УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.11.2016 року,
Обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Глинжеми Резницького району Молдови, з вищою освітою, одружений, раніше не судимий, зареєстрован та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
.
Учасники судового провадження:

прокурори: ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинувачений: ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_11
потерпілий: ОСОБА_6
представник потерпілого: ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Потерпілий та його представник просять вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у межах санкції статті.

Прокурор просить вирок скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам провадження. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в сумі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.11.2016 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та виправдано на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Представником потерпілого та потерпілим зазначено, що вирок суперечить вимогам ст.370 КПК України є незаконним, необґрунтованим у зв`язку із неповнотою судового розгляду та ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального-процесуального закону та підлягає скасуванню.

Вказують на однобічність судового розгляду та безпідставність у відмовленнні в долученні документів, що характеризують особу, а саме довідок СВТ «Рябінушка» та інших.
Зазначають, що судом була надана невірна оцінка показам свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ..
Твердять, що судом не в повному обсязі досліджено висновок експерта №1206 від 22.07.2013 року та хибно і необґрунтовано визнано експертизу недопустимим доказом.
Також звертають увагу на безпідставне посилання на обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , оскільки цей акт жодним чином не доводить невинуватість ОСОБА_8 .
Зазначають, що при розгляді справи були допущені істотні порушення норм процесуального права, а саме на аудіозаписі судового засідання під час слухання справи від 05.02.2015 року відсутня частина запису.
Крім того вважають, що судом було безпідставно визнано недопустимим ряд доказів, а саме, висновок судово-балістичної експертизи та протокол огляду предмету від 18.03.2014 року. На думку апелянтів вказані слідчі дії були проведені з дотриманням норм КПК України.
Прокурор вказує на те, що судом безпідставно не прийнято до уваги покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , які на його думку підтверджують обвинувачення.
Твердить, що сторона захисту неодноразово порушувала порядок проведення судового слідства та судового процесу шляхом ставлення великої кількості питань до вказаних свідків, що могло привести до певної плутанини в показах вказаних свідків.
Стверджує, що судом було безпідставно визнано протокол огляду речового доказу жилету від 18.03.2014 року недопустимим, оскільки той факт, що в протоколі відсутні данні про вилучення та запакування зазначеного жилету не свідчать про незаконність визнання його в якості доказу.
Зазначає, що висновок суду щодо спростування показів потерпілого показами експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані експерти наводили лише власні припущення, а відповідаючи на запитання прокурора в категоричній формі підтвердили правильність викладених висновків у проведених судово-медичних експертизах.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 21 липня 2013 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, точного часу в процесі досудового розслідування встановити не надалося, потерпілий ОСОБА_6 повертався до своєї дачної ділянки АДРЕСА_2 , де через бокову огорожу побачив, як власник сусідньої з ним дачної ділянки ОСОБА_8 на подвір`ї вичищає помийну яму, відходи з якої стікали на територію дачної ділянки ОСОБА_6 . ОСОБА_6 погукав ОСОБА_8 на вулицю поговорити та розмова між ними переросла в словесну сварку, в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .. Реалізуючи задумане, ОСОБА_8 взяв з території своєї дачної ділянки дерев`яний брусок, яким наніс близько трьох ударів в область обличчя, правого та лівого передпліччя ОСОБА_6 . Після цього зайшов на територію своєї дачної ділянки та через хвилину, відчинивши хвіртку вхідних воріт, через які здійснюється вхід на територію його дачної ділянки, направивши дуло невстановленої в ході досудового розслідування вогнепальної зброї, здійснив один постріл в бік ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження.

Зазначені дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 125 ч.1 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Суд першої інстанції встановив, що органом досудового розслідування не було проведено всіх необхідних першочергових дій по виявленню та фіксації доказів, що вплинуло на повноту розслідування ( не оглянуто належним чином місце вчинення злочину, не вилучено речові докази, не опитано можливого підозрюваного ОСОБА_18 та не залучено його до огляду місця події), протокол огляду речового доказу жилету суд визнав недопустимим доказом, що має своїм наслідком визнання недопустимим доказом висновку судово-балістичної експертизи.

Окрім того, суд дійшов висновку, що в наданих стороною обвинувачення доказах наявні протиріччя, які не були усунуті під час досудового розслідування, зокрема, шляхом призначення експертиз.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд першої інстанції дійшов висновку, що зібрані у справі докази не підтверджують вину обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку своєї апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на підтримку своїх апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, вивчив матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд першої інстанції вказав, що органом досудового розслідування не було проведено всіх необхідних першочергових дій по виявленню та фіксації доказів, що вплинуло на повноту розслідування ( не оглянуто належним чином місце вчинення злочину, не вилучено речові докази, не допитано можливого підозрюваного ОСОБА_18 та не залучено його до огляду місця події), протокол огляду речового доказу жилету суд визнав недопустимим доказом, що має своїм наслідком визнання недопустимим доказом висновку судово-балістичної експертизи.

Окрім того, суд дійшов висновку, що в наданих стороною обвинувачення доказах наявні протиріччя, які не були усунуті під час досудового розслідування, зокрема, шляхом призначення експертиз.

Проте, дійшовши таких висновків, суд першої інстанції допустився суперечностей, які не усунені під час судового розгляду.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_18 обвинувачується у тому, що він умисно наніс ОСОБА_6 близько трьох ударів дерев`яним бруском в обличчя та область правого і лівого передпліччя, після чого взяв невстановлену вогнепальну зброю, з якої здійснив постріл у бік потерпілого. Відповідно до висновку експерта ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в область лівої верхньої кінцівки та саден в область правого плеча, крововиливу в обличчя, крововиливу та садна в область лівого надпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна в область лівого надпліччя утворилися в результаті впливу тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключно в результаті дотичного поранення при пострілі. Всі інші тілесні ушкодження утворилися від тупих твердих предметів.
Отже, ОСОБА_8 інкримінується те, що він заподіяв потерпілому легкі тілесні ушодження двома способами: шляхом пострілу з невстановленої вогнепальної зброї та шляхом ударів дерев яним бруском.
Суд першої інстанції під час судового розгляду не спростував висновків експертизи від 20 липня 2013 року про наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень, проте по суті усупереч вимогам ст.94 КПК України оцінив його лише в тій частині, яка стосувалась тілесних ушкоджень, отриманих в результаті пострілу. Натомість комплекс тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу в область лівої верхньої кінцівки, крововиливу та саден в область правого плеча, крововиливу на обличчі не знайшов умотивованої оцінки у вироку.
При цьому, суд першої інстанції допитав у судовому засіданні експерта, що провів зазначену експертизу, який підтвердив свій висновок та пояснив, що утворення вищевказаних тілесних ушкоджень при одноразовому падіння тіла виключається. А що стосується утворення цих тілесних ушкоджень при неодноразовому падінні тіла, то така можливість експертом не виключалася, хоча він стверджував, що таких даних під час проведення експертизи йому надано не було та це питання не було предметом дослідження.
Суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження всупереч вимогам ст.337 КПК України розглянув його не в повному обсязі пред`явленого обвинувачення, фактично не надав оцінки усім наявним у потерпілого тілесним ушкодженням, кожне з яких (згідно висновку експерта) відноситься до легких тілесних ушкоджень і саме по собі може бути підставою для встановлення складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.
Судом першої інстанції не взято до уваги, що під час судового розгляду не було спростовано того факту, що ОСОБА_8 наносив потерпілому удари дерев`яним бруском, а також було встановлено наявність у ОСОБА_6 комплексу легких тілесних ушкоджень. Отже, судом залишено поза увагою факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень не тільки від пострілу з вогнепальної зброї, але й інших ушкоджень.
Так, на думку апеляційного суду, залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
З огляду на наведене, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення, оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом першої інстанції, чого зроблено не було.
Таким чином, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не узгоджуються з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України щодо наведення підстав для виправдання обвинуваченого та наведення мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення.
Зазначене свідчить про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення; про неповноту судового розгляду; про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно вимогам п.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.
Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Судом першої інстанції порушена загальна засада кримінального провадження - законність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду підлягає скасуванню з підстав істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення; неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду, під час якого, з урахуванням доводів апеляційної скарги, необхідно ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази, дати їм належну оцінку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому апеляційним судом не перевіряються по суті доводи прокурора, потерпілого та його представника.

З наведених підстав, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, оскільки містить вимоги про скасування вироку.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 412, 424,425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.11.2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає оскарженню.

Головуючий:

Судді: