Справа №586/1358/18
Провадження № 1-кп/590/48/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249 від 24.10.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уралове, Середино-Будського району Сумської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Згідно наказу №29-К від 16.05.2016 року ОСОБА_4 був прийнятий на посаду тракториста в підрозділ МТП ПП Агрофірма «Журавка».

Відповідно до п.2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції, тракторист:

2.1. самостійно виконує сільськогосподарські роботи на колісних тракторах МТЗ, ЮМЗ, Т-150, ДТ-75, класу до 36 кН включно, сільськогосподарських машинах, що агрегатуються із цими тракторами, включаючи бульдозери, відповідно до вимог агротехніки та агротехнології;

2.2. комплектує машинно-тракторні агрегати;

2.3. виконує транспортні роботи на тракторах з додержанням правил дорожнього руху та перевезення вантажів;

2.4. виконує щозмінне технічне обслуговування та ремонт тракторів, сільськогосподарських, на яких працює;

2.5. визначає несправності тракторів, причіпних і начіпних знарядь та інших машин, що з ними агрегатуються, а також усуває їх.

2.9 раціонально використовує паливно-мастильні, гумові технічні та інші експлуатаційні матеріали і запасні частини;

2.10 готує трактори, сільськогосподарські машини та знаряддя до роботи і зберігання.

Так, 27.09.2018 року ОСОБА_4 для виконання покладених на нього обов`язків, а саме: загрузки машин сільськогосподарською культурою кукурудза, отримав від роботодавців у його відання службовий трактор МНТ, д.н.з. МПТ- НОМЕР_1 , бак якого був заправлений дизельним паливом (Код УКТЗЕД-) у кількості 95 літрів.

28.09.2018 року, приблизно о 00 год. 20 хв., ОСОБА_4 знаходився на базі ПП Агрофірма «Журавка», яка розташована за адресою: вул. Приозерна, 14, с. Уралове, Середино-Будського району, Сумської області. Так як, в цей час на території вищевказаної бази не було людей, у ОСОБА_4 виник раптовий умисел на привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, а саме: 20 літрів дизельного палива (Код УКТЗЕД-). З цією метою, керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на привласнення ввіреного йому майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, ОСОБА_4 зі службового трактора МНТ, д.н.з. НОМЕР_2 , злив дизельне паливо (Код УКТЗЕД-) у кількості 20 літрів, наповнивши ним каністру з полімерного матеріалу об`ємом 20 літрів. В подальшому привласненим майном ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/3278е від 06.11.2018 року, - вартість 1 літра дизельного палива (Код УКТЗЕД-), станом на 27.09.2018 року становить 29,44 грн.. Вартість 20 літрів дизельного палива (Код УКТЗЕД-) становить 588, 80 грн..

Таким чином, ОСОБА_4 привласнив майно належне ПП Агрофірма «Журавка» на загальну суму 588,80 грн..

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та надав суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що 28.09.2018 року, приблизно о 00 год. 20 хв., він знаходився на базі ПП Агрофірма «Журавка». Так як в цей час на території вищевказаної бази не було людей, він вирішив привласнити 20 літрів дизельного палива. З цією метою він зі службового трактора, злив дизельне паливо у кількості 20 літрів, наповнивши ним каністру об`ємом 20 літрів. В подальшому привласненим майном він розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши показання обвинуваченого, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченого суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.191 КК України, що виразились в привласненні ввіреного йому чужого майна.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинив злочин середньої тяжкості, у вчиненому розкаявся, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.48), у відповідності до ст.89 КК України раніше не судимий (а.с.50).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, враховуючи думку потерпілої сторони, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 00 коп. слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п.1, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн..

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Після вступу вироку в законну силу долю речових доказів вирішити наступним чином:

-каністру з полімерного матеріалу об`ємом 20 літрів, передану на відповідальне зберігання представнику потерпілого ПП Агрофірма «Журавка» ОСОБА_5 - вважати повернутою потерпілому ПП Агрофірма «Журавка».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави: витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/3278е від 06.11.2018 року в сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 00 коп..
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1