Справа № 703/71/17
1-в/703/42/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

начальнику відділу пробації ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла подання начальника Смілянського міськрайонного відділу Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області ОСОБА_4 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сміла Черкаської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , засудженої 16 січня 2017 року вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень.

встановив:

Начальник Смілянського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням, в якому просить вирішити питання про можливість звільнення від призначеного вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року покарання у вигляді штрафу 850 гривень засудженої ОСОБА_5 в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Подання обґрунтовує тим, що обвинувальний вирок відносно ОСОБА_5 , яка була засуджена Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень, був оголошений 16 січня 2017 року та набрав законної сили 16 лютого 2017 року. 16 січня 2017 року ОСОБА_5 було роз`яснено право про добровільний порядок сплати призначеного штрафу, що підтверджується написаною нею розпискою, однак, засуджена вирок суду не виконала та штраф не сплатила. Таким чином, враховуючи, що строк виконання вказаного вироку, відповідно до ч.1ст.80 КК України, закінчився 16 лютого 2019 року, начальник Смілянського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним поданням.

Начальник Смілянського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Черкаській області ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав наведених у такому.

Прокурор Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 в судовому засіданні залишив вирішення питання щодо задоволення подання на розсуд суду.

Засуджена в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду подання була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обовязковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи вказану норму, суд приходить до висновку про можливість розгляду подання без засудженої.

Клопотань від учасників процесуальної дії в порядку, визначеному ч.1 ст.107 КПК України щодо застосування технічних засобів фіксування не надходило, тому фіксація процесуальної дії за допомогою технічних засобів фіксування не проводилася.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, начальника відділу пробації та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вищевказаний вирок суду набрав законної сили 16 лютого 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.26 КВК України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджена ОСОБА_5 до звернення начальника Смілянського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Черкаській області ОСОБА_4 до суду з вищевказаним поданням, штраф призначений вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року, не сплатила.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно ч.3 ст.80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд приходить до наступного.

Главою 5 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу.

Статтею 26 КВК України передбачається порядок заміни штрафу у разі його несплати.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти до висновку, що не відбування покарання у виді штрафу та ухилення від відбування покарання у виді штрафу не тотожні поняття і тягнуть за собою різні наслідки. Ухиленням від відбування покарання є дії засудженого, спрямовані на те, щоб уникнути приведення обвинувального вироку у виконання, зокрема виїзд з місця проживання, перехід на нелегальне становище, приховання доходів тощо. Сюди не відносяться випадки, коли вирок не був виконаний з незалежних від засудженого причин (неналежне виконання своїх обов`язків працівниками державних органів, зміна чинного законодавства щодо визначення компетентних органів, які повинні виконувати покарання тощо).

З огляду на викладене, суду не надано достовірних доказів того, що обвинувачений ухилявся від сплати штрафу, отже висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, враховуючи обставину, що факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені ст. 80 КК України, закінчились.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

В той же час суд зазначає, що редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, дійшовши висновку про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені висновки суду обґрунтовані також правовою позицією ВСУ висловленою в постанові від 24 грудня 2015 року 5-324кс15 винесеної за результатом неоднакового застосування положень ст. 80 КК України в якій дійшов висновку про те, що вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що термін виконання вироку Смілянського міськрайонного суду від 16 січня 2017 року сплив, а обставин, які б свідчили про ухилення засудженої ОСОБА_5 від відбування покарання не встановлено.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, про можливість та доцільність звільнення засудженого від відбування покарання у звязку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 80 КК України, ст. 537, 539 КПК України, ст. 26, 27 КВК України, -

ухвалив:

Подання начальника Смілянського міськрайонного відділу Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд протягом 7 днів шляхом подачі апеляційної скарги з дня її проголошення, особами, які не були присутніми під час проголошення ухвали протягом 7 днів з моменту її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Головуючий: ОСОБА_1