Номер провадження: 11-сс/813/488/19
Номер справи місцевого суду: 519/332/19 1-кс/519/63/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 15 березня 2019 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000013 від 19 січня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 15 березня 2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 20 квітня 2019 року без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтувала тим, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений, а всі доводи засновані лише на припущеннях, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання, мешкає разом зі своєю дружиною та малолітньою дитиною, є єдиним годувальником у сім`ї, раніше не судимий, вину у вчиненому злочині визнає та щиро кається, веде добропорядний соціальний уклад життя, характеризується виключно позитивно, має стійкі соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_10 який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя в цілому дотримався вимог ст.199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України за наступних обставин.

Так, 19 січня 2019 року, в період часу з 03 години 00 хвилин до 03 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи біля супермаркету «33 м2», який розташований за адресою: Одеська область, місто Южне, вулиця Іванова, 9, вступив у попередню змову, направлену на заволодіння чужим майном, з раніше знайомим ОСОБА_11 .

Продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_11 підійшли до раніше не знайомого ОСОБА_12 , який йшов поруч з ними.

Після цього, ОСОБА_8 , спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито для оточуючих осіб, з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , завдали численні удари своїми руками та ногами в область обличчя та тулуба потерпілого ОСОБА_12 , від яких останній впав на землю.

Надалі, ОСОБА_8 , утримуючи в положенні лежачи на землі потерпілого ОСОБА_12 , скориставшись безпорадністю останнього, діючи спільно та за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 , відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_12 , на загальну суму 9 420 гривень 00 копійок.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були долучені до матеріалів клопотання а саме: письмовою заявою потерпілого ОСОБА_12 від 19 січня 2019 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , письмовою заявою ОСОБА_8 про вчинений злочин, протоколами проведення слідчого експерименту, протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , іншими доказами.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 , оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що слідчий в клопотанні та наданих матеріалах, а також прокурор в судовому засіданні апеляційного суду довели, що ризики передбачені пунктами 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не зменшились і продовжують існувати, зокрема останній перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за вчинення якого, у разі доведеності вини підозрюваного, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з метою ухилитись від кримінальної відповідальності ризик того, що ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду є цілком обґрунтованим і реально існує.

Крім того, підозрюваному відомі анкетні дані та адреси проживання потерпілого та свідків, а тому ОСОБА_8 може незаконно впливати на них з метою схилити їх до зміни своїх показів наданих під час проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Апеляційний суд враховує, що раніше ОСОБА_8 вже притягався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст.89 КК України, вважається таким, що не має судимості.

Крім того, апеляційний суд враховує особу ОСОБА_8 , який ніде не працює та не має постійного джерела прибутку.

Вказані обставини дають апеляційному суду підстави вважати, що знаходячись на свободі ОСОБА_8 може продовжувати свою злочинну діяльність та вчиняти інші корисливі злочини.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

При цьому обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 15 березня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України продовжений строк тримання під вартою до 20 квітня 2019 без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4