У Х В А Л А
13 травня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з Ірпінським виправним центром № 132 апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, -
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
представника виправного центру ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, а саме громадськими роботами строком на 240 годин, засудженого 03 серпня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі
Таке рішення вмотивоване тим, що на момент розгляду судом питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засуджений ОСОБА_5 відбув частину строку покарання і чесним ставленням до праці довів свої виправлення.
Не погодившись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 .
Апелянт звертає увагу на те, що за час перебування у виправній колонії засуджений ОСОБА_5 має одне заохочення та одне стягнення за вживання спиртного в установі виконання покарання, що є грубим порушенням режиму відбування покарання. На думку прокурора, ця обставина свідчить про те, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення.
Крім того, прокурор зазначає, що відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2016 року, прийнято рішення про стягнення із засудженого ОСОБА_5 на користь комунального закладу «Васильківський професійний ліцей» Київської обласної ради грошових коштів в сумі 5760 грн. у зв`язку із вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 258, ч. 1 ст. 190 КК України. Під час відбування покарання у виправному центрі ОСОБА_5 працевлаштований та отримує заробітну плату, проте до цього часу не сплатив кошти комунальному закладу на відшкодування завданої шкоди.
Під час апеляційного розгляду прокурор та представник виправного центру підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, засуджений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ч. 1, 3, 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року за № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш мяким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення. В судовому засіданні слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 засуджено 03 серпня 2015 року вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 серпня 2015 року по 03 вересня 2015 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року засудженому на підставі ст.82 КК України невідбуту частину покарання замінено на один рік одинадцять місяців один день обмеження волі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 березня 2018 року зараховано час слідування до виправного центру згідно ст. 72 КК України та ст. 58 КВК України з 30 січня 2018 року по 16 лютого 2018 року.
До Ірпінського виправного центру № 132 засуджений ОСОБА_5 прибув для відбування покарання 16 лютого 2018 року.
Отже,станом на час розгляду судом першої інстанції клопотання він відбув 1/2 частини строку пом`якшеного покарання.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до наданої характеристики, за період перебування в установі ОСОБА_5 характеризується посередньо, допускав порушення режиму утримання, за що мав одне стягнення та має одне заохочення, був працевлаштований на ТОВ «Декамір» та на даний час працевлаштований на ДП «Київський військовий деревообробний завод». До суспільно-корисної праці відноситься задовільно.
У стосунках із засудженими безконфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. По відношенню до працівників адміністрації тактовний та ввічливий.
В той же час, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про те, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, оскільки за час перебування у виправній колонії засуджений мав одне стягнення за вживання спиртного в установі виконання покарання, що є грубим порушенням режиму відбування покарання.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2016 року позов Комунального закладу Київської обласної ради «Васильківський професійний ліцей» задоволено, прийнято рішення про стягнення із засудженого ОСОБА_5 на користь комунального закладу грошових коштів в сумі 5760 грн. у зв`язку із вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 258, ч. 1 ст. 190 КК України.
Відповідно до матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 був працевлаштований на ТОВ «Декамір» та на даний час працевлаштований на ДП «Київський військовий деревообробний завод».
Як вбачається з довідки про нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_5 (а.п. 22), останній систематично отримує заробітну плату, проте завдану комунальному закладу шкоду не відшкодовує.
В суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_5 стверджував, що не знав про рішення суду та про суму, яку повинен був сплатити.
В той же час, відповідно до копії рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2016 року, ОСОБА_5 отримав рішення 29 березня 2016 року, що підтверджується його розпискою.
Колегія суддів звертає увагу на те, що розмір збитків, спричинених державі злочинними діями ОСОБА_5 не є значними та виходячи з розміру його заробітної плати, останній мав реальну можливість відшкодувати завдану шкоду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_5 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому суд першої інстанції, здійснивши таку заміну, неправильно застосував ст. 82 КК України, що є підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню із прийняттям нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання засудженого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити .
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, скасувати, постановити нову, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3