалів учасника дорожньо-транспортної пригоди не є порушенням прав та свобод людини, тим більше жодним чином не впливає на встановлення обставин та механізму такої пригоди.
Також на думку захисту слід вважати недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 , оскільки в порушення п.п.4.1, 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, експертом не обстежено потерпілого, а висновок здійснено на підставі медичних документів.
Проте стороною захисту не наведено аргументів, які б ставили під сумнів встановлені експертом тілесні ушкодження, їх тяжкість та як зазначені обставини порушують права особи, зокрема обвинуваченої.
Стосовно ж доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, апеляційний суд зазначає, що відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Окрім наведеного відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
На переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання за ч.1 ст.286 КК України суд врахував тяжкість правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, вчинених з необережності, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.
При цьому судом не встановлені обставини, які б свідчили про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченої в мовах обмеженої ізоляції від суспільства, що передбачає, зокрема, покарання у вигляді обмеження волі, на чому наполягають прокурор та потерпілий.
З урахуванням таких даних про особу обвинуваченої суд вірно дійшов висновку про призначення покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України, а саме у виді штрафу.
Також з урахуванням обставин вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, а саме порушень правил дорожнього руху, що регламентують рух та маневрування транспортних засобів (п.п.10.1, 10.4 ПДР України) судом вірно призначено додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання засудженого.
Крім того не підлягає задоволенню апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення завданої йому шкоди у повному обсязі в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки згідно положень ст.23 ЦК України випливає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
При цьому з вироку вбачається, що судом першої інстанції враховано, що потерпілим ОСОБА_9 надано документи, які підтверджують витрати на лікування на суму 2929,91 грн. те, що придбані потерпілим ліки призначені були лікарями в зв`язку з його лікуванням після ДТП. Тому судом першої інстанції вірно задоволено позов щодо понесених витрат на лікування.
Також судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позову потерпілого ОСОБА_9 в частині понесених витрат у зв`язку з санаторно-курортним лікуванням, оскільки потерпілим не підтверджено необхідність такого лікування висновками СМЕ чи МСЕК.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо потерпілий у зв`язку з каліцтвом несе додаткові витрати на медичну і соціальну допомогу, ці витрати, потреба і тривалість яких у відповідних випадках підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) або судово-медичної експертизи, підлягають стягненню із заподіювача шкоди (витрати на додаткове харчування, придбання ліків, протезування, сторонній або побутовий догляд, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних транспортних засобів, їх капітальний ремонт, придбання пального і гаражних приміщень для них тощо) відповідно до ст. 455 ЦК України.
Крім того, згідно висновку експерта № 308 від 18.10.2016 року, згідно якого вартість відновлюваних робіт мотоцикла марки «Сузукі», пошкодженого внаслідок ДТП, складає 61688,84 грн. Твердження позивача ОСОБА_9 , що на даний час вартість відновлювальних робіт зросла у зв`язку зі зростом курсу валют не підтверджена документально, тому судом першої інстанції вірно задоволено позов на суму визначену експертом.
Також, судом першої інстанції вірно відхилено позов ОСОБА_9 в частині стягнення з відповідачів на його користь вартість речей, в які він був одягнений під час ДТП, оскільки як вбачається з його розписки, наявної в матеріалах справи, всі ці речі були йому повернені. Згідно протоколу огляду даних речей, пошкоджень, які свідчили б про непридатність цих речей до використання, немає.
Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, вірно врахував що потерпілий зазнав певних моральних страждань внаслідок ДТП та має право на відшкодування такої шкоди. Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінюючи моральну шкоду в значну суму 75000 грн., потерпілим, крім доказів перебування на лікуванні, не надано жодного доказу в підтвердження позовних вимог морального характеру. Тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди спричиненої йому в сумі 10000 грн.
Доводи апеляційної скарги представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_10 стосовно того, що судом першої інстанції не в повному обсязі враховано характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які їх регулюють, та вимоги кримінального процесуального законодавства, що в сукупності призвело до помилкових висновків та порушення прав страховика, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до полісу № АЕ/5767704 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , 18.12.2015 був застрахований, на момент ДТП вказаний поліс діяв.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Вказаний Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.
За правилами Закону України «Про страхування» страхове відшкодування здійснюється страховиком. При настанні страхового випадку страховик виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування.
Згідно п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 9 цього ж Закону встановлено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих,становить 100000 гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Враховуючи викладене, майнова шкода заподіяна майну ОСОБА_9 підлягає стягненню зі Страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в сумах: страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілого в сумі 50000 грн. та страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого в сумі 2929,91 грн. Решта матеріальної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_9 , а саме його майну в сумі 11688,84 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_20 , оскільки згідно полісу №АЕ/5767704 від 17.12.2015 р. страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого становить 100000 грн., майну 50000 грн.
Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Враховуючи, що страхова виплата, яка підлягає стягненню зі Страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складає 2929,91 грн., відповідно сума, яка має бути стягнута в якості відшкодування моральної шкоди зі Страховика складає 146,50 грн., решта визначеної судом моральної шкоди в сумі 9853,50 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_8 .
Таким чином визначений судом грошовий еквівалент для відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої ОСОБА_20 повністю відповідає вимогам розумності та справедливості.
За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп», потерпілого ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року у кримінальному провадженні №0005571, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.07.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:
Згідно з оригіналом: