Постанова
іменем України

14 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 507/191/16
провадження № 51-1927км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000785, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Новоолександрівка Любашівського району Одеської області, жительки АДРЕСА_1 , такої, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Любашівський районний суд Одеської області вироком від 13 жовтня 2016 року визнав винуватою та засудив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Ухвалив стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 5846,70 грн у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 17 серпня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінив, виключивши з його мотивувальної частини посилання на наявність такої пом`якшуючої обставини, як «вчинення злочину під впливом душевного хвилювання». Застосовано положення ст. 69 КК та пом`якшено призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК покарання до 5 років позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винною і засуджено за те, що вона за обставин, викладених у вироку, приблизно о 14:00 год. 08 грудня 2015 року в літній кухні на території домоволодіння ОСОБА_8 на АДРЕСА_1 під час конфлікту з останнім на ґрунті стійких неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_8 застосовував насильство до засудженої, умисно з метою заподіяння смерті потерпілому завдала ОСОБА_8 одного удару ножем у ліву частину грудної клітки, заподіявши тяжкого тілесного ушкодження, від якого він помер.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить вимогу про зміну судових рішень щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що дії засудженої слід перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК і призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримала касаційну скаргу.

Прокурор частково підтримала скаргу захисника, посилалась на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у зв`язку із чим зазначала про необхідність скасування цієї ухвали та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

З урахуванням положень ст. 438 КПК невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповнота судового розгляду не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_8 у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 не піддаються сумніву. В цій скарзі наголошується лише на вчиненні засудженою умисного вбивства у стані сильного душевного хвилювання.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційний суд установив, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та про кваліфікацію її дій саме за цією нормою кримінального закону суди зробили на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судових рішеннях докладно мотивовано.

Той факт, що засуджена ОСОБА_7 умисно вбила потерпілого, підтверджується:
- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , зокрема про те, що її мати - засуджена ОСОБА_7 - розповідала, що в день події у неї з ОСОБА_8 виник конфлікт, у ході якого останній хотів завдати їй удару, проте вона вивернула руку ОСОБА_8 і удар ножем було заподіяно йому. ОСОБА_7 періодично проживала у ОСОБА_8 протягом декількох днів. Свідок постійно говорила матері, щоб та не ходила до ОСОБА_8 , однак незважаючи на те, що останній часто бив та ображав матір, ОСОБА_7 дочку не слухала і продовжувала періодично навіщати потерпілого;

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , зокрема про те, що в день події вона бачила ОСОБА_7 у ОСОБА_8 , і вони обоє перебували у стані алкогольного сп`яніння;

- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , зокрема про те, що в день події ОСОБА_7 їй розповідала, що між нею та потерпілим виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 замахнувся на ОСОБА_7 ножем, а вона викрутила йому руку з ножем, що й призвело до трагедії. Цього дня у ОСОБА_7 жодних видимих слідів побоїв не було;

- даними протоколу огляду місця події, висновків судово-медичних, судово-психіатричної експертиз тощо.
Доводи сторони захисту про наявність у засудженої стану необхідної оборони та необхідність перекваліфікації її дій за ст. 118 КК мотивовано спростовані у вироку суду першої інстанції, не піддавались сумніву під час перегляду вироку судом апеляційної інстанції і не піддаються сумніву в касаційній скарзі.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, засуджена подала апеляційну скаргу, в якій зазначала про необхідність перекваліфікації її дій з ч. 1 ст. 115 на ст. 116 КК та застосування положень ст. 69 КК.
За змістом ст. 116 КК суб`єктивна сторона вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого.
При цьому встановлення фактичних даних, які би свідчили про наявність обставин, передбачених ст. 116 КК, і які могли б викликати у винного стан сильного душевного хвилювання, є компетенцією суду.
Апеляційний суд, урахувавши зібрані у провадженні докази, зокрема, надані в суді апеляційної інстанції показання самої засудженої, а також показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх доказів перебування ОСОБА_7 у стані сильного душевного хвилювання, натомість правильно встановив наявність доказів, що спростовують її перебування у такому стані.

Враховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини, показання свідків про те, що потерпілий постійно бив та ображав засуджену, однак незважаючи на це остання продовжувала його відвідувати, а також дані висновку судово-психіатричної експертизи, відповідно до яких ОСОБА_7 в період вчинення злочину на будь-який хронічний хворобливий психічний розлад, розумову відсталість, інший, у тому числі тимчасовий, розлад психічної діяльності не страждала, у зв`язку з чим була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для перекваліфікації дій засудженої на ст. 116 КК.

Отже, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК є правильною. Підстав для перекваліфікації дій засудженої суд касаційної інстанції не вбачає.

Разом із цим, урахувавши особу засудженої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, її вік та стан здоров`я, визнання нею своєї вини та щире каяття в судовому засіданні апеляційного суду, особу потерпілого, який раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, протягом останніх років перебував під адміністративним наглядом, та його неправомірну поведінку стосовно засудженої, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ці пом`якшуючі покарання обставини дають підстави для застосування положень ст. 69 КК та призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 115 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Таке покарання, на думку колегії суддів касаційного суду, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги засудженої, зокрема ті, на які посилається її захисник у касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який мотивовано їх спростував.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, а також відсутність у касаційній скарзі захисника переконливих доводів на обґрунтування тверджень про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невиправдану суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цієї скарги.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 437, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3