Справа № 183/2313/15
№ 1-кп/183/8/19
В И Р О К
іменем України

11 березня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 :
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002823 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, працюючої директором ТОВ «Силует», не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 29.01.2010 року в денний час доби, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_3 , маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, знаходячись у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , користуючись знайомством та товариськими відносинами із ОСОБА_6 , словесно та своїми діями сформувала у останнього впевненість у вигідності запропонованої угоди купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 17,5 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за суму 10000 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу іноземної валюти долару США до гривні станом на 29.01.2010 року становило 80001,20 грн., та укладення нотаріально завіреного договору купівлі-продажу після попередньої сплати ОСОБА_6 40000 грн.
Недобросовісно використовуючи довіру раніше знайомого потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_3 запевнила його в тому, що найближчим часом виконає всі дії, пов`язані з реконструкцією вказаного об`єкта та оформленням документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення, не маючи наміру в подальшому виконувати умови вказаної усної домовленості.
На виконання умов усної домовленості потерпілий ОСОБА_6 , перебуваючи під впливом обману та зловживання довірою з боку ОСОБА_3 , 29.01.2010 року, знаходячись у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: м. Новомосковськ, пл. Леніна 16, добровільно передав ОСОБА_3 в якості оплати вартості частини приміщення валютні цінності в сумі 4000 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти долару США станом на 29.01.2010 року становить 32004,80 грн.
04.03.2010 року ОСОБА_6 , знаходячись у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи під впливом обману та зловживання довірою з боку ОСОБА_3 , на виконання умов усної домовленості добровільно передав ОСОБА_3 в якості оплати вартості частини приміщення грошові кошти в сумі 8800 грн.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 04.03.2010 року ОСОБА_3 , знаходячись у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , та отримавши грошові кошти в загальній сумі 40804,80 грн., тобто 50% попередньої оплати згідно умов усної домовленості з ОСОБА_6 , не маючи наміру виконувати її умови, шляхом обману та зловживання довірою, підтримуючи впевненість у потерпілого ОСОБА_6 про готовність укласти договір купівлі-продажу приміщення площею 17 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за суму 80001,20 грн., повідомила потерпілому ОСОБА_6 неправдиві відомості про вжиття нею заходів до оформлення документів по відчуженню частини приміщення, переконала потерпілого ОСОБА_6 в необхідності повного розрахунку за зазначену вище частину приміщення та подальшого нотаріального оформлення договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення.
15.06.2010 року, в денний час доби, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи під впливом переконання та обману з боку ОСОБА_3 , враховуючи товариські стосунки з останньою, будучи впевненим, що ОСОБА_3 готує документи для виконання умов усної домовленості нотаріального оформлення договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, знаходячись у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , добровільно передав ОСОБА_3 в якості оплати вартості частини приміщення валютні цінності в сумі 1000 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти долару США станом на 15.06.2010 року становить 7914,90 грн.
В подальшому ОСОБА_3 , недобросовісно використовуючи довіру потерпілого ОСОБА_6 та повідомляючи останньому неправдиві відомості про вжиття нею всіх можливих заходів для оформлення необхідних документів, під вигаданим приводом укладення договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення отримала від потерпілого ОСОБА_6 в якості оплати вартості вказаного приміщення та оплати послуг з переоформлення документів 27.07.2010 року грошові кошти в сумі 39400 грн., 29.07.2010 року грошові кошти в сумі 7880 грн., 05.08.2010 року грошові кошти в сумі 7880 грн., 10.11.2010 року грошові кошти в сумі 400 грн. та валютні цінності в сумі 350 доларів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти долару США станом на 10.11.2010 року становить 2768,74 грн., 23.01.2011 року в сумі 1000 грн.
30.11.2011, в денний час доби, точний час слідством не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи під впливом обману та переконання, будучи впевненим, що ОСОБА_3 готує документи для виконання умов усної домовленості нотаріального оформлення договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, та замовила необхідні платні послуги, погодившись на умови останньої, знаходячись у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , висловлюючи довіру останній, добровільно передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1850 грн.
В подальшому ОСОБА_3 , недобросовісно використовуючи довіру потерпілого ОСОБА_6 та повідомляючи останньому неправдиві відомості про вжиття нею всіх можливих заходів для оформлення необхідних документів та укладення договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення в якості оплати його вартості, знаходячись у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , отримала від потерпілого ОСОБА_6 13.01.2012 року грошові кошти в сумі 2000 грн., 30.05.2013 року грошові кошти в сумі 4200 грн.
Таким чином 30.04.2014 року ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, отримавши від ОСОБА_6 грошові кошти та валютні цінності на загальну суму 116098,44 грн. та витративши їх на власні потреби, уклала з іншою особою, а саме ОСОБА_7 , нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення площею 17,5 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто в період з 29.01.2010 року по 31.05.2013 року ОСОБА_3 , діючи послідовно, з єдиним умислом, постійно підтримуючи у потерпілого ОСОБА_6 впевненість у вигідності добровільної передачі їй грошових коштів під вигаданим приводом продажу частини нежитлового приміщення площею 17 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та сплати платних послуг з виготовлення документів, необхідних для укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, шляхом обману та зловживання довірою заволоділа чужими грошовими коштами та валютними цінностями в сумі 116098,44 грн., в подальшому витративши їх на власні потреби, чим заподіяла потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на зазначену суму, яка становить більше ніж 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян станом на 30.05.2013 року та є значною шкодою для потерпілого.

Зазначене формулювання обвинувачення пред`явлене ОСОБА_3 як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, - визнано судом недоведеним, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_3 є склад кримінального правопорушення.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України не визнала та пояснила, що в жовтні 2009 року до неї прийшло подружжя ОСОБА_8 з приводу купівлі приміщення. Про все домовлялися усно. 30.10.2010 року вони до неї прийшли із завдатком, вона віддала їм ксерокопії документів на приміщення. Дашкевичі їй повідомили, що оплату за приміщення будуть здійснювати частинами, а при оформленні договору купівлі-продажу віддадуть всю суму. 30 січня вони прийшли до неї та написали розписку про те, що віддали їй гроші, також домовилися, що розписка буде у ОСОБА_8 , але всі доплати буде писати вона. Потім вона почала оформлювати документи на приміщення, яке знаходиться на пл. Леніна 16 м. Новомосковська Дніпропетровської області. Написала лист на ім`я міського голови, просила надати дозвіл на реконструкцію, після того як отримала рішення міської ради їй сказали йти до архітектурного відділу та робити далі документи. В серпні 2010 року вона зробила майже всі документи, однак в архітектурному відділі відбулися зміни та їй сказали, що потрібно зробити ще й проект. Зазначила, що документи збирала разом із ОСОБА_9 . Коли був виготовлений проект, в архітектурному відділі їй повідомили, що ще необхідно надати документи із санстанції та пожежної. Із санстанції довго чекали документи. Дашкевичі зробили в приміщенні ремонт, відкрили там магазин, найняли продавця. Періодично ОСОБА_8 здійснювали доплати за приміщення. 05.05.2013 року до неї прийшла ОСОБА_9 та сказала, що здійснює повну оплату за приміщення та надала їй гроші в сумі 1000 доларів США. Зазначила, що всі документи вона оформлювала за свої гроші. 09.09.2013 року вона отримала декларацію із ГАСК та з усіма іншими документами їм потрібно було йти до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу. Другу частину приміщення вона вирішила продати ОСОБА_10 22.01.2014 року вони зробили розподіл приміщення з ОСОБА_10 . Після чого вона показала всі документи ОСОБА_9 та повідомила, що необхідно ще зробити оцінку приміщення. Вона домовилась за оцінку, однак їй назвали дуже велику суму та вона відмовилася від цієї оцінки, знайшла, де можна зробити дешевше. Результати оцінки чекали близько 3 місяців. Дану оцінку приміщення забрали ОСОБА_8 . Потім вона повідомила ОСОБА_8 про необхідність зустрічі у нотаріуса Шевченка для оформлення договору купівлі-продажу, однак вони не прийшли. Після чого її знайома ОСОБА_7 сказала, що хоче придбати у неї це приміщення. 30.04.2014 року вона уклала договір купівлі-продажу зі своєю знайомою Лідією. Також зазначила, що всі розписки про отримання коштів вона писала від імені ТОВ «Силует», директором якого вона є, а гроші отримувала від ФОП ОСОБА_6 . Вважає, що в її діях відсутній склад злочину, а є цивільно-правові відносини, які ОСОБА_6 намагався вирішити, звертаючись із позовами до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, Господарського суду Дніпропетровської області, і кожного разу суди приймали рішення не на користь ОСОБА_6 , та в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено. Крім того, зазначила, що ОСОБА_6 жодного разу не просив повернути сплачені їй кошти. Вона почала повертати ОСОБА_6 завдаток. Однак, коли ОСОБА_6 відмовився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та звернувся до правоохоронних органів про вчинення нею злочину, зупинила повернення коштів до вирішення справи у суді.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_3 познайомився ще в 1995 році, а його дружина знала її з дитинства. У 2010 році ОСОБА_3 повідомила їм, що буде продавати своє приміщення, яке знаходиться на пл. Леніна 16. Зі слів ОСОБА_3 він зрозумів, що дане приміщення належить їй. Вони усно домовилися між собою, що 29.01.2010 року вони передають обвинуваченій половину суму за приміщення. ОСОБА_3 вони передали 4000 доларів США, про що остання написала розписку. Також зазначив, що домовлялися вони про купівлю 20 метрів квадратних даного приміщення, та про те, що за власні кошти вони роблять реконструкцію та ремонт даного приміщення. ОСОБА_3 зобов`язувалася зробити всі документи для продажу їм даного приміщення. 04.03.2010 року вони передали обвинуваченій 1100 доларів США. 15.06.2010 року передали ще 1000 доларів США. Також ОСОБА_3 попросила в них 39400 гривень, оскільки в неї виникли проблеми та вони передали їй цю суму. Через деякий час передали ще 1000 доларів США в рахунок оплати за приміщення. В серпні та вересні 2010 року також передали ОСОБА_3 по 1000 доларів США. Зазначив, що його дружина разом із ОСОБА_3 поїхали в ГАСК та сплатили все, що було потрібно, однак через деякий час ОСОБА_3 попросила 2000 гривень в ГАСК, вони передали їй цю суму. 30.05.2013 року залишилося сплатити ОСОБА_3 4200 гривень за приміщення та вони з нею розрахувались, та ОСОБА_3 написала розписку про передачу їм приміщення 15.01.2014 року. Однак, їм стало відомо, що в грудні 2013 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу даного приміщення з іншими людьми. 26.02.2014 року ОСОБА_3 сказала їм, що потрібно здійснити оцінку даного приміщення, та вони оплатили цю процедуру. 22.03.2014 року їх запросив юрист ОСОБА_11 та в присутності ОСОБА_3 повідомив, що вони повинні доплатити останній ще 15000 гривень за дане приміщення, однак вони відмовились та повідомили йому, що вже сплатили повністю суму за приміщення. 04.04.2014 року ОСОБА_3 надіслала їм листа, в якому вимагала з них ще 5000 доларів США, після чого вони звернулися до міліції. Як стало відомо, 23.04.2014 року ОСОБА_3 уклала фіктивну угоду з ОСОБА_12 про продаж їй даного приміщення. 30.04.2014 року ОСОБА_12 їм повідомила про те, що купила дане приміщення у ОСОБА_3 за 15000 доларів США. Також зазначив, що будь-яких договорів вони з ОСОБА_3 не укладали. Обвинувачена передала йому ключі від даного приміщення, дозволила ним користуватися, він зробив там ремонт, оплачував комунальні послуги, всі комунальні договори були оформлені на нього, а не на ОСОБА_3 . Також зазначив, що він є фізичною особою-підприємцем, однак з якого часу не пам`ятає. Цивільний позов підтримав повністю, просив його задовольнити.

Свідок ОСОБА_9 , будучи допитана в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 вона знає з 1990 року. В 2010 році вони з чоловіком дізналися про те, що ОСОБА_3 продає приміщення, яке розташоване по АДРЕСА_2 . 29.01.2010 року вони в усній формі домовилися з ОСОБА_3 про те, що купують 20 метрів квадратних даного приміщення за 10000 доларів США. Зазначила, що приміщення потребувало капітального ремонту. З ОСОБА_3 вони домовилися про те, що 50% від суми вони їй віддають зразу, а інші 50% - після нотаріального оформлення всіх документів, до кінця жовтня 2010 року. 29.01.2010 року вони передали ОСОБА_3 4000 доларів США, про що остання написала розписку, 04.03.2010 року передали 1100 доларів США. В кінці лютого 2010 року вони почали ремонт приміщення, про що домовились з ОСОБА_3 . В кінці червня ОСОБА_3 почала оформлювати документи. 15.06.2010 року вони передали обвинуваченій 1000 доларів США, оскільки ОСОБА_3 просила на оформлення документів, про що остання написала розписку. 27.07.2010 року передали обвинуваченій 39400 гривень, 29.07.2010 року і в серпні 2010 року передали ОСОБА_3 по 1000 доларів США. 23.01.2011 року вони передали обвинуваченій 1000 гривень в рахунок оплати за приміщення, 13.01.2012 року 2000 гривень в рахунок доплати за документи в ГАСК. Весь цей час ОСОБА_3 розказувала їм, що документи ще не готові. 30.05.2013 року вони передали обвинуваченій 4200 гривень та остання написала розписку про повну оплату за приміщення та повідомила, що нотаріально все оформиться в серпні 2013 року. Вона разом із ОСОБА_3 пішли до нотаріуса, однак він їм повідомив, що укласти договір неможливо, оскільки не вистачає документів. ОСОБА_3 зобов`язалася зробити всі документи до 15.01.2014 року, однак в зазначену дату документи готові не були. 24.01.2014 року їм зателефонувала ОСОБА_13 та повідомила, що вони уклали з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу іншої половини приміщення та всі документи у неї є. Під час зустрічі з ОСОБА_3 остання повідомила, що потрібно провести ще одну оцінку приміщення, яку вони також оплатили, заплативши за неї спочатку 1850 гривень, а потім ще 500 та 1100 гривень. 28.03.2014 року о 09.00 годині їм зателефонував юрист ОСОБА_11 та призначив зустріч. На даній зустрічі була присутня також ОСОБА_3 , яка повідомила їм про те, що хоче продати дане приміщення на 15000 гривень дорожче, оскільки вона витратила багато коштів на оформлення документів.

Свідок ОСОБА_14 , будучи допитана в судовому засіданні пояснила, що червні 2013 року їй стало відомо, що ОСОБА_3 продає приміщення розташоване на АДРЕСА_2 . Вони домовилися з ОСОБА_3 про те, що вона продає їм 50 метрів квадратних даного приміщення вартістю 700 Євро за квадратний метр. Обвинувачена показала їм папку документів та зазначила, що не вистачає одного документу. Всі документи вони хотіли оформити на її онуку ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_3 повідомила, що даний документ потрібно викупити. Вони прийшли в банк та заплатили Воронько приблизно 300000 гривень, після чого остання віддала документ. ОСОБА_3 обіцяла, що договір купівлі-продажу оформимо в липні 2014 року. Однак, договір вони уклали лише в грудні 2014 року.

Свідок ОСОБА_10 , будучи допитана в судовому засіданні пояснила, що в червні 2013 року вони передали ОСОБА_3 3000 Євро як передоплату за приміщення, яке розташоване на АДРЕСА_2 , про що остання написала розписку. ОСОБА_3 періодично просила в них гроші на оформлення документів та вони їй їх давали. Пізніше було укладено два договори купівлі-продажу та договір про поділ приміщення. Договір купівлі-продажу приміщення між нею та ОСОБА_3 було укладено в грудні 2013 року.

Свідок ОСОБА_15 , будучи допитаний в судовому засіданні пояснив, що він виконував ремонтні роботи в приміщенні, яке розташоване на пл. Леніна 16, роботу йому запропонував ОСОБА_6 . Також останній йому повідомив про те, що купує дане приміщення у ОСОБА_3 . Також зазначив, що в його присутності ОСОБА_3 отримувала від ОСОБА_6 гроші в сумі 1000 доларів США, про що писала розписку.

Свідок ОСОБА_16 , будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила, що ОСОБА_3 у неї позичала гроші та так їх і не віддала.

Свідок ОСОБА_17 будучи допитаний в судовому засіданні пояснив, що він виконував ремонтні роботи в приміщенні, яке розташоване на пл. Леніна 16, роботу йому запропонував ОСОБА_6 . Також останній йому повідомив про те, що купує дане приміщення у ОСОБА_3 . Також зазначив, що в його присутності ОСОБА_3 отримувала від ОСОБА_6 гроші в сумі 1000 доларів США, про що писала розписку.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаний в судовому засіданні пояснив, що в 2013 році ОСОБА_6 йому повідомив про те, що вони у ОСОБА_3 скоро придбають приміщення, яке розташоване на пл. Леніна 16 та запропонував орендувати його, на що він погодився. Однак, ОСОБА_3 щоразу відтягувала процес укладення договору.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаний в судовому засіданні пояснив, що в 2010 році він робив ремонт у приміщенні, яке розташоване на пл. Леніна 16. Ним було встановлено двоє дверей та вікно. Зазначив, що ОСОБА_3 участі в проведенні ремонтних робіт не приймала.

Свідок ОСОБА_20 , будучи допитана в судовому засіданні пояснила, що вона проводила оцінку приміщення, яке розташоване на пл. Леніна 16. Замовником була ОСОБА_3 , яка виступала від імені ТОВ «Силует». Коли обвинувачена замовляла оцінку приміщення грошей у неї не було. Документи за результатами оцінки ОСОБА_3 прийшла забирати разом із ОСОБА_9 , однак оскільки останні конфліктували між собою, вона в той день звіт по оцінці не віддала нікому. Коли звіт був готовий, вона зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила про це. 28.04.2014 року вона віддала звіт по оцінці приміщення ОСОБА_9 , оскільки остання за нього заплатила. Також взяла із ОСОБА_9 розписку про отримання нею даного звіту по оцінці.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаний в судовому засіданні повідомив, що декілька років тому до нього звернулася ОСОБА_3 та попросила допомогти їй у збиранні технічної та правової документації для оформлення купівлі-продажу приміщення, розташованого на пл. Леніна 16. Він почав займатися виготовленням технічної документації та коли документи були майже готові, вони разом із ОСОБА_3 та, можливо, ОСОБА_6 пішли до нотаріуса Куліш, який їм повідомив про те, що у зв`язку зі змінами у законодавстві необхідно внести деякі зміни у технічну документацію. Потім йому стало відомо про те, що ОСОБА_3 замовила виготовлення технічних документів в м. Дніпропетровськ, вони її виготовляли дуже довго. Потім стало питання оцінки даного приміщення. Зазначив, що йому було відомо про те, що ОСОБА_6 передавав ОСОБА_3 гроші в рахунок оплати за дане приміщення та остання писала про це розписки. Йому було відомо про те, що ОСОБА_6 виплатив ОСОБА_3 не всю суму грошей, та остання запропонувала потерпілому доплатити 5000 доларів США на що останній відмовився, у зв`язку із чим вона продала дане приміщення іншим людям. Зазначив, що він запитував у ОСОБА_3 чи повернула вона гроші ОСОБА_6 , на що вона йому показала чек про переказ грошових коштів, однак на яку суму він не пам`ятає.

Також, судом були безпосередньо досліджені наступні письмові докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме:

-договір про поділ нерухомого майна від 22.01.2014 року який було укладено між директором ТОВ «Силует» ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , відповідно до якого між останніми було поділене нежитлове приміщення, яке знаходиться у Дніпропетровській області, м. Новомосковськ, пл. Леніна 16, загальною площею 68,4 кв.м., а саме: ТОВ «Силует» передається у приватну власність 17,5 кв. м. приміщення, ОСОБА_10 50,9 кв.м. (т. 1 а.п. 125-127);
-рахунок № 1 від 29.01.2010 року про отримання ТОВ «Силует» в особі ОСОБА_3 авансу за придбання приміщення площею 20 кв.м. в сумі 4000 доларів США (т. 1 а.п. 128);
-накладна від 04.03.2010 року про отримання ТОВ «Силует» в особі ОСОБА_3 оплати в сумі 8800 гривень (т. 1 а.п. 129);
-розписка ОСОБА_3 директора ТОВ «Силует» про отримання доплати від ОСОБА_6 15.06.2010 року в сумі 1000 доларів США в присутності свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; 27.07.2010 року 39400 гривень; 29.07.2010 року 7880 гривень; 05.08.2010 року 7880 гривень; 10.11.2010 року 300 доларів США, 50 доларів США, 400 гривень; 23.01.2011 року 1000 гривень; 30.11.2011 року в присутності ОСОБА_23 , ОСОБА_24 оплата за документи по проекту технагляд в сумі 500 гривень; підрядник 600 гривень; авторський нагляд 750 гривень; оформлення документів ГАЗК 2000 гривень (т. 1 а.п. 130);
-розписка ОСОБА_3 про отримання залишку боргу від ОСОБА_6 в сумі 400 доларів США, із зазначенням про сплату всієї суми за продаж приміщення площею 20 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов`язанням надання документів на оформлення договору купівлі-продажу після їх виготовлення (т. 1 а.п. 131);
-розписка ОСОБА_3 від 29.01.2010 року про те, що ТОВ «Силует» в особі директора ОСОБА_3 продає 20 кв.м. приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , для відкриття магазину ОСОБА_25 в особі ОСОБА_6 29.01.2010 року прийнятий авансовий платіж директором ТОВ «Силует» в сумі 32000 гривень (4000 доларів США) (т. 1 а.п. 132);
-розписка ОСОБА_3 від 04.01.2014 року про те, що документи для продажу виділеної частини приміщення площею 17,5 кв.м. будуть виготовлені до 15.01.2014 року (т. 1 а.п. 133);
-розписка ОСОБА_9 про передачу ОСОБА_20 грошей за оплату оцінки приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в сумі 2150 гривень та про проведення доплати 08.04.2014 року в сумі 1000 гривень (т. 1 а.п. 134);
-висновок експерта № 1258-15 від 30.01.2015 року відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Директор» рахунку №1 від 29.01.2010 року виконаний самою ОСОБА_3 ; літерні та цифрові рукописні записи, якими заповнені графи рахунку №1 від 29.01.2010 року виконані самою ОСОБА_3 ; рукописні записи « ОСОБА_26 4.03 10 ООО «Силуэт» доплата 8800 грн Восемь тысяч восемьсот грн.00 коп. 8800,00 8800,0» в накладній б/н від 04.03.2010 року виконані ОСОБА_3 , рукописні записи «Всего расчет $ 5100 остаток $ 4900» в накладній б/н від 04.03.2010 року виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою; літерні та цифрові рукописні записи, якими виконаний текст розписки від 04.01.2014 року виконані ОСОБА_3 ; підпис від імені ОСОБА_3 під текстом розписки від 04.01.2014 року виконаний ОСОБА_3 ; літерні та цифрові рукописні записи, якими виконаний текст розписки від 30.05.2013 року виконані ОСОБА_3 ; рукописні записи « ОСОБА_27 ОСОБА_28 ОСОБА_29 50$+400 гривен» - виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою, літерні та цифрові рукописні записи, якими виконаний текст розписки від 15.06.2010 року виконані ОСОБА_3 ; підпис від імені ОСОБА_3 , що розташований поряд з прізвищем « ОСОБА_30 » в розписці від 15.06.2010 року виконаний ОСОБА_3 ; літерні та цифрові рукописні записи, якими виконаний текст розписки від 29.01.2010 року виконані ОСОБА_3 ; підпис від імені ОСОБА_3 , що розташований під текстом розписки від 29.01.2010 року виконаний ОСОБА_3 ; літерні та цифрові рукописні записи, якими виконаний текст розписки від 08.04.2014 року виконані ОСОБА_9 ; підписи від імені ОСОБА_9 , що розташовані під текстом розписки від 08.04.2014 року виконані ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 135-154);
-звіт в стислій формі № НВ140408-005 про оцінку майна, де дата оцінки зазначена 08.04.2014 року, дата завершення складання звіту 23.04.2014 року, та оціночна вартість об`єкту оцінки, загальною площею 17,5 кв.м. для цілей оподаткування складає, без ПДВ 123967 гривень (т. 1 а.п. 155-170);
-відповідь КП «Новомосковське МБТІ «ДОР» від 20.03.2015 року про те, що в період з 2010 року по теперішній час ОСОБА_3 двічі зверталася до КП «Новомосковське МБТІ «ДОР» з метою виготовлення технічною документації на приміщення, розташоване за адресою: м. Новомосковськ, пл. Леніна 16, а саме: із замовленням № 212 від 15.12.2010 року, згідно якого виготовлена технічна документація станом на 15.12.2010 року, загальна площа приміщення 69,6 кв.м.; із замовленням № 46 від 18.09.2013 року, згідно якого виготовлена технічна документація станом на 18.03.2013 року, загальна площа приміщення 68,4 кв.м. (т. 1 а.п. 171);
-відповідь Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про те, що ОСОБА_3 отримала дозвільний документ ДП 65 від 11.01.2013 року декларація про початок будівельних робіт (реконструкція приміщення фотоательє під фотостудію «Силует», Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Леніна 16), та дозвільний документ ДП 36 від 03.09.2013 року декларація про готовність об`єкта до експлуатації (т. 1 а.п. 172);
-розпорядження ПАТ КБ «ПриватБанк» № 25/0.DNAW від 29.01.2010 року про встановлення курсів купівлі-продажу іноземної валюти за гривню, відповідно до якого Американський долар: купівля 8.0500000, продаж 8.1100000; курс НБУ станом на 29.01.2010 року: за 1.0 Долар США 8.0012 (т. 1 а.п. 173);
-розпорядження ПАТ КБ «ПриватБанк» № 59/0.DNAW від 04.03.2010 року про встановлення курсів купівлі-продажу іноземної валюти за гривню, відповідно до якого Американський долар: купівля 7.9500000, продаж 8.0100000; курс НБУ станом на 04.03.2010 року: за 1.0 Долар США 7.984 (т. 1 а.п. 174);
-розпорядження ПАТ КБ «ПриватБанк» № 161/0.DNAW від 15.06.2010 року про встановлення курсів купівлі-продажу іноземної валюти за гривню, відповідно до якого Американський долар: купівля 7.9000000, продаж 7.9400000; курс НБУ станом на 15.06.2010 року: за 1.0 Долар США 7.9149 (т. 1 а.п. 175);
-розпорядження ПАТ КБ «ПриватБанк» № 308/0.DNAW від 10.11.2010 року про встановлення курсів купівлі-продажу іноземної валюти за гривню, відповідно до якого Американський долар: купівля 7.9550000, продаж 7,9850000; курс НБУ станом на 10.11.2010 року: за 1.0 Долар США 7.9107 (т. 1 а.п. 176);
-розпорядження ПАТ КБ «ПриватБанк» № 150/0.DNAW від 30.05.2013 року про встановлення курсів купівлі-продажу іноземної валюти за гривню, відповідно до якого Американський долар: купівля 8,1250000, продаж 8,1650000; курс НБУ станом на 30.05.2013 року: за 1.0 Долар США 7,99999 (т. 1 а.п. 177);
-договір купівлі-продажу від 26.12.2013 року відповідно до якого ТОВ «Силует» в особі ОСОБА_3 продала ОСОБА_10 68,4 кв.м. приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за 148498 гривень (т. 1 а.п. 178-179);
-договір купівлі-продажу від 30.04.2014 року відповідно до якого ТОВ «Силует» в особі директора ОСОБА_3 продала ОСОБА_7 нежитлове приміщення, загальною площею 17,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за 61600 гривень (т. 1 а.п. 180-181).

А також безпосередньо дослідженні в судовому засіданні письмові докази, надані стороною захисту, а саме:
-свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер: 11663153 від 28.10.2013 року відповідно до якого власником об`єкту нерухомості фотостудія «Силует», загальною площею 68,4 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Леніна 16 є ТОВ Підприємство «Силует» (т. 2 а.п. 164);
-заява директора ТОВ Підприємство «Силует» ОСОБА_3 про дозвіл на внутрішні перебудови приміщення фотоательє (т. 2 а.п. 165);
-договір № 225 від 04.03.2010 року відповідно до якого ТОВ підприємство «Силует» в особі директора ОСОБА_3 доручає КП «Виробниче бюро відділу містобудування та архітектури Новомосковської міської ради» оформлення документації на проектування реконструкції приміщення фотоательє під фотостудію «Силует» за адресою: пл. Леніна 16, м. Новомосковськ (т. 2 а.п. 166);
-акт здачі-прийомки виконаних робіт по договору № 225 від 04.03.2010 року про те, що КП «Виробниче бюро відділу містобудування та архітектури Новомосковської міської ради» в повному обсязі і у встановлений термін виконав, а ТОВ підприємство «Силует» в особі директора ОСОБА_3 прийняв та оплатив роботу, передбачену цим договором (т. 2 а.п. 166 оборот);
-рахунок № 225 від 04.03.2010 року КП «Виробниче бюро відділу містобудування та архітектури Новомосковської міської ради» за оформлення документації на проектування реконструкції приміщення фотоательє під фотостудію «Силует» за адресою: пл. Леніна 16, м. Новомосковськ (т. 2 а.п. 167);
-рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 144 від 17.03.2010 року про надання дозволу ТОВ підприємству «Силует» проектування реконструкції приміщення фотоательє під фотостудію «Силует» за адресою: пл. Леніна 16 (т. 2 а.п. 168);
-ліцензія ТОВ «Укрінвестпроект» серія АВ № 305853 від 12.03.2007 року (т. 2 а.п. 169);
-робочий проект реконструкції приміщення фотоательє під фотостудію «Силует» за адресою: пл. Леніна 16 (т. 2 а.п. 170-175);
-лист Новомосковської міської санітарно-епідеміологічної станції від 08.06.2010 року про те, що Держсаннагляд м. Новомосковська не заперечує проти проектування реконструкції приміщення фотоательє «Силует» за адресою: м. Новомосковськ, пл. Леніна 16, під фотостудію, згідно схеми розміщення проектуємого об`єкту, виданого відділом містобудування та архітектури міськвиконкому, за умови дотримання діючих Державних Норм і Правил (т. 2 а.п. 176);
-договір № 992 про подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації (т. 2 а.п. 177-178);
-робочий проект № ПС-101124 автоматичної пожарної сигналізації приміщення фотостудії «Силует» (т. 2 а.п. 179-188);
-договір № 331 від 01.11.2010 року між КП «Виробниче бюро відділу містобудування та архітектури Новомосковської міської ради» та ТОВ підприємство «Силует» в особі директора ОСОБА_3 про виконання робіт по організації розгляду та погодження у відділі містобудування та архітектури міськвиконкому проектної документації на реконструкцію приміщення фотоательє під фотостудію по пл. Леніна 16, підготовка та візування проекту рішення міськвиконкому, архівні роботи (т. 2 а.п. 189);
-акт здачі-прийомки виконаних робіт по договору № 331 від 01.11.2010 року про те, що КП «Виробниче бюро відділу містобудування та архітектури Новомосковської міської ради» в повному обсязі і у встановлений термін виконав, а ТОВ підприємство «Силует» в особі директора ОСОБА_3 прийняв та оплатив роботу, передбачену цим договором (т. 2 а.п. 189 оборот);
-договір підряду від 12.11.2010 року між ТОВ підприємство «Силует» в особі директора ОСОБА_3 та ТОВ «Гестор» в особі директора ОСОБА_31 про виконання капітального ремонту приміщення, розташованого за адресою: пл. Леніна 16, м. Новомосковськ під фотостудію до 31.12.2010 року (т. 2 а.п. 190);
-декларація про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція приміщення фотоательє під фотостудію «Силует» (т. 2 а.п. 191-194);
-висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 2/1-24-226 від 17.08.2011 року відповідно до якого робочий проект «Реконструкція приміщень фотоательє під фотостудію «Силует» за адресою: пл. Леніна 16, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область» відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і може бути погодженим (затвердженим) (т. 2 а.п. 195);
-рахунок-фактура № 034 П-11 від 07.07.2011 року оплата за авторський нагляд у сумі 750 гривень (т. 2 а.п. 197);
-акт приймання-здачі виконаних робіт № 105685 згідно рахунку № 105685 від 18.08.2011 року (т. 2 а.п. 198);
-декларація про готовність об`єкта до експлуатації - «Реконструкція приміщення фотоательє під фотостудію «Силует» за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Леніна 16 (т. 2 а.п. 199-205);
-довіреність № 1 від 16.08.2013 року видана ТОВ підприємство «Силует» ОСОБА_9 на отримання декларації про завершення виконання будівельних робіт ТОВ підприємства «Силует» (т. 2 а.п. 206);
-заява ОСОБА_3 від 13.09.2013 року на ім`я В.о. міського голови ОСОБА_32 про готовність об`єкта до експлуатації: реконструкція приміщення фотоательє під фотостудію «Силует» за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.п. 207);
- заява ОСОБА_3 від 09.09.2013 року на ім`я В.о. міського голови ОСОБА_32 щодо отримання декларації про готовність готовність об`єкта до експлуатації: реконструкція приміщення фотоательє під фотостудію «Силует» за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.п. 208);
-рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу на ім`я ОСОБА_6 , яке отримане за довіреністю 04.04.2014 року (т. 2 а.п. 209);
-лист-пропозиція ОСОБА_3 ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 210);
-лист ОСОБА_3 ОСОБА_6 про необхідність укладення договору купівлі-продажу нерухомості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.п. 211);
-квитанція про переказ грошових коштів ОСОБА_6 в сумі 1000 гривень (т. 2 а.п. 212);
-поштовий переказ на суму 1000 гривень, в якому адресатом зазначений ОСОБА_6 , відправником ОСОБА_3 (т. 2 а.п. 213);
-рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ТОВ «Силует» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов`язання вчинити певні дії (т. 2 а.п. 215-218)
-ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.02.2015 року якою рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.01.2015 року залишено без змін (т. 2 а.п. 219-221);
-ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 року про накладення арешту на нежитлове приміщення площею 17,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташованого на 1 поверсі 5 поверхового будинку (т. 2 а.п. 222);
-рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2015 року яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ТОВ «Сілует» про визнання дійсним договору про наміри купівлі-продажу нежитлового приміщення (т. 2 а.п. 223-225);
-ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2015 року про виправлення описки у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2015 року (т. 2 а.п. 226).

Суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії від 6 грудня 1988 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

За змістом диспозиції ст. 190 КК України шахрайство полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою. При цьому суб`єктивна сторона шахрайства передбачає наявність прямого умислу.

В судовому засіданні було встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 усно домовився із ОСОБА_3 про купівлю у останньої нежитлового приміщення площею 17,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за яке заплатив останній 116098,44 копійки. Однак, ОСОБА_3 , отримавши від нього гроші, приміщення йому так і не продала, лише обіцяла як найшвидше виготовити документи, необхідні для укладення договору-купівлі продажу. При цьому, потерпілий неодноразово в суді стверджував, що ОСОБА_3 , використовуючи його довіру до неї, незаконно заволоділа його грошовими коштами, а приміщення продала іншим особам.

Між тим, а ні з обвинувального акту, ані з досліджених судом доказів та показань свідків, потерпілого, не вбачається в чому ж саме полягав умисний характер дій ОСОБА_3 , направлених на заволодіння майном потерпілого шляхом шахрайства, враховуючи зміст вказаних домовленостей між ними.
Про те, що ОСОБА_3 намагалася виконувати зобов`язання, які були обумовлені між нею та ОСОБА_6 , свідчить те, що ОСОБА_3 займалася оформленням документів на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та все ж таки виготовила їх (т. 2 а.п. 164-208), та в подальшому повідомила ОСОБА_6 про необхідність укладення договору купівлі-продажу із зазначенням того, що всі необхідні для цього документи вона має (т. 2 а.п. 210), однак договір так і не був укладений.
Крім того, суд вважає, що написання ОСОБА_3 розписок та, в подальшому, переведення грошових коштів на ім`я ОСОБА_6 , також свідчить про відсутність у неї умислу на вчинення шахрайських дій та спростовують твердження сторони обвинувачення, що після отримання грошових коштів остання мала на меті їх привласнити, не виконуючи зобов`язання, ще й зловживаючи довірою потерпілого, але при цьому, прокурором взагалі не було зазначено, в чому полягало зловживання довірою.
Суд вважає, що у даній ситуації умисел обвинуваченої на заволодіння майном лишається лише припущенням сторони обвинувачення.
При цьому, ОСОБА_3 ніколи не переховувалася, не уникала зустрічі з потерпілим, мала з ним постійний зв`язок, та ОСОБА_6 з грудня 2010 року по 2014 рік використовував приміщення, розташоване за адресою: пл. Леніна 16, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, під розміщення свого продуктового магазину «Добриня», тобто використовував приміщення ТОВ «Силует» для здійснення своєї підприємницької діяльності, отримував прибуток.

Разом з тим, ч. 2 ст. 190 КК України передбачено відповідальність за шахрайство, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.
Добровільність передання майна при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом. Способами вчинення шахрайства є обман або зловживання довірою.
Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридично значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством.
Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях (підміна предмета, його фальсифікація тощо), у т. ч. конклюдентних.
Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, соціального статусу винного чи інших осіб тощо. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати отримання кредиту, попередньої оплати за товари чи виконання робіт (авансу), укладення договору позики, укладення договору прокату тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати відповідну роботу, повернути борг чи отримані у користування речі. Отримання майна під умовою виконання якого-небудь зобов`язання може кваліфікуватися як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала мету його присвоїти, а зобов`язання - не виконувати.
Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.
Варто зауважити, що право знати та розуміти, в чому особа підозрюється (обвинувачується), є одним із складових елементів визначеного в статті 6 Конвенції права на справедливий суд. Так, стаття 6 § 3 a) вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти «обвинувачення» зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну та фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (Kamasinski (Камазінскі) проти Австрії, § 79; Pelissier і Sassi (Пеліс`є і Сассі) проти Франції [ВП], § 51). Стаття 6 § 3 a) Конвенції визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього та на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 59; Penev (Пенєв) проти Болгарії, §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинувачення, та він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію та не повідомляючи про це сторону захисту (Mattoccia (Маточча) проти Італії, § 65).
Проте стороною обвинувачення у порушення вимог ст. 91 КПК України, яка зобов`язує сторону обвинувачення не тільки встановлювати, але і доказувати подію кримінального правопорушення (зокрема, спосіб вчинення кримінального правопорушення) взагалі не з`ясовано, яким саме способом було вчинено шахрайство ОСОБА_3 , оскільки відповідно до обвинувального акту, остання скоїла шахрайство одночасно шляхом обману та зловживання довірою, що унеможливлює здійснення обвинуваченим ефективного захисту.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Хоча між сторонами договір купівлі-продажу так і не був укладений в належній формі, проте фактично, між ТОВ «Силует» та ФОП « ОСОБА_8 » з 29.01.2010 року існували договірні відносини щодо майбутнього укладення договору купівлі-продажу приміщення, був погоджений предмет договору, ціна, розмір авансу.
Разом з тим, необхідно також зазначити, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу приміщення не відбулося саме через те, що ОСОБА_6 не з`явився до нотаріуса.
Крім того, відносини щодо виконання, невиконання та неналежного виконання договорів, сплати авансових платежів в рахунок оплати за майбутнім договором, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, які містять норми, що передбачають відповідальність за неналежне виконання зобов`язання.
Тобто, в даному випадку між ТОВ «Силует» в особі директора ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини з приводу виконання/невиконання зобов`язань, що підтверджується неодноразовим зверненням потерпілого ОСОБА_6 до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Господарського суду Дніпропетровської області з позовними заявами.
Також, той факт, що ОСОБА_6 вважав та вважає відносини, які склалися між ним та ОСОБА_3 цивільно-правовими, підтверджується ще й його цивільним позовом в даному кримінальному провадженні, в якому він просить, керуючись ст. 625 ЦК України стягнути з ОСОБА_3 , крім суми основного боргу, ще 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання.
У даному випадку необхідно зазначити, що ст. 625 ЦК України застосовується виключно до боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, та не може бути застосована при визначені розміру шкоди, заподіяної злочином.
Таким чином, не можна застосовувати до відносин, які склалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 норми, визначені Кримінальним кодексом України тільки через те, що останніми в результаті їхніх домовленостей не було укладено нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини приміщення та за ОСОБА_6 не було зареєстроване право власності на цей об`єкт.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що, оскільки виконання домовленостей між сторонами в повному чи неповному обсязі не створює правовідносин, що регулюються кримінальним законом, то між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 наявні цивільно-правові відносини.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення та стороною захисту, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки сторона обвинувачення не довела наявності в діях останньої прямого умислу на вчинення нею шахрайства, а отже й не було доведено наявності складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно із ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

У даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення із ОСОБА_3 матеріальних збитків у сумі 206900 гривень основної заборгованості та 3% річних у розмірі 2584,83 гривень, грошових коштів, витрачених на ремонт приміщення у розмірі 61000 гривень, моральну шкоду у розмірі 150000 гривень.

У зв`язку з виправданням ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та виправдати її, у зв`язку з недоведеністю того, що в її діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення із ОСОБА_3 матеріальних збитків у сумі 206900 гривень основної заборгованості та 3% річних у розмірі 2584,83 гривень, грошових коштів, витрачених на ремонт приміщення у розмірі 61000 гривень, моральну шкоду у розмірі 150000 гривень залишити без розгляду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1