Провадження №1-кп/761/590/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі :
головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007787 від 28 червня 2017 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Високе, Брусилівського р-ну, Житомирської обл., українця, громадянина Казахстану, з середньою освітою, офіціно не працюючого, не одруженого, утриманців не має, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24.04.2002 року вироком Брусиловського районного суду Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 21.09.2005 року вироком Баришевського районного суду Київської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, 11.03.2008 року звільненого відповідно до постанови Коростенського райсуду Житомирської області від 03.03.2008 року, умовно-достроково, з невіджбутим строком 1 рік 2 місяця 9 днів;

- 19.03.2009 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 10.10.2011 року постановою Бердичівського міського суду Житомирської області від 30.09.2011 р., умовно-достроково з невідбутим сторокм 8 місяців 4 дні;

- 30.08.2012 року вироком Баришевського районного суду, Київської обл. за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, 13.02.2015 року звільненого по закінченню строку відбування покарання;

- 04.08.2015 року вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185,ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70, КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, 23.03.2016 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання на підставі ухвали Березанського міського суду Київської області від 19.03.2016,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В

27 червня 2017 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленому місці, ОСОБА_3 вступив у злочину змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, відносно якої виділено матеріали в окреме кримінальне провадження, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом, вимагання грошових коштів у літніх людей у зв`язку із не притягненням їх родича до кримінальної відповідальності за вчинення вигаданого злочину.

Так, 28 червня 2017 року, приблизно о 00 год. 30 хв., невстановлена досудовим розслідуванням особа в невстановленому місці, діючи сумісно та згоджено з ОСОБА_3 , зателефонувала на домашній телефон ОСОБА_4 та представилась, що нібито являється працівником поліції. Потім, невстановлена досудовим розслідуванням особа, під надуманим приводом щодо не притягнення по кримінальної відповідальності сина потерпілого ОСОБА_6 , шляхом обману та маючи умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілого, визначила необхідну суму в розмірі 4 000 гривень, як грошову винагороду за не притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за нібито вчинення злочину, на що потерпілий ОСОБА_4 , будучи введений в оману, погодився.

Після чого, 28.06.2017 о 00 год. 45 хв., ОСОБА_3 діючи узгоджено з невстановленою слідством особою, знаходячись по вул. Білоруській, 17-А, в м.Києві зустрівся з потерпілим ОСОБА_4 та, продовжуючи злочинний умисел та безпосередньо переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння грошима, представився потерпілому ОСОБА_4 працівником поліції та повідомив останньому, що гроші за не притягнення його сина до кримінальної відповідальності необхідно передати йому.

В подальшому, 28.06.2017, приблизно о 00 годин 52 хвилин, ОСОБА_3 діючи сумісно та узгоджено з невстановленою слідством собою, знаходячись по вул. Білоруській, 32, в м. Києві, шляхом обману під вищевказаним надуманим приводом незаконно заволодів грошима потерпілого ОСОБА_4 в сумі 3000 гривень, які останній надав ОСОБА_7 , будучи ведений в оману та впевненим, що гроші передає працівникам поліції за не притягнення сина до кримінальної відподальності.
Після чого ОСОБА_3 , діючи узгоджено з невстановленою слідством особою, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись незаконного здобутим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

26 жовтня 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, згідно якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини, розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яку обвинувачений відшкодував потерпілому у повному обсязі, крім того, даною угодою сторони погодили покарання обвинуваченому за ч.2 ст.190 КК України, у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання.

У судовому засіданні обвинувачений і потерпілий підтвердили суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому обвинувачений підтвердив суду, що кримінальне правопорушення ним було вчинено у відповідності до обставин, викладених у обвинувальному акті, свою вину у вчиненому він визнає повністю та щиро розкаюється у вчиненому, зазначив, що потерпілий з приводу відшкодованої матеріальної шкоди не має до нього претензій.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, думку прокурора, який не заперечував проти затвердження угоди між обвинуваченим і потерпілим, розглядаючи питання про затвердження угоди, приходить до наступного

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 за ч.2 ст. 190 КК України, віднесено до категорії середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.ч.4,5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання, потерпілий цілком розуміє наслідки затвердження угоди, укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК та КК України, інтересам суспільства, сторони дійсно примирились, що підтверджено ними в судовому засіданні, та погодили вид і розмір покарання, який відповідає санкції ч.2 ст. 190 КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Судові витрати у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся, запобіжні заходи відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 26 жовтня 2018 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0007787 від 28 червня 2017 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п*ятдесят) гривень 00 копійок.

Судові витрати у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся, запобіжні заходи не застосовувались.

Речові докази у справі, приєднані до матеріалів кримінального провадження відповідно до постанов слідчого від 30 червня 2017 року, передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 залишити у володінні потерпілого.

Інші речові докази у кримінальному провадженні залишити зберігатись у матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1