Справа № 742/792/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/124/19
Категорія - ч.4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 22 лютого 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2012 р.н., з середньою спеціальною освітою, працюючого ФОП « ОСОБА_8 », водій вантажного автомобіля (с. Колісники), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_10 та кваліфікацію його дій, просили вирок змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання внаслідок суворості та на підставі статті 75 КК України, звільнити його від відбування

основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі частини 5 статті 72 КК України, зараховано йому строк попереднього ув`язнення з 23 вересня 2015 року по 25 вересня 2015 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В задоволенні позову НГВУ «Чернігівнафтогаз» про повернення у власність Управління 39,569 тон нафти на загальну суму 347311,36 грн., відмовлено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 736 гривень 56 копійок.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг обвинувачений та його захисник вказали, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом 1 інстанції не враховано те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, обставини, які обтяжують покарання відсутні, позицію прокурора і представника потерпілого щодо призначення покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі. Зазначені обставини свідчать про наявність правових підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , працюючи відповідно до наказу від 23 вересня 2013 року № 638-к оператором товарним 3-го розряду Прилуцької дільниці Прилуцького-Леляківського цеху з видобутку нафти й газу нафтогазовидобувного управління (НГВУ) «Чернігівнафтогаз «ПАТ» Укрнафта», вступив у злочинну змову з особами, матеріали щодо яких в ході досудового розслідування виділені в окреме провадження, на таємне викрадення нафти з фільтру дожимної насосної станції, обслуговування якої він здійснював.

Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи за попередньою змовою з особами, матеріали щодо яких в ході досудового розслідування виділені в окреме провадження, 23 вересня 2015 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи на своєму робочому місці на території дожимної насосної станції (ДНС) «Прилуки» Прилуцько-Леляківського цеху з видобутку нафти й газу НГВУ «Чернігівнафтогаз», що розташована біля с. Сухополова, Прилуцького району Чернігівської області, з використанням автомобіля марки «Камаз» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «Камаз» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , у кузовах яких знаходилися приховані металеві ємкості, приєднав до фільтру дожимної насосної станції, спеціально пристосовані шланги, після чого, умисно, таємно з корисливих мотивів викрали 39,569 тон нафти вартістю 8777 грн. 36 коп. за одну тону на загальну суму 347311 грн. 36 коп., що є великими розмірами та вкраденим розпорядилися на свій розсуд.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України; думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України, передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений вину визнав частково та, окрім іншого, показав, що інкримінований злочин він вчинив під примусом співучасників.

В судовому засіданні суду 1 інстанції обвинувачений ОСОБА_6 фактично визнавав вину частково, стверджував, що він не хотів вчиняти даний злочин, що спільники примушували його вчинити злочин, їх дії він сприймав як погрозу. Про це нікому не повідомляв, в тому числі і правоохоронні органи, бо боявся; люди, які за цим стояли, знайшли б його раніше, ніж працівники поліції. Наполягав на тому, що він більше боявся за себе, ніж хотів заробити гроші. Співучасниками його було поставлено перед фактом, що він повинен відвантажити нафту.

Дані обставини судом не перевірялися.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Основною умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання обвинуваченим своєї вини в скоєному.

У разі, якщо будь-яка з обставин, визначена ч. 1 ст. 91 КПК України, що входить до предмету доказування у кримінальному провадженні, заперечується учасниками судового провадження, в тому числі і обвинуваченим, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а положення ч. 3 ст. 349 КПК України застосовані бути не можуть.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 було розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи позицію ОСОБА_6 в суді 1 інстанції щодо свого обвинувачення, яке свідчить про часткове визнання вини, в даному випадку суду необхідно було дослідити всі докази, якими органи досудового розслідування обґрунтовували висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину і не вправі розглядати дане провадження та ухвалювати вирок без дослідження всіх доказів.

Виходячи з аналізу показань обвинуваченого, даних в судовому засіданні суду першої інстанції та в судовому засіданні апеляційного суду, враховуючи вказівки касаційного суду, колегія суддів вважає, що рішення суду про розгляд провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, винесене з істотним порушенням кримінального процесуального закону, порушує право обвинуваченого на захист і підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, а також слід взяти до уваги вимоги, викладені в ухвалі апеляційного та постанові касаційного судів.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 407, 412, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 - скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4