Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 березня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_7
ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000415 за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 листопада 2018 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семидуби Дубенського району Рівненської області, де зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, студента ВХПТУ м. Дубно, не одруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просить змінити вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 листопада 2018 року в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнути із законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 4 931 грн 36 коп. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди, а також 3510 грн. 20 коп. витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що судом першої інстанції було помилково враховано в якості обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття обвинуваченого, оскільки вибачення він попросив у потерпілого лише на стадії останнього слова з ініціативи суду. При цьому, ні обвинувачений, ні його законний представник не відшкодували жодної шкоди потерпілому.
Так, представник зазначила, що вказаним злочином потерпілому було спричинено значну матеріальну шкоду, однак вдалось зберегти чеки лише на суму 2444 грн. 36 коп., які були надані суду. Однак, суд прийняв рішення, що відшкодуванню підлягають витрати на лікування на суму 2240 грн.08 коп. Також, на переконання апелянта, суд безпідставно відхилив вимоги про відшкодування витрат на придбання палива для автомобіля марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить батьку потерпілого ОСОБА_11 , та який використовувався ним та матір`ю потерпілого для доїзду з м.Дубна у м.Рівне, де перебував 21 день їх син на стаціонарному лікуванні. При цьому, зазначила, що хоча чеки на придбання палива не збереглись, однак вона розрахувала маршрут від місця проживання батьків потерпілого до комунальнгоо закладу «Центральна міська лікарня» м.Рівне, де перебував на лікуванні потерпілий, врахувавши середню вартість 1 літра дизпалива у квітні 2018 року, та прийшла до висновку, що вартість 10 поїздок становила 2487 грн. Однак, суд не взяв до уваги вказані розрахунку, показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , пояснень потерпілого, та не відобразив це у вироку. Крім того, апелянт зазначила, що законний представник обвинуваченого не заперечувала проти відшкодування матеріальної шкоди у заявленому розмірі, заперечуючи лише проти розміру моральної шкоди з підстав відсутності у неї таких коштів.
Апелянт вказала на те, що вказаним злочином потерпілому було завдано і значної моральної шкоди. Так, на переконання адвоката, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_5 необхідно буде перенести ще одну операцію по видаленню встановленого йому металевого імпланту, що знову порушить його нормальний рівень, завдасть фізичних і моральних страждань, матеріальних затрат. Також зазначила, що місцевий залиш поза увагою, що на момент скоєння злочину потерпілий навчався на денній формі навчання п`ятого курсу агроінженерії та енергетики відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Бережанського агротехнічного Інституту за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Магістр». У зв`язку з поганим самопочуттям, перенесенням двох операцій, неможливістю нормально харчуватись, він не міг зосередитись на навчанні , та як наслідок на сесії у травні 2018 року отримав незадовільні для нього оцінки з деяких предметів. Крім того, його не призначили на більш оплачувану посаду у АТ «Одесаобленерго». Апелянт вказала на те, місцевий суд не взяв до уваги і показання батьків потерпілого, які зазначали, що їх син протягом ще трьох місяців після вчинення злочину, не міг нормально харчуватись, був дуже виснажений, сильно схуд. При цьому, місцевий суд, визначаючи моральну шкоду у розмірі 5000 грн. не навів у вироку жодного обґрунтування такого розміру відшкодування.

Вироком Дубенського міьскрайонного суду Рівненської області від 06 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовий строком один рік та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, - періодично з`являтися для реєстрації до Дубенського МРВ Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області за місцем фактичного проживання чи реєстрації, повідомляти Дубенський МРВ Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області про зміну місця проживання, роботи чи навчання та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою .
Судом ухвалено стягнути із законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_5 2240 грн. 08 коп. матеріальної шкоди, заподіяної злочином, 5000 грн. компенсації моральної шкоди та 1721 грн. у відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги
Також судом ухвалено стягнути із законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь Рівненської міської ради 9207 грн. 45 коп. у відшкодування витрат, пов`язаних з перебуванням потерпілого ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Центральна міська лікарня» м.Рівне.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 05 квітня 2018 року, близько 00 год. 00 хв., перебуваючи поблизу магазину «Глобус», що в м. Дубно, вул. Залізнична, Рівненської області, підійшов до ОСОБА_5 та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс кулаком правої руки один удар в обличчя в область щелепи ОСОБА_5 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді фрагментарного двобічного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, що за висновком судово-медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 , та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог потерпілого, міркування прокурора ОСОБА_4 щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Частиною 1 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому, частини 4,5 цієї статті визначають, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п.3 Постанови Пленуму N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнав останній у зв`язку з спричиненням йому середньої тяжкості тілесного ушкодження - фрагментарному двобічному переломі нижньої щелепи зі зміщенням.

Однак, місцевий суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, належним чином не оцінив характер та обсяг моральних страждань, що їх зазнав потерпілий в результаті протиправних дій обвинуваченого, які спричинили порушення його звичайного способу та ритму життя.

Так, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_5 тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, під час якого йому було проведено оперативне втручання МОС нижньої щелепи. Вказані ушкодження позбавили можливості потерпілого нормально харчуватись та він перебував у дуже виснаженому фізичному стані, не зміг зосередитись на навчанні, що призвело до погіршення його здібностей та, як наслідок, отримання незадовільних оцінок з деяких предметів під час складання навчальної сесії. Також колегія суддів враховує, що потерпілому було завдано травму обличчя, що негативно вплинуло на сприйняття оточуючими його зовнішнього вигляду.

Щодо доводів представника потерпілого про не призначення ОСОБА_5 на більш оплачувану посаду в Акціонерному товаристві «Одесаобленерго», то апелянтами не було надано жодних доказів на підтвердження цієї обставини.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є недостатнім для компенсації перенесених потерпілим душевних страждань та переживань.

Проте, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 є неповнолітнім, на даний час навчається та не має самостійних доходів, колегія суддів вважає за доцільне стягнути із законного представника обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_5 10 000 грн. як компенсації моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Окрім того, згідно ч.1 ст.1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 1 ст.1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, згідно фіскальних чеків, долучених потерпілим до цивільного позову, вбачається, що за період з 05 квітня 2018 року по 07 квітня 2018 року, ним було придбано ліків на загальну суму 2 326 грн. 57 коп. Зважаючи на те, що вказаний період відповідає часу перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, то вказана сума підлягає стягненню з обвинуваченого.

Щодо вимог про стягнення коштів на придбання продуктів харчування на суму 117 грн. 78 коп., які були віднесені потерпілим до витрат на лікування, то колегія суддів зазначає, що апелянтами не доведено, що вказані витрати були понесені саме у зв`язку з отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями, а тому їх не можна віднести до витрат на лікування.

Окрім того, колегія суддів вважає доведеними вимоги щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги потерпілому у суді першої та апеляційної інстанції, на загальну суму 3510 грн. 20 коп., оскільки вони підтверджені належними доказами (квитанції до прибуткового ордеру, додатками до договору про надання правничої допомоги, а також відповідними ордерами).

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необґрунтованість цивільного позову в частині стягнення витрат на придбання пального для транспортного засобу марки «Renault Master», який належить батьку потерпілого ОСОБА_11 , та використовувався ним і матір`ю потерпілого для поїздок з м. Дубно у м. Рівне, де у лікарні на стаціонарному лікуванні перебував ОСОБА_5 .

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду потерпілим не було надано доказів для доведення понесення витрат на придбання палива саме для вказаного автомобіля, а також використання цього транспортного засобу батьками потерпілого для доїзду з м. Дубно до м. Рівне та кількості поїздок. При цьому, апелянтами не зазначено, яка була потреба у використанні саме цього автомобіля мікроавтобуса, а не іншого транспортного засобу чи маршрутних (рейсових) приміських автобусів.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, враховуючи вимоги ст.408 КПК, колегія суддів вважає за необхідне вирок змінити шляхом збільшення суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Таке стягнення не впливає на обсяг обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а отже не погіршує становище обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілого-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити.
Стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_5 2 326 (дві тисячі триста двадцять шість) гривень 57 копійок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_5 10 000 (десять тисяч) гривень компенсації моральної шкоди.
Стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_5 3 510 (три тисячі п`ятсот десять) гривень 20 копійок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3