Постанова
Іменем України
29листопада 2018 року

м. Київ
справа № 193/571/15-к
провадження № 51-5026км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скаргизасудженого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29березня2017 року і ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської областівід 26 грудня 2017 року та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року у кримінальному провадженні№0000011 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, жителям. АДРЕСА_1 ,раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 20 березня 2013 року за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29березня 2017 року ОСОБА_6 засуджено:
-за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;
- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 20 березня 2013 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 16 січня 2015 року по 11 серпня 2016 року та з 07 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

УхвалоюАпеляційного судуДніпропетровської області від 26грудня 2017 рокуапеляційні скарги обвинуваченого, його захисників та прокурора залишені без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , відбуваючи покарання у видіпозбавлення воліна території Софіївської виправної колонії № 45, 06 січня 2015 року приблизно о 13.00 год. з метою з`ясування стосунків із засудженим ОСОБА_9 зайшов до приміщення палати № 12 терапевтичного відділення Міжобласної лікарні для засуджених, розташованої на території колонії. В палаті між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин почалася сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_9 не менше 15 ударів кулаками та ногами по голові і тулубу, чим заподіяв тілесні ушкодження, від яких цього ж дня потерпілий помер.
Крім того, 06 січня 2015 року, приблизно о 13.30 год. ОСОБА_6 з метою з`ясування стосунків із засудженим ОСОБА_10 , зайшов у приміщення палати № 7, де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочалася сварка, яка переросла в бійку. Під час бійки ОСОБА_6 умисно завдав ОСОБА_10 більше 5 ударів по голові, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений проситьскасувати судові рішення в частині визнання його винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Засуджений зазначає, що вирок у частині доведення його винуватості за ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтується на непрямих доказах та припущеннях, досудове розслідування проведено неповно, обвинувачення не точне, в суді не встановлено наявність у нього умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та не доведено, що саме він їх заподіяв. Стверджує, що суд не навів мотивів, з яких взяв до уваги показання одних свідків, що не були очевидцями події, та не взяв до уваги показання інших свідків на підтвердження його невинуватості, ухвала апеляційного суду не містить відповідей на усі доводи апеляційних скарг.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді внаслідок істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Захисник зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, не містить відповідей на доводи апелянтів щодо неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо порушення права на захист, а резолютивна частина цього рішення не містить висновків по суті вимог апеляційної скарги прокурора.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційних скарг та просив залишити судові рішення без зміни.

Мотиви суду

Згідно зіст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційних скаргах, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок. Аргументи засудженого та його захисника щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України у касаційному порядку не оскаржуються.
При перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.

Доводи сторони захисту на заперечення винуватості засудженого були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і знайшли належну оцінку у судових рішеннях. Аналогічні за своїм змістом доводи касаційних скарг, засуджений та його захисники висловлювали в своїх апеляційних скаргах, які суд апеляційної інстанції залишив без задоволення, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК України докладні мотиви.

Зокрема, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано надав критичної оцінки показанням обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки ці показання різняться між собою щодо обставин, які мають суттєве значення у справі, та не узгоджуються із показаннями інших свідків, зокрема, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інших, а також потерпілого ОСОБА_10 .Твердження засудженого про те, що викладені у вироку показання зазначених свідків не відповідають тим, які вони давали в судовому засіданні, спростовуються аудіозаписом судових засідань .

Місцевий суд всебічно перевірив версію сторони захисту про те, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілому заподіяв свідок ОСОБА_11 та визнав її такою, що суперечить встановленим фактичним обставинам. Апеляційний суд у свою чергу погодився із таким висновком та зазначив, що ця версія не підтверджена наявними доказами. Крім того суд послався на те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_11 за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення набрала законної сили та є чинною.

Так само безпідставним апеляційний суд визнав і твердження засудженого про відсутність у нього умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Встановлюючи ознаки складу злочину -умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого , судам необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в прямій і непрямій формі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 завдав потерпілому не менше 10-15 ударів кулаками та ногами в область голови та тулуба, заподіявши закриту тупу травму тіла . Між цими діями, які були активними, не припинялись до досягнення бажаного результату, та їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, існував прямий причинний зв`язок.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 , умисно завдаючи ударів з великою силою кулаками та ногами у життєво важливі органи потерпілого, розраховував на такі можливі наслідки, від яких здоров`ю потерпілого буде спричинено тяжку шкоду. У такому випадку суд обґрунтовано визнав, що є всі підстави констатувати наявність умислу в діях засудженогона спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 . За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що дії засудженого за цим епізодом слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Цим вимогам закону вирок місцевого суду відповідає, оскільки він містить формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , яке суд установив у судовому засіданні та визнав доведеним. Тому твердження засудженого про неточне обвинувачення є безпідставним.

Так само безпідставним є і твердження захисника про відсутність в ухвалі апеляційного суду рішення по суті вимог апеляційної скарги прокурора. Як убачається з резолютивної частини ухвали, в ній відповідно до вимог ст. 419 КПК України зазначений висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог усіх апеляційних скарг, у тому числі й скарги прокурора, які залишені без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень не встановлено.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, воно враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини скоєного, дані про особу винного, обставини, що обтяжують покарання, принцип його індивідуалізації. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим непогіршується становище засудженого.

З резолютивної частини ухвали суду апеляційної інстанції від 26 грудня 2017 року вбачається, що суд на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_6 у строк відбування покарання не зарахований місцевим судом строк його попереднього ув`язнення за період з 07листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Проте, згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. Тобто, у такому випадку у строк відбування покарання зараховується строк попереднього ув`язнення особи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до дня набрання вироком щодо ОСОБА_6 законної сили, а саме до 26 грудня 2017 року, на що не звернув уваги апеляційний суд.

Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційні скаргизасудженого та захисникаслідзалишити без задоволення.У зв`язку із цим та керуючисьстаттями 434, 436 КПК України,колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу апеляційного суду.

З цих підстав суд ухвалив:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та ОСОБА_17 залишити без задоволення.
У порядку ч. 2 ст. 433 КПК України ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської областівід 26 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити. На підставі п.5 ст.72 КК України додатково зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 26 грудня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3