КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/252/2018 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
перекладача Мохамед ОСОБА_11 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_12 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіка Молдова, громадянина Молдови, з середньо-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. ст 75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік шість місяців, та покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Змінено обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, покладено на нього обов`язки: не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання. Звільнено ОСОБА_10 з-під варти негайно в залі суду.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_10 07.02.2008 близько 20:50 год., керуючи технічно справним вантажним автомобілем «МАН», д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом д.н.з. НОМЕР_2 рухався по асфальтобетонному покриттю сухої, чистої проїзної частини вулиці Великої Кільцевої дороги, що мала дві смуги в попутному напрямку та дві смуги у зустрічному напрямку, які були позначені відповідною дорожньою розміткою з сторони Одеської площі в напрямку Жулянського шляхопроводу в м. Києві. Під`їжджаючи до зупинки громадського транспорту «Ватутіна» водій ОСОБА_10 , грубо порушуючи та ігноруючи вимоги п.п. 1.5., 2.3. (б), (д)., 12.1., 12.3, 13.1 Правил дорожнього рухуУкраїни, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, не обрав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з автобусом «ПАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_13 , який стояв на забороняючий сигнал світлофора на проїзній частині. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобусу «ПАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 279/К від 18.03.2008 у ОСОБА_14 виявлено тяжкі тілесні ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 12-1/1428 від 17.07.2017 встановлено, що у ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «MAN» д.н.з. НОМЕР_1 із причепом НОМЕР_2 ОСОБА_10 повинен був керуватися вимогами пунктів 12.3, Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору в діях водія автомобіля «MAN» д.н.з НОМЕР_1 із причепом НОМЕР_2 ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної ДТП з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «MAN» д.н.з. НОМЕР_1 із причепом НОМЕР_2 ОСОБА_10 вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України.

Ігнорування та порушення водієм ОСОБА_10 пунктів 1.5; 2.3. б), д); 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього рухуУкраїни, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди у вигляді зіткнення транспортних засобів та наслідками у вигляді отриманням ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при призначені ОСОБА_10 покарання застосовано закон, який не підлягає застосуванню, оскільки вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому застосування положень ст. 75 КК України є помилковим. Також зазначає, що судом не враховано особу обвинуваченого, який порушував обов`язки обвинуваченого, переховувався від органів досудового розслідування, не має постійного місця проживання на території України. Крім того, вважає, що суд першої належним чином не умотивував вирок в частині не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів заслухала доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчила матеріали кримінального провадження, перевірила доводи апеляційної скарги, провела дебати та вислухала останнє слово обвинуваченого, та дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 404 КПК Українивирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.
Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, унаслідок м`якості, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин; раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_10 основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України

При цьому суд першої інстанції не призначив обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК Українидодаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, яке за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України не є обов`язковим, мотивуючи тим, що потерпілий ОСОБА_14 не має претензій до обвинуваченого; ОСОБА_10 тривалий час працює водієм міжнародних перевезень і це є єдиним джерелом його доходу.
Разом з цим, з огляду на те, що ОСОБА_10 позитивно характеризується, раніше не судимий, його вік 60 років, відшкодував потерпілому завдану шкоду, думку потерпілого про те, що виправлення ОСОБА_10 можливе без відбування покарання, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування ст. 75 КК України.
Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначив законодавець у статті 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання. Згідно з частиною першою цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а й враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Санкцією частини ч. 2 ст. 286 КК України передбаченого альтернативне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Врахувавши наведені обставини в їх сукупності, оцінивши дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому призначене основне покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Також обґрунтовані та належним чином умотивовані висновки суду щодо відсутності підстав для позбавлення права керувати транспортними засобами та можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування покарання. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в цілому визначив обвинуваченому покарання, яке відповідає основним засадам призначення покарання, за своїм видом та розміром є справедливим, а також таким, що сприятиме досягненню мети покарання у розумінні ст. 50 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений порушував обов`язки, покладені судом, зокрема переховувався від органів досудового розслідування, колегія суддів уважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_10 дав показання про те, що наміру уникати відповідальності у нього не було, він постійно протягом тривалого часу (понад 10 років) перетинав кордони України та інших країн виключно в рамках своєї трудової діяльності.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_10 не має постійного місця проживання на території України безпідставні, оскільки у вироку суду першої інстанції зазначене постійне місце проживання ОСОБА_10 : АДРЕСА_2 .
Крім цього, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_10 зобов`язався перед судом першої інстанції не залишати місце свого проживання без дозволу уповноважених на те органів, а в разі його зміни - повідомляти про це. /а.с. 103/

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без відбування покарання та відсутності підстав для призначення додаткового покарання, яке є не обов`язковим за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а тому вирок суду щодо ОСОБА_10 необхідно як законний та обґрунтований залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:
_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4