Справа № 495/4864/18
Номер провадження 1-кп/495/236/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акту,
продовження строку тримання під вартою

11 березня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , представника потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000821, внесеному 02 квітня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Десантне, Кілійського району, Одеської області, громадянку України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Встановив:
На розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час підготовчого судового засідання захисник-адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання, яке підтримала обвинувачена, проти якого заперечував прокурор, про повернення обвинувального акту прокурору, яке обґрунтовано наступним. Захисник-адвокат ОСОБА_4 вказує, що обвинувальний акт не відповідає ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме : текст звинувачення у обвинувальному акті по одному епізоду викладено майже на 6 аркушах, не визначений конкретний обсяг і межі судового розгляду і такий виклад зовсім не дає ОСОБА_8 можливість реалізувати своє право на захист та знати, в чому саме вона обвинувачується через громіздкість викладення, конкретної невизначеності. Так, у обвинувальному акті, а також в підозрі, слідчий вказує, що зіткнення автомобілю під керуванням ОСОБА_8 сталося на 88 км + 550 м. автодороги «Одеса-Рені». Однак, згідно висновку, складеного експертом ОНДІСЕ, наведеним слідчим у підозрі і обвинувальному акті, прямо вказано, що «визначити експертним шляхом розташування місця зіткнення автомобілів не представляється можливим внаслідок недостатньої кількості слідової інформації». Згідно висновків комісійної судової транспортно - трасологічної експертизи та авто технічної експертизи №120/5861/17-160 від 22 травня 2017 року, проведеної Харківським НДІСЕ, вирішити питання про те, чи мала водій автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_5 технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів та чи вбачається в її діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходилися ,з технічної точки зору, в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, - експертним шляхом на даному етапі дослідження неможливо. У висновках експертиз №16106 від 26.12.2008 року, №3145/3162 від 31.07.2015 року, наведених слідчим у обвинувальному акті, вказане, що оцінити технічну спроможність показань водія й пасажира автомобіля «ВАЗ 21011», водія автомобіля «HONDA» в частині механізму дорожньо-транспортної пригоди експертним шляхом не представляється можливим внаслідок недостатньої кількості слідової інформації. Таким чином, місце зіткнення автомобілів, вказане у обвинувальному акті, не відповідає матеріалам провадження, у обвинувальному акті/також і у підозрі/, наряду з обставинами правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , наводяться численні дані, які спростовують звинувачення. З наведеного вбачається, що обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, а пред`явлене обвинувачення є неконкретним, зокрема в ньому не розкрито суб`єктивної та об`єктивної сторони складу злочину, не відображено які конкретні дії складають об`єктивну та суб`єктивну сторону складу злочину, який інкримінується ОСОБА_8 та причинний зв`язок з настанням наслідків, у звинувачені наведені висновки усіх експертиз по провадженню, у тому разі обставини, що виправдовують ОСОБА_8 ,що, на думку захисника ОСОБА_4 є неприпустимим при формуванні звинувачення. Також, в обвинувальному акті, а також у підозрі, є чисельні посилання слідчого на висновки по експертизам, які були проведені по справи з 2008 року по 2017 рік, що є неприпустимим, оскільки це є посиланням на докази. Так, у обвинувальному акті містяться посилання на висновки наступних експертиз : висновок судово - медичної експертизи №0731 від 27.10.2008 року, щодо тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_5 ; висновок судово - медичної експертизи №0732 від 27.10.2008 року, щодо тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпівши ОСОБА_9 ; висновок, складений експертом ОНДІСЕ (дата складення у обвинувальному акті не вказана); висновок комісійної судової транспортно - трасологічної експертизи та авто технічної експертизи №120/5861/17-160 від 22 травня 2017 року, проведеної Харківським НДІСЕ; висновки експертиз №16106 від 26.12.2008 року, №3145/3162 від 31.07.2015 року (хто проводив вказані експертизи у обвинувальному акті не вказано). Судова практика при розгляді клопотань та апеляційних скарг на повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, іде саме шляхом повернення прокурору обвинувального акту з вказаних вище підстав. також захисник вказує, що у обвинувальному акті вказано, що обставин, які пом`якшують покарання, не встановлені. Але у матеріалах кримінального провадження містяться обставині, які пом`якшують покарання відповідно до ч.2 ст. 66 КК України та не вказані у обвинувальному акті. Так, у ОСОБА_8 є дві малолітні дитини, що є обставінами, які пом`якшують покарання. Також захисник вказує, що до обвинувального акту доданий не належним чином оформлений реєстр матеріалів досудового розслідування, який не відповідає вимогам ч.2 ст. 109 КПК України, а саме, в реєстрі не вказаний вид заходу кримінального провадження, дату та строк його застосування чи про його відсутність. Реєстр не містить такої процесуальної дії як «Повідомлення про початок досудового розслідування ОСОБА_8 », хоча у Реєстрі за №№ 2,3 є про таке повідомлення прокурора та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .
Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вказав, що дане клопотання є необґрунтованим.

Представник потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання щодо повернення обвинувального акту прокурору, оскільки вважає його необґрунтованим.

Суд, розглянувши клопотання, заявлене в підготовчому судовому засіданні, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що обвинувальний акт має бути чітким, логічним, переконливим та мотивованим, у ньому відбиваються тільки конкретні, достовірно встановлені факти.

В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Отже, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акту, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що 29.04.2008 року в світлий час доби, водій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи технічно справним автомобілем «HONDA CR-V EX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить їй, маючи при собі реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб, здійснювала рух по проїзній частині автодороги сполученням «Одеса-Рені», зі сторони смт. Сарата Одеської області у напрямку м. Одеси.

В цей час, попереду вищевказаного автомобілю, у тому ж напрямку, по правій смузі проїзної частини автодороги сполученням «Одеса-Рені», зі сторони смт. Сарата Одеської області у напрямку м. Одеси здійснювала рух водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить їй, маючи при собі реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб.

Далі, приблизно о 09 годині 15 хвилин, більш точний час в ході розслідування не встановлений, на автодорозі «Одеса-Рені», на території Білгород-Дністровського району Одеської області, водій автомобілю «HONDA CR-V EX», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , керуючи даним автомобілем та рухаючись у вищевказаному напрямку, діючи з необережності, не вжила належних і своєчасних заходів, порушуючи пункт 12.1. Правил дорожнього руху України, не вибрала в установлених межах безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, порушуючи пункт 12.6. ґ) Правил дорожнього руху України, рухалась зі швидкістю більше 90 км/годину, яка не допустима на даному відрізку автодороги, в порушення пункту 13.1. Правил дорожнього руху України, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки не дотримала безпечної дистанції до автомобілю «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по правій смузі руху, попереду її автомобілю, в попутному напрямку, в порушення пункту п.12.3. Правил дорожнього руху України, вважаючи, що існує небезпека для руху, у вигляді заносу й хиткого положення вказаного автомобілю «ВАЗ 21011» на проїзній частині, не вжила заходів по зменшенню швидкості для безпечного руху за вказаним автомобілем, а навпаки вирішила виконати обгін вказаного автомобілю до стабілізації його руху, та в порушення пункту 14.2. г) Правил дорожнього руху України, перед початком обгону автомобілю «ВАЗ 21011» не переконалась в тому, що після обгону зможе, не створюючи йому перешкоди, повернутися на займану смугу, в порушення пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкоди та небезпеки для руху водію автомобіля «ВАЗ 21011», проявляючи злочинну самовпевненість, змінивши напрямок руху, почала виконувати обгін вказаного автомобілю, та в порушення пункту 10.1. Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху, при поверненні після обгону на займану смугу, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки для руху водію автомобіля «ВАЗ 21011», продовжила рух, створивши перешкоду та небезпеку для руху водію зазначеного автомобілю, результаті чого допустила зіткнення з вказаним автомобілем на 88 км+550 ч авто дороги «Одеса-Рені».

Після зіткнення автомобіль «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , втратив керування, виїхав за меші проїзної частини та перекинувся.

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні тяжкі плесні ушкодження водію автомобіля «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_5 та пасажиру вказаного автомобілю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Водій автомобілю марки «HONDA CR-V EX», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 маючи реальну, об`єктивну і технічну можливість належно виконати вимоги пунктів 10.1., 12.1., 12.3., 12.6. ґ), 13.1, 14.2 г) Правил дорожнього руху України, запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди - зіткненню свого автомобіля з автомобілем «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 , грубо порушила вимоги зазначених пунктів Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
- п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
-п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
- п.12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1, - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
-п.13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
-п.14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:
г) після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.
Допущенні водієм ОСОБА_8 порушення вимог пунктів 10.1., 12.1, 12.3., 12.6. ґ), 13.1., 14.2. г) Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень водію автомобіля «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 та пасажиру вказаного автомобілю ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №0731 від 27.10.2008року у ОСОБА_5 , 63 роки, виявлені наступні ушкодження: черепно-мозкова травма з наявністю відкритого перелому лобної кістки, субдуральної гематоми, переломи лівої ключиці, лівої лопатки, переломи шийних і грудного хребців, переломів лівих ребер. Вказані ушкодження, враховуючи їх характер, локалізацію були спричинені тупими предметами, можливо в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при ударі об виступаючі деталі салону автомобілю. Вказані ушкодження були спричинені незадовго до звернення до лікаря, можливо 29.04.2008. Ушкодження у ОСОБА_5 відносяться до категорії ТЯЖКИХ по критерію небезпеки для життя.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №0732 від 27.10.2008 року у ОСОБА_6 , 64 роки, виявлені наступні ушкодження: поєднана травма, закрита черепно-мозкова травма з наявністю перелому кісток склепіння черепа з переходом на основу, забій головного мозку, закрита травма грудної клітини з переломами 4, 5, 6 ребер зліва, осколкового перелому 1 п`ясткової кістки, множинні садна обличчя, рвана рана лівої вушної раковини. Вказані ушкодження, враховуючи їх характер, були спричинені тупими предметами, можливо в результаті дорожньої - транспортної пригоди при ударі об виступаючі деталі салону автомобілю. Вказані ушкодження були спричинені незадовго до звернення до лікаря, можливо 29.04.2008. Ушкодження у ОСОБА_6 відносяться до категорії ТЯЖКИХ по критерію небезпеки для життя.

Відповідно до висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №290/5861/17-160 від 22.05.2017 по кримінальному провадженню №0000821 по факту зіткнення автомобіля «HONDA CR-V EX», під керуванням ОСОБА_8 з автомобілем «ВАЗ 21011» під керуванням ОСОБА_5 , встановлено наступне:

Висновки, складені експертами ХНДІСЕ.

Місце зіткнення транспортних засобів розташоване перед початком утворення слідів гальмування автомобілів «ВАЗ 21011» та «HONDA CR-V EX», на правій смузі руху, по якій рухався автомобіль «ВАЗ 21011». З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання про те, яка була швидкість руху транспортних засобів згідно слідів гальмування транспортних засобів та слідів бокового заносу, - експертним шляхом неможливо.

Показання водія автомобіля «HONDA CR-V EX», ОСОБА_8 відносно механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди на стадії зближення транспортних засобів, з технічної точки зору, є неспроможними.

Показання ж водія автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_5 та пасажира автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_6 відносно механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди на стадії зближення транспортних засобів не позбавлені технічної спроможності.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «HONDA CR-V EX», ОСОБА_8 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1., 14.2. «г» Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_5 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення для водія автомобіля «HONDA CR-V EX», ОСОБА_8 визначалася шляхом виконання нею п.п.10.1.,14.2. «г» Правил дорожнього руху України, для чого в неї не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «HONDA CR-V EX», ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.п.10.1., 14.2. «г» Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання про те, чи мала водій автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_5 технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів та чи вбачаються в її діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, - експертним шляхом на даному етапі дослідження неможливо.

Висновки, складені експертом ОНДІСЕ.

Визначити експертним шляхом розташування місця зіткнення автомобілів «HONDA CR-V EX», й «ВАЗ 21011» відносно меж проїзної частини не представляється можливим внаслідок недостатньої кількості слідової інформації.

У висновках експертиз №16106 від 26.12.2008, №3145/3162 від 31.07.2015 було визначено, що розрахункова швидкість руху автомобіля «ВАЗ 21011» по довжині сліду гальмування 27.4 м в умовах дорожньої транспортної пригоди становила більш 67 км/год, швидкість руху автомобіля «HONDA CR-V EX», (при довжині сліду гальмування 61 м.)- більш 99 км/год. (за умови вологого стану проїзної частини на момент дорожньо-транспортної пригоди). При сухому стані проїзної частини швидкість руху автомобіля «ВАЗ 21011» становила більш 73.2-76.5 км/год., а автомобіля «HONDA CR-V EX», - більш 107.7-112.4 км/год.

За умови, що сліди на проїзній частині є слідами бокового заносу (по тексту питання постанови), мінімальне розрахункове значення швидкості руху автомобіля «ВАЗ 21011» перед початком слідоутворення становить 62.7 км/год. при сухому стані проїзної частини, і 58.0 км/год. при вологому, а для автомобіля «HONDA CR-V EX», - 93.5 і 86.6 км/год., відповідно.

Оцінити технічну спроможність показань водія й пасажира автомобіля - ВАЗ 21011», водія автомобіля HONDA CR-V EX», в частині механізму дорожньо-транспортної пригоди експертним шляхом не представляється можливим внаслідок недостатньої кількості слідової інформації.

Внаслідок відсутності даних про конкретний варіант події й неможливості проведення оцінки технічної заможності показань водіїв про обставини дорожньо-транспортної пригоди дослідження проводилося в альтернативній формі по двом версіям.

За версією водія й пасажира автомобіля «ВАЗ 21011».
У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «HONDA CR-V EX», регламентувалися вимогами пунктів 10.1., 12.1., 12.6. ґ), 14.2. г) Правил дорожнього руху, згідно з якими їй належало здійснювати рух з безпечної (не більш 90 км/год.) швидкістю, що дозволяла контролювати рух транспортного засобу по дорозі й безпечно управляти їм, перед зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а після обгону вона зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого вона обганяє, повернутися на займану смугу.

В виконанням вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій автомобіля «HONDA CR-V EX», мала технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ВАЗ 21011».

Дії водія автомобіля «ВАЗ 21011» регламентувалися вимогами пункту 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно з якими, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У даному випадку відсутні дані про об`єктивний момент виникнення небезпеки для руху водієві автомобіля «ВАЗ 21011» і час знаходження автомобіля «HONDA CR-V EX», в небезпечній зоні, що не дозволяє оцінити дії водія автомобіля «ВАЗ 21011» у частині можливості виконання вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України.

По даному варіанту події - в причинному зв`язку із зіткненням транспортних засобів, з технічної точки зору, перебувають дії водія автомобіля «HONDA CR-V EX», які не відповідали до вимог пунктів 10.1., 12.1, 12.6. ґ), 14.2. г) Правил дорожнього руху України.

За версією водія автомобіля «HONDA CR-V EX».

У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «HONDA CR-V EX», регламентувалися вимогами пунктів 12.6. ґ), 13.1. і 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно з якими їй належало здійснювати рух зі швидкістю не більш 90 км/год., при початку повернення автомобіля «ВАЗ 21011» на праву смугу проїзної частини забезпечити заходів до підтримки безпечної дистанції до нього, а при виявленні заносу й хиткого положення автомобіля «ВАЗ 21011» на проїзній частині знизити швидкість для безпечного руху за автомобілем «ВАЗ 21011». Виконання водієм автомобіля «HONDA CR-V EX», обгону автомобіля «ВАЗ 21011» до стабілізації його руху по ширині проїзної частини в даних умовах, з технічної точки зору було неприпустиме.

Належним виконанням вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій автомобіля «HONDA CR-V EX» мала технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «ВАЗ 21011».

Дії водія автомобіля «ВАЗ 21011» по даному варіанту події регламентувалися вимогами пункту 12.1. Правил дорожнього руху України, згідно з якими їй належало здійснювати рух з безпечною швидкістю, що дозволяла контролювати рух транспортного засобу по дорозі й безпечно управляти їм.

Визначити причинний зв`язок між діями водія автомобіля «ВАЗ 21011» у світлі виконання вимог п.12.1. Правил дорожнього руху України і дорожньо-транспортної пригоди, по даному варіанту події, з технічної точки зору, підстав не має.

По даному варіанту події - в причинному зв`язку із зіткненням транспортних засобів, з технічної точки зору, перебувають дії водія автомобіля «HONDA CR-V EX», які не відповідали до вимог пунктів 12.6. ґ), 13.1. і 12.3. Правил дорожнього руху України.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.

Отже, ст. 91 КПК України встановлює обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

Диспозицією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки:
1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у; 1) вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожних знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).
Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів. Такі правила встановлені у законах та інших нормативно-правових актах, насамперед Правилах дорожнього руху.
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортних засобів. Кримінальна відповідальність за ст. 286 настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286.
Злочин вважається закінченим з моменту настання зазначених у ст. 286 наслідків.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини, яка знаходить своє відображення в характері відношення винного до наслідків. Сама ж дія чи бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Судом встановлено, що описання фактичних обставин та формулювання обвинувачення містить дані про форму вини обвинуваченої (необережність), однак, не містить визначеного законом виду необережності (злочинна недбалість або злочинна самовпевненість); а також не містить ставлення обвинуваченої до наслідків вчиненого нею діяння. Крім того, в обвинувальному акті міститься посилання на п.п. «ґ» п.12.6 Правил дорожнього руху України, який станом на 29 квітня 2008 року був викладений іншій редакції.

Отже, з аналізу викладених фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення.

Обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим, не містить відомостей щодо виду необережності вчиненого зазначеного злочину, що не відповідає вимогам ст. 91 КПК України.

З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що в обвинувальному акті не описана суб`єктивна сторона злочину, що свідчить про неконкретне обвинувачення, у зв`язку з чим порушено право обвинуваченого на захист, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі за приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.
Крім того, судом встановлено, що всупереч вимог частин 2, 4 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті містяться посилання на висновки експертів (Висновок судово - медичної експертизи №0731 від 27.10.2008 року; висновок судово - медичної експертизи №0732 від 27.10.2008 року; висновок комісійної судової транспортно - трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи №290/5861/17-160 від 22 травня 2017 року; висновки експертиз №16106 від 26.12.2008 року, №3145/3162 від 31.07.2015 року; Висновок, складений експертом ОНДІСЕ (дата висновку відсутня), які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які, до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що фактично ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище та суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду.
Суд приходить до висновку, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Відсутність визначення конкретної форми вини вчиненого ОСОБА_8 злочину, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого ОСОБА_8 злочину, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення та перешкоджають суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_8 висунуто неконкретне обвинувачення, чим порушено її право на захист.

Суд вважає, що вказані недоліки унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити судовий розгляд за правилами ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вищенаведене є обставинами що перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
Наведені обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9, ст. ст. 21, 22, ст. 291 КПК України визнається судом істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, та з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

У зв`язку з тим, що виявлені недоліки обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що уточнений цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, підлягає поверненню, так як судом не вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду обвинувального акту.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту - задовольнити.

Повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті ст. 286 КК України до прокуратури Одеської області у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1