Дата документу 19.02.2019 Справа № 321/1097/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/1097/18 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/72/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2018 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

застосовано до ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на шістдесят днів, тобто до 21.02.2018, а також покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий Михайлівського відділення поліції Василівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказував на те, що 04.09.2018 приблизно о 15 годині, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зі сторони городу, шляхом відчинення запираючого пристрою, через хвіртку огорожі, проник на огороджену по периметру територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 . Далі, знаходячись на вказаній території, ОСОБА_7 , шляхом відкриття вхідних дверей, які не були зачинені на запираючий пристрій, проник до приміщення котельні. Після чого, ОСОБА_7 , знаходячись в середині вказаного приміщення таємно викрав б/в електричну кутошлифувальну машинку марки «Sturm» моделі «АG-9012», в корпусі зеленого кольору, потужністю 920 кВт, вартість якої згідно висновку експерта № 10-1244 від 24.09.2018 складає 427 гривень 25 копійок. Після чого, утримуючі при собі викрадене майно зник з місця події, чим отримав можливість ним розпорядитись на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 427гривень 25 копійок.

За цим фактом розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 05.09.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Слідчий вважав наявними існування ризиків передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України а також, що жодний інший запобіжний (ані ж тримання під вартою) не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначила, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за яким йому пред`явлено підозру. Слідчий суддя також фактично погодилася із існуванням ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. З існуванням іншого ризику суддя не погодилась. Поряд з цим, з тексту ухвали випливало, що прокурором і слідчим не було доведено, що інші більш м`які запобіжний заходи не зможуть забезпечити запобіганню заявленим ризикам, тому дійшла висновку, що до ОСОБА_7 , доцільно застосувати запобіжний захід - домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на незаконність судового рішення, просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою. Зі змісту апеляційних вимог випливає, що слідчий суддя залишила без уваги наявність існування ризику, передбачених п. 5 ч.1 ст.177 КПК України. Наголошує, що підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування і перебував у розшуку, тому апелянт вважає, що застосовний стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти усім заявленим у клопотанні ризикам не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків. Також вказує, що слідчий суддя в повній мірі не врахувала відомості щодо особи підозрюваного, і не звернула увагу на відсутність будь-якого документу, який би підтверджував факт проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 (адреса визначена в ухвалі слідчого судді, як місце фактичного проживання підозрюваного).

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.

За вимогами ст.110, ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів погодилася із висновками слідчого судді щодо відсутності підстав для задоволення клопотання слідчого. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органами досудового розслідування та стороною захисту.

Відповідно до положень ч.3 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що перебуваючи на волі ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженні або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість переховуватись від органів досудового розслідування, а в подальшому від суду з метою уникнення кримінального покарання; знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Приймаючи рішення по клопотанню слідчого про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя врахував обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік та соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обґрунтовано прийшов до висновку про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у виді домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що ні слідчим, ні прокурором не доведено обставин, які б свідчили про необхідність застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу. Суд апеляційної інстанції вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не переконливі і доходить висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомості наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчинені ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, тяжкості покарання що загрожує, наявності постійного місця проживання, стан здоров`я, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, слідчий суддя дійшов висновку про недоцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, внаслідок чого відмовив у задоволенні клопотання та обґрунтовано обрав запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків. Прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження.

Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2018 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 і застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4