Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
153/1681/17: Кримінальні справи (до 01.01.2019); Злочини проти життя та здоров'я особи; Умисне легке тілесне ушкодження.
Надіслано судом: 23.04.2019. Зареєстровано: 24.04.2019. Забезпечено надання загального доступу: 25.04.2019.
Дата набрання законної сили: 23.04.2019
Номер судового провадження: 11-кп/801/301/2019
Справа № 153/1681/17
Провадження №11-кп/801/301/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000308 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_8 , який народився 1956 року у листопаді місяці 21 числа в селі Соболівка, Теплицького району, Вінницької області, проживаючого на АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України призначено покарання у виді штрафу у розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 заподіяну моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень,

в с т а н о в и в :

18 жовтня 2017 року, в обідню пору на земельній ділянці яка знаходиться на межі домоволодінь за адресою: по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 під час сварки, яка виникла на побутовому рівні, з приводу обслуговування земельної ділянки, у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій умисел обвинувачений ОСОБА_8 наніс удар рукою зажатою в кулак в ділянку щоки обличчя потерпілої ОСОБА_10 . В результаті своєю дією ОСОБА_8 відповідно до висновку експерта № 96 від 08 листопада 2017 року, спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в ділянці лівої щоки, біля зовнішнього кутка лівого ока, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.3 ч.3 ст.284 КПК України, відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 , мотивуючи свої вимоги тим, що під час слідчих експериментів не встановлено, на якій відстані знаходилась свідок ОСОБА_11 від місця події, чи могла вона бачити зі свого подвір`я, яке знаходилось по правий бік трактора за наявності існуючої на той час перешкоди (трактора), що відбувалось з його лівого боку.

02.04.2018 року під час дослідження відеозапису слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 було видно, що остання не могла впевнено вказати, в якому напрямку рухався трактор, не могла вказати місце його знаходження (зупинки) не земельній ділянці, поки їй не підказала сама потерпіла, яка була поруч, плуталась як саме ОСОБА_8 наносив удари потерпілій.

Також не встановлено, на якій відстані від місця події знаходився свідок ОСОБА_12 чоловік потерпілої, який, начебто спостерігав за тим, що відбувається, стоячи біля горіху, та чи була сама подія за наяності перешкоди (трактора) в полі його зору.

Під час досудового розслідування, в т.ч. і в ході слідчих експериментів, слідчий ОСОБА_13 не встановив, на чиїй саме земельній ділянці ( ОСОБА_8 чи ОСОБА_10 ) знаходився 18.10.2017 року о 14 год. 3- хв. трактор під керуванням свідка ОСОБА_14 та на якій можливо відбулась сама подія.

Заяви ОСОБА_10 викликають сумніви, оскільки видно, що вони написані різними почерками, а на одній відсутня дата її написання, а заяви ОСОБА_8 з цього приводу взагалі немає, що є порушенням ч.5 ст.240 КПК України.

Під час судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про визначення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 та протокол про його проведення від 17.11.2017 року, а також слідчого експерименту за учасю свідка ОСОБА_11 та протокол про його проведення від 21.11.2017 року, які були проведені з порушенням ст.240 КПК України недопустимими доказами, яке залишилось судом без задоволення, оскільки на думку суду першої інстанції вони є належні та допустимі.

В матеріалах кримінального провадження відсутні достатні, належні, узгоджені та переконливі докази вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 на її користь 10000,00 грн. моральної шкоди зазначив у вироку, «що дана сума на переконання суду буде відповідати моральним стражданням потерпілої».

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості такого покарання, мотивуючи свої вимоги тим, що обвинувачений у ході досудового розслідування та судового розгляду вини не визнав, понесені витрати потерпілою ОСОБА_10 не відшкодував, а тому виправлення засудженого можливе лише при застосуванні більш суворого покарання, ніж штраф.

До початку апеляційного розгляду від потерпілої ОСОБА_10 надійшла заява, яка просила кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України здійснювати у її відсутність, у зв`язку із постійною хворобою її чоловіка ОСОБА_12 (онкологія), просила оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін, заперечила проти апеляційної скарги сторони захисту, відносно апеляційної скарги прокурора покладалася на розсуд суду.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги сторони захисту та підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно ст.404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Юридична кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин встановлених судом першої інстанції є вірною, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Відповідно до вимогст.370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно достатті 94 цього Кодексута в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правиламист.94 КПК Українисуд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 були дотримані.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України підтверджуються:

-показами потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції пояснила, що осінню у неї орали земельну ділянку. Дружина обвинуваченого ОСОБА_15 перешкоджала роботі тракториста, кидаючи в трактор грудки глини, тому вона зробила їй зауваження. В цей час до трактора підійшов обвинувачений ОСОБА_8 і проник в кабіну трактора. Тому вона підійшла до трактора і попросила обвинуваченого ОСОБА_8 не перешкоджати роботі трактора. Обвинувачений ОСОБА_8 спустився з кабіни трактора, підійшов до неї і правою рукою наніс їй удар в грудну клітку, а лівою в щоку обличчя, від удару вона впала. В результаті нанесиних їй побоїв вона отримала струс головного мозку. Який потягнув за собою головні болі, головокружіння, рвоту. Тому вона вимушена була звернутись до лікарів за медичною допомогою. У зв`язку з чим вона находилась на стаціонарному лікуванні у медичному закладі;

-показами свідка ОСОБА_11 , яка суді першої інстанції пояснила, що вона проживає на АДРЕСА_1 , по сусідстві з обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_10 . В обідню пору в жовтні 2017 року вона перебувала на своєму подвір`ї. В цей час трактор орав земельну ділянку потерпілої ОСОБА_10 . Почувши крик, вона вийшла на город і побачила, що дружина обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_10 сперечаються. І дружина обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_15 кидає грудки глини в трактор. Коли потерпіла ОСОБА_10 підійшла до трактора, то з кабіни трактора вийшов обвинувачений ОСОБА_8 став обличчям до потерпілої ОСОБА_10 і наніс рукою удар в грудну клітку потерпілої ОСОБА_10 , а другою рукою їй в обличчя. Від цього удару потерпіла ОСОБА_10 впала на землю. Піднявшись із землі, потерпіла заплакала і пішла до себе на подвір`я;

-показами свідка ОСОБА_14 , який в суді першої інстанції пояснив, що він працює трактористом в СТОВ «Довіра» В обідню пору жовтня місяця він орав земельну ділянку у потерпілої ОСОБА_10 . В кабіну його трактора проник обвинувачений ОСОБА_8 і почав викручувати кермо трактора і вимагати зупинити його. Він почав наполягати, щоб обвинувачений ОСОБА_8 покинув кабіну трактора. В цей час до трактора підійшла потерпіла ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_8 вийшов з кабіни трактора спустився на землю. Став на проти потерпілої ОСОБА_10 , зробив в її сторону якісь рухи руками, ці рухи обвинуваченого ОСОБА_8 він розцінив як удари. Від цих рухів потерпіла ОСОБА_10 впала на землю. Після того як потерпіла ОСОБА_10 піднялась він поїхав;

-показами свідка ОСОБА_12 який в суді першої інстанції пояснив, що він одружений з потерпілою ОСОБА_10 . Того дня він вийшов на свою земельну ділянку подивитись як трактор оре землю. Бачив як обвинувачений ОСОБА_8 проник в кабіну трактора. Коли його дружина потерпіла ОСОБА_10 підійшла до трактора, кабіну трактора покинув обвинувачений ОСОБА_8 і підійшов до його дружини ОСОБА_10 . Ставши на проти неї на ніс їй рукою удар в грудну клітку, а другою рукою удар в обличчя. Від цього удару його дружина ОСОБА_10 впала на землю. Піся того як вона піднялась то відразу пішла до дому. Після побиття їй було погано. Тому наступного дня вона звернулась до лікарів.

Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18 жовтня 2017 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_10 звернулась до Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про заподіяння їй 18 жовтня 2017 року ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (а.с.205).

-заявами ОСОБА_10 встановлено, що остання надала добровільний дозвіл слідчому на проникнення до території її домоволодіння з метою проведення слідчих експериментів (а.с.202-203);

- протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 17 листопада 2017 року вбачається, що слідчий експеримент проводився за участю потерпілої ОСОБА_10 , в ході якого остання розповіла про подію, яка відбувалася 18 жовтня 2017 року о 14 годині 30 хвилинна території домоволодіння по АДРЕСА_1 . А саме вказала механізм, характер та локалізацію нанесення їй обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (а.с.119-121).

-протоколом та відеозаписом проведення слідчого експерименту від 21 листопада 2017 року встановлено, що слідчий експеримент проводився за участю потерпілої ОСОБА_10 , за участю свідка ОСОБА_11 та двох понятих. В ході якого свідок ОСОБА_11 розповіла про обставини спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . А саме показала, як саме ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_10 талокалізацію їх нанесення.Окрім цього в ході слідчого експерименту одного із понятих було залишено на місці, де під час подій знаходилась ОСОБА_11 та з якою вона спостерігала за даною подією. Встановлено, що в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 могла бачити кількість нанесених ударів та локалізацію їх нанесення (а.с.122-125);

- висновком експерта Вінницького обласного бюро СМЕ Ямпільського районного відділення судово-медичної експертизи № 96 від 08 листопада 2017 року встановлено, що у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в ділянці лівої щоки, біля зовнішнього кутка лівого ока, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.187-188).

- висновком експертів Комунальної установи "Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи " № 67-к від 06 червня 2018 року 14 серпня 2018 року встановлено, що у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в ділянці лівої щоки, біля зовнішнього кутка лівого ока, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. По давності виникнення можуть відповідати строку 18 жовтня 2017 року (а.с.156-159).

Усі вищенаведені докази підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та спростовують доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Доводи сторони захисту щодо заяв ОСОБА_10 які викликають сумнів, оскільки написані різними почерками, на одній з них відсутня дата, заяви ОСОБА_8 з цього приводу взагалі немає, крім того під час досудового розслідування, в т.ч. і в ході слідчих експериментів, слідчий ОСОБА_13 не встановив, на чиїй саме земельній ділянці ОСОБА_8 чи ОСОБА_10 знаходився 18.10.2017 року о 14 год. 30 хв. трактор під керуванням свідка ОСОБА_14 та на якій можливо відбулась сама подія спростовуються наступними обставинами. В суді першої інстанції встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 надавала добровільну згоду на проведення слідчих дій 17 листопада 2017 року та 21 листопада 2017 року на земельній ділянці (а.с.202-203), яка перебуває у її приватній власності. Також було встановлено, що місцем скоєння злочину являлась межа між земельними ділянками, яка знаходиться між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 . Оскільки, слідчі експерименти не проводились на земельній ділянці, яка перебувала у приватній власності ОСОБА_8 , а тому у слідчого не було необхідності отримували згоду останнього на проведення слідчого експерименту.

Доводи захисника щодо не встановлення відстані на якій знаходилась свідок ОСОБА_11 від місця події, та чи могла вона бачити саму подію скоєння злочину - були спростовані протоколом та відеозаписомпроведення слідчого експерименту від 21 листопада 2017 року. Зякого було встановлено, що з місця, де знаходилась ОСОБА_11 під час скоєння злочину, остання могла бачити кількість нанесених ударів та їх локалізацію.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_10 , протокол про його проведення від 17.11.2017 року, а також слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_11 та протокол його проведення від 21.11.2017 року були проведені з порушенням ст.240 КПК України та є недопустимими доказами, колегія суддів вважає, їх безпідставними, оскільки дані протоколи були здобуті в порядку, встановленому КПК України, у ході їх проведення були дотримані вимоги ст.237 КПК України, у ході процесуальних дій (слідчих експериментів) потерпіла та свідок були повідомлені про свої права, в тому числі право відмовитися від давання показань відповідно до ст.63 Конституції України; свідок та потерпіла діяли добровільно, без будь-якого примусу, що підтверджено протоколами та відеозаписами слідчих експериментів (119-121, 122-125).

Враховуючи вище наведенні обставини, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_16 за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду щодо призначення ОСОБА_16 покарання у виді штрафу у оскаржуваному вироку судом першої інстанції належним чином мотивовані, покарання за видом та мірою відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, заподіяним наслідкам, а тому колегія суддів вважає їх достатньо обґрунтованими, переконливими та погоджується з ними.

Зокрема, при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_16 судом першої інстанції враховано його пенсійний вік, скоїв злочин вперше, має позитивну характеристику по місцю проживання, що відповідно до ст.66 КК України є обставинами які пом`якшують покарання, обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України відсутні, вину не визнав, не розкаявся, тому призначене йому судом першої інстанції покарання у вигляді штрафу колегія суддів вважає, достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, підстав для застосування покарання у виді арешту як просить прокурор в своїй апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Згідностатті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).

Виходячи із зазначених нормКонституції УкраїнитаЦК України, суд вважає, що потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч.3,4ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно оскаржуваного вироку та матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілій ОСОБА_10 внаслідок заподіяння обвинуваченим ОСОБА_8 легкого тілесногоушкодження, було заподіяно фізичний біль, що призвело до короткочасного погіршення здоров`я. В момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 відчула страх за власне життя та приниження.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 та стягнення із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень, а доводи сторони захисту щодо відмови у задоволені даного позову вважає безпідставними.

В ході апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено порушень вимог КПК України, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, з огляду на що апеляційні скарги учасників кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...