Справа № 589/401/18
Провадження № 1-кп/589/295/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шостка кримінальне провадження № 0000091 щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є уродженець с. Миронівка Шосткинського району Сумської області, громадянин України, має середню-спеціальну освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

13.01.1986 року Шосткинським районним судом Сумської області за ст. 140 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

30.06.1988 року Шосткинським міським судом Сумської області за ст. ст. 117 ч. 3, 118 ч. 2, 42 КК України до 8 років позбавлення волі;

28.03.1997 року Шосткинським районним судом Сумської області за ст. ст. 102, 140 ч. 2, 81 ч. 3, 89 ч. 1, 42 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

09.08.2001 року Шосткинським районним судом Сумської області за ст. ст. 140 ч. 3, 140 ч. 2, 102, 42, 26-2 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

19.07.2006 року Шосткинським районним судом Сумської області за ст. 121 ч. 2 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі;

05.02.2013 року Шосткинським районним судом Сумської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;

23.03.2016 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ст. ст. 185 ч. 3, 72 ч. 5 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився з місця позбавлення волі 08.12.2017 року за ухвалою Харківського райсуду Харківської області умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 25 днів

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , діючи повторно, 18 січня 2018 року біля 23-00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, із корисних спонукань, вирішив заволодіти мобільним телефоном свого знайомого ОСОБА_6 . На виконання задуманого, під приводом повернення мобільного телефону, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_6 , щоб той дав йому свій мобільний телефон, так як йому треба зателефонувати, після чого він поверне йому даний мобільний телефон, при цьому мобільний телефон він повертати не збирався. ОСОБА_6 , не підозрюючи, що ОСОБА_4 має намір шляхом зловживання довірою заволодіти його мобільним телефоном, і сподіваючись, що ОСОБА_4 поверне йому мобільний телефон, віддав йому свій мобільний телефон ««NOKIA»-105», після чого ОСОБА_4 мобільний телефон ОСОБА_6 не повернув, і з місця скоєння злочину з мобільним телефоном останнього зник, при цьому з вищевказаного будинку вийшов, пояснивши ОСОБА_6 , що зателефонує, та поверне йому телефон. В подальшому ОСОБА_4 розпорядився даним мобільним телефоном на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_4 , шляхом зловживання довірою, під привидом повернення мобільного телефону заволодів мобільним телефоном «NOKIA»-150», вартістю 299, 67 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка не представляє матеріальної цінності для потерпілого, які належать ОСОБА_6 , чим заподіяв йому матеріальну шкоду на суму 299, 67 грн.

Вказані умисні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_4 , діючи повторно, 19.01.2018 року опівдні, знаходячись біля буд. 43 по вул. Короленко м. Шостка Сумської області, побачив сумку у руках раніше незнайомої ОСОБА_7 , та, маючи умисел на відкрите, з корисливих мотивів, викрадення чужого майна, відкрито для потерпілої, підійшов до останньої та почав виривати з руки ОСОБА_7 сумку, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками поліції. Таким чином, ОСОБА_4 намагався заволодіти майном, а саме: сумкою, чорного кольору, яка не представляє матеріальної цінності для потерпілої, та грошима в сумі 2253 грн., що належать ОСОБА_7 .

Умисні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, тобто як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Обвинувачений під час судового розгляду вину у вчиненні злочинів не визнав та пояснив суду наступне. 18.01.2018 року він прийшов до відділу дільничних працівників поліції, де просив, щоб йому допомогли з житлом та роботою. Потім почав просити, щоб його під якимось приводом помістили в ІТТ, хоча б на зиму, оскільки в нього не було житла. При виході з відділу дільничний ОСОБА_8 сказав йому, щоб він пішов що-небудь украв і потім його затримають. Після цього він, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, пішов до друга ОСОБА_6 , попросив у нього телефон і разом з ним пішов з будинку. Коли вийшов з двору, почав вигадувати приводи, щоб його, як він зазначає, "закрили". Зателефонував до швидкої допомоги і сказав, що побив людину і потім одразу через 102 повідомив, що скоїв злочин, попросив щоб з`єднали із ОСОБА_8 . Через деякий час подзвонив ОСОБА_8 і він йому розповів, що побив ОСОБА_6 , забрав в нього телефон і йде до міста через с. Крупець. По дорозі до міста побачив поліцейську машину, дав знак, щоб зупинилися. В машині була слідчий ОСОБА_9 , дільничний ОСОБА_8 і водій. Горкавий розповів працівникам поліції, що побив людину і забрав телефон. По дорозі до місця проживання потерпілого, вони зустріли швидку допомогу, працівники якої сказали, що у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень немає. Коли прибули до будинку ОСОБА_6 , слідчий ОСОБА_9 та дільничний ОСОБА_8 зайшли до будинку, а він залишився в машині. Після того як вони вийшли від потерпілого, то поїхали разом до відділу дільничних поліцейських. Він одразу віддав телефон ОСОБА_8 та залишився ночувати в іншому відділі дільничних поліцейських по вулиці Некрасова. На наступний день один із дільничних підійшов до нього і сказав, що за ст. 190 КК України його затримувати не будуть та порекомендував іти на вул. Короленка в сторону вокзалу, оскільки вони також ідуть в ту сторону, і там вихватити сумку, після чого вони його впіймають і затримають. Все це йому було запропоновано працівниками поліції, щоб він перезимував зиму в ізоляторі. На вказану пропозицію ОСОБА_10 погодився. Прослідував на вул. Короленка, а працівники поліції йшли за ним. Він підійшов до потерпілої та зробив вигляд, що забирає в неї сумку. В цей час працівники поліції підбігли до нього і затримали. Потерплій після вчинення вказаних дій не повідомляв про те, що не мав наміру вчиняти злочин. Обвинувачений вважає, що будь-яких злочинів не вчиняв, свої дії називає «імітацією» злочину, оскільки він переслідував мету пережити зиму в ізоляторі тимчасового тримання, оскільки вважав, що за такі дії до нього застосують адміністравний арешт. Також пояснив, що планував повернути ОСОБА_11 телефон .

Враховуючи вищезазначені пояснення, надані обвинуваченим під час допиту, та сукупність нижченаведених доказів, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів є об`єктивно доведеною.

Так, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що з обвинуваченим перебуває з дитинства у дружніх відносинах, він часто приходив до нього в гості, певний час проживав у нього. 18.01.2018 року ввечері ОСОБА_10 прийшов та попросив телефон, щоб зателефонувати. Раніше він неодноразово давав ОСОБА_10 телефон і той весь час повертав через 10-15 хв. Телефонував завжди на вулиці, бо в будинку немає зв`язку. Через пів години ОСОБА_10 не повернуся, натомість приїхали працівники поліції, які повідомили, що ОСОБА_10 забрав його телефон і сам їх викликав. Чому не повернув телефон і чому сам викликав поліції він не знає. Був переконаний в тому, що обвинувачений поверне телефон. Зрозумів, що ні, коли приїхала поліція. Попросив у них допомогти повернути телефон, після того, як стало зрозуміло, що ОСОБА_10 його забрав. В цей же час повідомив, що якби працівники поліції не запропонували писати заяву про злочин, він би її не писав, оскільки був впевнений, що ОСОБА_10 поверне телефон. ОСОБА_12 , зважаючи на те, що йому телефон працівники поліції повернули, тому він претензій до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_13 , який є старшим дільничним офіцером поліції Шосткинського ВП ГУ НП в Сумській області, суду пояснив, що в січні 2018 року вночі подзвонив черговий і сказав, що телефонував ОСОБА_10 і повідомив, що в когось забрав телефон та, ніби, вбив когось. Після цього, він з опергрупою виїхали в с. Крупець і по дорозі зустріли обвинуваченого. При ньому був телефон, який, він розповів, що забрав у потерпілого. Також сказав, що побив чи вбив ОСОБА_6 , точно не пам`ятає. По дорозі також зустріли швидку допомогу, працівники якої сказали, що ОСОБА_11 ніяких ушкоджень не завдано. Коли приїхали до потерпілого, то в нього дізналися, що ОСОБА_10 взяв його телефон подзвонити і не повернувся. Потерпілий просив, щоб допомогли повернути телефон. Також пояснив, що ОСОБА_10 в цей день був п`яний, він склав щодо нього протокол за ст. 178 КУпАП та вилучив телефон. Цей телефон передав слідчому і його приєднали до матеріалів справи по ОСОБА_14 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 178 КУпАП від 19 січня 2018 року, який складено старшим дільничним офіцером поліції Шосткинського ВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_13 , під час складання протоколу у ОСОБА_4 вилучено мобільний телефон «NOKIA» 105, чорного кольору з сім-картою «Київстар», ІМЕІ НОМЕР_1 .

Постановою слідчого від 19 січня 2018 року вказаний телефон визнано речовим доказом у справі та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 .

За висновком експертизи № 19/119/9-3/310е від 26.01.2018 року вартість телефону «NOKIA» 105 складає 299,67 коп.

З огляду на викладене суд вбачає в діях ОСОБА_4 наявність складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_6 , заволодів його телефоном. При цьому діяв повторно.

Вказані висновки суду зроблені з огляду на те, що під час розгляду справи встановлено, що потерпілий та обвинувачений перебували у довірливих відносинах. Обвинувачений часто використовував телефон потерпілого для того, щоб зателефонувати. Зазвичай брав його на 10-15 хв та повертав. Разом з тим, 18 січня 2018 року обвинувачений взяв телефон потерпілого, знаючи, що він йому довіряє і не допускає думки, що той не поверне телефон, та залишив місце проживання потерпілого. При цьому в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений не повідомляв потерпілому те, що забирає телефон з собою, не питав на це дозволу.

Посилання обвинуваченого на те, що вказаний телефон він взяв з метою «імітувати» злочин для того, щоб його за вказані дії утримували під вартою, будь-яким чином не спростовує наявність вини у вчиненні шахрайства, а, навпаки, підтверджує факт заволодіння телефоном і використання в своїх цілях, на яку згоду потерпілий не надавав.

Твердження потерпілого про те, що він переконаний, що ОСОБА_10 повернув би йому телефон лише підтверджує те, що потерпілий довіряв обвинуваченому, а не спростовує той факт, що обвинувачений, використовуючу довіру, заволодів телефоном потерпілого. І відсутність претензій до обвинуваченого потерпілий пояснив лише тим, що йому повернули телефон, а не тим, що він не мав заперечень, щоб ОСОБА_10 забрав його телефон.

В межах дослідження доказів за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що 19 січня 2018 року близько 14.00 год ішла додому по вул. Короленка. На зустріч їй, навпроти дому № 43, йшов чоловік, який порівнявся з нею та запитав котра година. Після того як вона відповіла, чоловік смикнув різко за сумку, але, оскільки рука була в кишені, йому не вдалося виривати сумку. Після цього він взяв сумку двома руками та почав тягнути, а потерпіла в цей час тягнула в свою сторону. При цьому потерпіла зазначила, що обвинувачений тягнув сумку доволі сильно. Після того як вона зрозуміла, що не зможе забрати сумку, почала кричати. На її крик через декілька хвилин з протилежної сторони дороги підбігли поліцейські. Пояснила, що дуже злякалася, оскільки отримала пенсію 1950 грн та ще в сумці було близько 300 грн., боялася залишитися без грошей. Пенсію за день до цих подій з її карткового рахунку зняла невістка, а 19 січня 2018 року вона її забрала та несла додому. Також пояснила, що працівники поліції, коли припинили дії обвинуваченого, запитали для чого він вчинив таке, на що він відповів, що хотів їсти. В подальшому один поліцейський залишився з нею, а інший поїхав разом з обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_15 , старший дільничний офіцер поліції, пояснив, що в один із днів січня 2018 року десь о 12 год. разом з дільничним ОСОБА_16 вийшли з відділу поліції та пішли на автовокзал. Коли йшли по вулиці Короленка зі сторони парку на відстані 40-50 метрів почули крики жінки на допомогу. На іншій стороні вулиці побачили, що якийсь чоловік намагався викрасти сумку у жінки. Коли підбігли ближче, то він побачив, що це ОСОБА_10 , якого він раніше знав по роботі. Також пояснив, що ОСОБА_10 бачив зранку у відділенні, десь о 8.00-8.30, чому він там знаходився не знає. В цей день тільки привітався з ним. Раніше обвинувачений підходив до нього, скаржився на життя, що немає роботи, попросив допомоги, на що він йому порадив піти в центр зайнятості. Свідок зазначив, що ОСОБА_10 ніколи не звертався з проханням, як він зазначає, «посадити» його. Був лише випадок, а саме за день до вищевказаних подій, коли ОСОБА_10 попросив поїсти, на що він придбав йому їжу і в службовому приміщенні дав можливість поїсти і поспати. Свідок заперечив пояснення обвинуваченого щодо пропозиції вчинити злочин.

Свідок ОСОБА_17 , який також є дільничним офіцером поліції, пояснив суду, що раніше ОСОБА_10 особисто не знав. Зимою 2018 року в один із днів перед обідом разом з дільничним ОСОБА_8 вийшли з відділу поліції і пішли у напрямку автовокзалу. По вулиці ОСОБА_18 почули крик жінки. Побачили, що чоловік намагається викрасти в неї сумку. Коли підбігли, то побачили ОСОБА_10 , після чого він відпустив сумку. На запитання для чого він це зробив, той сказав, що хотів у відібрати сумку, бо не має засобів для існування. Після цього зателефонували до поліції і викликали чергового. Горкавого затримали та доставили до відділу. Також пояснив, що перед тим як іти на вокзал бачив Горкавого у відділі поліції, який вийшов перед ними за 15 хв. Чому обвинувачений був у відділі поліції йому не відомо.

Згідно протоколу затримання від 19.01.2018 року по АДРЕСА_1 затримано ОСОБА_4 як особу, яку застали під час вчинення замаху на злочин, а саме замаху на відкрите викрадення чужого майна. У вказаному протоколі ОСОБА_4 поставив підпис про те, що йому роз`яснено підстави затримання. При цьому обвинувачений будь-яких зауважень до доповнень до протоколу затримання не робив.

Відповідно до протоколу огляду предметів від 19 січня 2018 року з фототаблицею до нього, в жіночій сумці чорного кольору знаходилися гроші в сумі 2253 грн.

Постановою слідчого від 19 січня 2018 року сумку жіночу та гроші в сумі 2253 грн визнано у справі речовими доказами та передано на зберігання потерпілій ОСОБА_7 .

Пояснення потерпілої, що в її сумці знаходились гроші, отримані нею як пенсія в розмірі 1950 грн, підтверджується також випискою з карткового рахунку на ім`я ОСОБА_19 , відповідно до якого 17.01.2018 року зараховано на картковий рахунок пенсію в розмірі 1950, 36 грн, а 18.01.2018 року сума в розмірі 1950 року знята з карткового рахунку.

В судовому засіданні було оглянуто сумку, зображену на фото, яке долучено до вищезазначеного протоколу огляду. Потерпіла підтвердила, що саме цю сумку обвинувачений намагався вирвати у неї, а обвинувачений не заперечував, що саме ця сумка була при потерпілій.

З урахуванням викладеного, під час судового розгляду доведено, що ОСОБА_4 намагався вчинити відкрите викрадення майна потерпілої, при цьому діяв повторно.

Позицію обвинуваченого з приводу того, що він не мав умислу на заволодіння чужим майном, а переслідував мету бути притягнутим до адміністративної відповідальності у виді адміністративного арешту, суд визнає неспроможною. Згідно матеріалів справи обвинуваченому 49 років. До кримінальної відповідальності обвинувачений майже безперервно притягався з 1986 року. Тому, суд вважає, що в силу свого віку і життєвого досвіду ОСОБА_4 усвідомлював характер своїх дій, їх протиправність та наслідки, які можуть настати в результаті їх вчинення.

Позиція обвинуваченого про те, що він не мав на меті позбавити потерпілу її власності, а «імітував» подію злочину, попередньо домовившись про це з поліцейськими, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

При цьому суд звертає увагу на пояснення потерпілої, яка зазначила, що обвинувачений прикладав достатньо сили для того, щоб забрати у неї сумку. Вона дійсно злякалася, так як була переконана, що її майно намагаються викрасти. І як пояснила потерпіла, на запитання працівників поліції для чого він вчинив такі дії, обвинувачений зазначив, що хотів їсти.

З огляду на викладене суд вбачає достатні підстави для визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, визнавши пред`явлене обвинувачення доведеним за виключенням посилання в обвинуваченні на те, що ОСОБА_4 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, так як вказані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Таким чином, в цій частині суд змінює обвинувачення шляхом виключення відповідного посилання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, враховує наступне.
Підсудний вчинив умисні злочини, один з яких є тяжким, а інший середньої тяжкості. На даний наслідки матеріального характеру від вчинених злочинів відсутні. ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності, не працює, не одружений, має дітей, однак участі в їх утриманні не приймає, за останнім місцем проживання характеризується негативно. На обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Суд враховує також позиції потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають.
Обставинами, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння щодо ч.2 ст. 190 КК України.
Обставин, що пом`якшує покарання, не встановлено.
З огляду на викладене суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних статей, застосувавши при призначенні покарання положення ч. 1 ст. 70 КК України
При цьому, оскільки ОСОБА_4 вчинив дані злочини в період умовно-достроково звільнення від відбування покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2016 року, покарання в межах даного кримінального провадження слід призначити на підставі ст. 71 КК України.
Також обвинуваченому, зважаючи на призначене покарання, слід продовжити строк тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України, судових витрат - ст. 124, 126 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покарання менш суворого остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2016 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточне до відбування покарання ОСОБА_4 визначити у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Продовжити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з 19 січня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 429 грн.
Речові докази: мобільний телефон «NOKIA»-150», в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», залишити власнику ОСОБА_6 , жіночу сумку чорного кольору та гроші в сумі 2253 грн. залишити власнику ОСОБА_7 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1