ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/133/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №643/5193/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,
перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 29 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Корчіно Мамонтовського району Алтайського краю Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, росіянина, з середньою освітою, не працюючого, не судимого, без визначеного місця мешкання на території України,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк покарання ОСОБА_7 обчислено з 01.03.2017 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання законної сили вироком, залишено раніше обраний - тримання під вартою.

Вироком встановлено, що з 06.01.2017 р. ОСОБА_7 проживав в підвалі під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 разом зі своїми знайомими безхатченками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Крім того, з 17.02.2017 р. за вищевказаною адресою оселився їх знайомий ОСОБА_12 , останній також не мав визначеного місця мешкання.
24.02.2017 р. близько 23.50 год. ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння знаходився в підвалі під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_1 , де з приводу розподілу кімнатних тапок у ОСОБА_7 виникла побутова сварка з ОСОБА_12 , останній образливо висловлювався в бік ОСОБА_7 , чим в присутності ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх відвідувача ОСОБА_13 принизив гідність ОСОБА_7 .
На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виниклих з ОСОБА_12 під час вищевказаної сварки, у ОСОБА_7 виник злочинний намір спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та, відчуваючи особисту неприязнь до останнього, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , ОСОБА_7 підійшов до сидячого на матраці обличчям до нього ОСОБА_12 , усвідомлюючи небезпеку своїх дій для життя і здоров`я останнього, діючи умисно та бажаючи діяти саме таким чином, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс з достатньою силою не менш як два удари руками по голові потерпілого ОСОБА_12 .
Побачивши побиття потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_11 підійшов сзаду до ОСОБА_7 , та, з метою припинення протиправних дій останнього, руками схопив ОСОБА_7 за тулуб в області верхніх кінцівок, таким чином, утримуючи його руки.
В свою чергу, ОСОБА_7 не припиняючи свої протиправні дії, тобто побиття потерпілого ОСОБА_12 , з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, розпочав наносити з достатньою силою множинні удари ногами по голові та по передній поверхні грудної клітки ОСОБА_12 , який руками намагався прикритися від ударів.
Таким чином, за вищевказаних обставин, ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_12 наступні тілесні ушкодження: голови - важка черепно-мозкова травма у вигляді синців обличчя і волосистої частини голови, крововилив м`яких покривів голови з боку їх внутрішньої поверхні в скронево-тім`яній області справа і в лобово-скроневій області зліва, крововиливом під- і над оболонками (субдурально і субарахноїдально) і в тканину головного мозку із забієм правої гемосфери головного мозку; тулубу - синці по передній поверхні грудної клітки; кінцівок - синці , садна кінцівок. Травма голови має ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Синці, садна тулуба і кінцівок мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Злочинні дії ОСОБА_7 припинив ОСОБА_11 , який, захищаючи життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , утримуючи ОСОБА_7 за тулуб, оттягнув останнього в інший бік підвалу. Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ліг спати там же, в вищевказаному підвалі, на матраці, однак не прокидався приблизно до 22.00 год. 25.02.2017 р., що занепокоїло ОСОБА_11 , який, зрозумівши, що ОСОБА_12 знаходиться без свідомості, викликав для потерпілого ОСОБА_12 лікарів екстреної медичної допомоги, які доставили потерпілого до ХМКЛШНМД ім. Мещанінова, де ІНФОРМАЦІЯ_2 в 18.30 год. настала смерть потерпілого ОСОБА_12 .
Причиною смерті потерпілого ОСОБА_12 явилася важка черепно-мозкова травма, що ускладнилася у своїй течії набряком-набряканням-дислокацією ствола головного мозку.
Вказані дії обвиунваченого судом кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просить скасувати вирок районного суду та призначити по справі новий судовий розгляд. В обґрунтування скарги вказав, що при розгляді кримінального провадження судом було допущено порушення кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, порушено його право на захист, вирок суду є занадто суворим. Вважає, що його дії кваліфіковані невірно, адже він лише захищався від нападу з боку потерпілого, ударів йому не наносив. Розгляд справи проведено односторонньо, не прийнято до уваги показання свідків. Зазначив, що потерпілий міг бути побити раніше іншими особами, в свою чергу він ударів наносити ОСОБА_14 не міг через травму плеча. Вранці пішов на роботу, потерпілий був живий, але не дуже себе почував, через 8 годин його забрали лікарі. На думку апелянта, матеріали справи є сфабрикованими, під час досудового слідства на нього чинився психологічний тиск. Звертає увагу на те, що страждає на епілепсію.

Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; обвинуваченого та захисника, які підтримали скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині обґрунтованості засудження обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, дотримання при розгляді кримінального провадження вимог кримінального процесуального закону, правильності призначення покарання.
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Висновки суду про вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, серед яких наступні.

Протокол огляду місця події підвального приміщення під`їзду №2 будинку АДРЕСА_1 від 26.02.2017 року та фототаблиця до нього, під час якого була вилучена подушка зі слідами речовини бурого кольору.
Протоколи пред`явлення особи для впізнання від 27.02.2017 року та фототаблиця до нього, згідно яких свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вказали на обвинуваченого, як на особу, яка спричинила ОСОБА_15 тілесні ушкодження.
Показання свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що 24.02.2017 року близько 23-50 год. він знаходився в одному приміщенні з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ОСОБА_12 своєю поведінкою спровокував ОСОБА_7 , внаслідок чого останній наніс ОСОБА_12 удар кулаком в щелепу, після чого почав наносити удари руками та ногами в область тулуба. ОСОБА_11 прибіг з кухні та почав утримувати руки ОСОБА_7 , щоб припинити злочинні дії, але ОСОБА_7 продовжував намагатися нанести удари ногами ОСОБА_12 . Під час спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 не падав. Після конфлікту всі присутні в підвалі вживали алкогольні напої. Наступного дня викликали бригаду швидкої допомоги, оскільки ОСОБА_12 тяжко дихав.
Показання свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що 24.02.2017 року близько 23-50 год. під час конфлікту ОСОБА_12 з ОСОБА_7 , він почав утримувати руки ОСОБА_7 та відтягувати останнього від ОСОБА_12 , але ОСОБА_7 продовжував намагатися наносити удари ногами останньому. Після конфлікту всі присутні в підвалі вживали алкогольні напої.
Показання свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що 24.02.2017 року під час конфлікту ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , який продовжувався приблизно 10 хвилин, вона знаходилася на кухні з ОСОБА_11 та чула звуки перебранки та бійки. ОСОБА_11 заспокоював останніх. Після чого ОСОБА_12 вийшов до кухні, на обличчі була кров. Наступного дня ОСОБА_12 викликали бригаду швидкої допомоги.
Висновок експерта № 78-Ат/17 від 07.04.2017 року, згідно якого у ОСОБА_12 встановлені наступні тілесні ушкодження: - голови: важка черепно-мозкова травма у вигляді синців обличчя і волосистої частини голови, крововиливів м`яких покривів голови з боку їх внутрішньої поверхні в скронево-тім`яній області справа і в лобово-скроневій області зліва, крововиливом під- і над оболонками ( субдурально і субарахноїдально ) і в тканину головного мозку із забієм правої гемісфери головного мозку; -тулубу: синці по передній поверхні грудної клітини; -кінцівок: синці, садна кінцівок. Травма голови має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Синці, садна тулуба і кінцівок мають ознаки легких тілесних ушкоджень і до причини смерті відношення не мають. Усі згадані тілесні ушкодження є прижиттєвими і могли утворитися в строк ( можливо 24.02.2017 року ) незадовго до госпіталізації в стаціонар, від неодноразової дії тупих твердих предметів ( предмета ), з обмеженою площею травмуючої поверхні, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися, садна по механізму удар-тертя, тертя-ковзання. Причиною смерті ОСОБА_12 явилася важка черепно-мозкова травма, що ускладнилася у своїй течії набряком-набряканням-дислокацією ствола головного мозку. Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18-30 год. в стаціонарі ХМКЛШНМД ім. проф. І.О. Мещанінова. Наймовірніше, що після отримання травми ОСОБА_12 міг виконувати деякі активні дії, в обмеженому об`ємі впродовж нетривалого часу, до втрати свідомості. Вищеописана травма голови у ОСОБА_12 не могла утворитися при падінні з висоти зросту або при падінні з наданим йому прискоренням на переважаючу тверду поверхню.
При судово-медичній експертизі крові трупа ОСОБА_12 виявлений етиловий спирт в кількості 0,43%, що по офіційній таблиці відповідає незначному впливу алкоголю.
Протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 24.03.2017 року, під час проведення якого свідок розказав та показав про обставини спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_15 .
Висновок експерта № 18/78-Ат/17 від 07.04.2017 року, згідно якого механізм утворення тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_12 , не суперечить засобу їх спричинення, на які вказує свідок ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту від 24.03.2017 року.
Висновок експерта № 142-Ис/17 від 10.03.2017 року, згідно якого, на носовій хустинці ( об`єкти №№ 1-4 ), виданій свідком ОСОБА_11 , виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_12 не виключається.
Висновок експерта № 142-Ис/17 від 10.03.2017 року, згідно якого, на подушці (об`єкти №№ 1,2 ), вилученої в ході огляду місця події в підвалі під`їзду № 2 по АДРЕСА_1 , виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_12 не виключається.
Висновок експерта № 143-Ис/17 від 10.03.2017 року, згідно якого, на кімнатних тапках, наданих свідком ОСОБА_11 , виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_12 виключити не можна.

Наведені докази були належним чином оцінені судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі, є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку за ч. 2 ст. 121 КК України.

При постановленні обвинувального вироку, районний суд відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, поза розумним сумнівом та спростовують позицію сторони захисту про те, що обвинувачений не вчиняв інкримінований йому злочин.

При розгляді кримінального провадження судом була перевірена версія обвинуваченого, викладена ним у своїх показаннях.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочину не визнав, пояснив, що тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не спричиняв, лише оборонявся від спричинення йому ударів ОСОБА_12 , у зв`язку з чим випадково вдарив останнього по обличчю. В ході судового розгляду доповнив свої покази, наполягав на тому, що ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження внаслідок падіння.
Суд першої інстанції критично оцінив вказані показання обвинуваченого, на спростування версії сторони захисту, окрім вищенаведених доказів, зазначив, що вина ОСОБА_7 підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні - показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо ложних показів, послідовно пояснили про механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ОСОБА_12 . Зазначені покази узгоджуються з сукупністю інших доказів, досліджених судом з протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , висновком експерта № 18/78-Ат/17 від 07.04.2017 року, згідно якого механізм утворення тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_12 , не суперечить засобу їх спричинення, на які вказує свідок ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту, висновком експерта № 143-Ис/17 від 10.03.2017 року, згідно якого, на кімнатних тапках, в яких знаходився обвинувачений під час спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_12 виключити не можна. Крім того, посилання обвинуваченого на те, що ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження внаслідок падіння спростовуються як показами вищезазначених свідків, так і висновком експерта № 78-Ат/17 від 07.04.2017 року.
Тому, невизнання вини обвинуваченим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, районний суд розцінив як обраний ним спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності за скоєне.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких було прийнято вказане рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого їх не спростовують.

Апеляційним судом ретельно перевірені й інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого, в результаті встановлено наступне.

Посилання обвинуваченого про порушення його права на захист спростовується матеріалами кримінального провадження. ОСОБА_7 із самого початку слідства, а потім й при розгляді справи в суді був забезпечений професійною правовою допомогою, судом були створені належні умови для реалізації обвинуваченим своїх процесуальних прав, будь-які обмеження чи порушення права на захист ОСОБА_7 місця не мали.
Щодо апеляційного доводу про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що з аналізу сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема способу, кількості, характеру і локалізації ударів (руками та ногами), їх спрямування у життєво важливі органи (обличчя, голова), причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передували подіям, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Версія обвинуваченого про можливе побиття потерпілого раніше іншими особами та неможливість нанесення ударів саме ним через травму плеча, не підтверджується будь-якими доказами по справі, та навпаки, спростовується здобутими у кримінальному провадженні доказами, що були досліджені в судовому засіданні та визнані належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що під час досудового слідства на нього чинився психологічний тиск колегія суддів розцінює як намагання затягнути розгляд кримінального провадження. Заяв про застосування недозволених методів ведення слідства ОСОБА_7 під час досудового слідства та при розгляді справи судом першої інстанції не висловлював, скарг з цього приводу на дії працівників поліції, прокуратури, слідства сторона захисту не подавала. Крім цього, враховуючи принцип безпосередності, судом може бути покладено в основу прийнятого рішення тільки ті докази, які були досліджені безпосередньо в суді, що й було зроблено судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження.
Щодо твердження обвинуваченого про надмірну суворість вироку районного суду, колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, врахував характер і ступень тяжкості скоєного злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу ОСОБА_7 , який на території України раніше не судимий, не працює, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога медичної частини СІЗО з діагнозом епілепсія. З 13.03.2017 року по 19.03.2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в медичній частині установи з діагнозом епілепсія, отримував курс медикаментозного лікування. Під час перебування в стаціонарі погіршення стану здоров`я, епілептичних нападів зафіксовано не було. На даний час загальний стан здоров`я задовільний. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 224 від 20.03.2017 року ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував в стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Оцінивши вищевказані дані, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками районного суду, підстав для пом`якшення призначеного покарання немає, призначене покарання у вказаних розмірах з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого немає.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17; обставин справи, відповідно до яких злочин було вчинено 24.02.2017 року - до 20.06.2017 р., та керуючись ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає необхідним зарахувати ОСОБА_7 весь строк попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням у строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01 березня 2017 року по 07 березня 2019 року із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя

Судді: