Справа № 482/1343/16-к
Номер провадження 1-кп/482/11/2018
У Х В А Л А
17 грудня 2018 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження №0000413 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартунашем Хапларського району, Азербайджан, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, працюючого водієм ТОВ «Шарк-2», не судимого, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Новоодеського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, не визнав. Під час допиту його у судовому засіданні, не заперечуючи факт перебування ним в стані алкогольного сп`яніння, штовханини з потерпілим ОСОБА_7 влітку 2016 року, ймовірного завдання ним потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок цього, а також і у зв`язку із тим, що потерпілий вдарився о дверцята автомобіля, стверджував суду про те, що потерпілий, який не представився, був у цивільному одязі, є працівником правоохоронного органу йому відомо не було, а тому умислу на спричинення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу він не мав та вважав, що захищається від нападників. Про те, що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу зрозумів лише після того, як приїхав наряд міліції.

17.12.2018 р. до суду надійшло клопотання прокурора про розгляд судом угоди про визнання винуватості, укладеної 17.12.2018 р. з дозволу та згоди потерпілого ОСОБА_7 між прокурором Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , який приймав участь в розгляді кримінального провадження судом, та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю його захисника адвоката ОСОБА_4 .

В угоді вказано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю та беззаперечно під час судового розгляду визнав свою винуватість в тому що, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, навпроти будинку № 22 по вул. Сапроненка у м. Нова Одеса Миколаївської області, скоїв злочин проти авторитету органів державної влади, умисно заподіявши працівникові правоохоронного органу ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Так, за змістом вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_3 визнає себе винним в тому, що 29.05.2016 р. близько 11 год 45 хв, він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився разом з ОСОБА_9 у салоні автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , навпроти будинку №22 по вул. Сапроненка у м. Нова Одеса Миколаївської області. В цей час за вказаною адресою на виконання покладених завдань прибули працівники поліції та підійшовши до автомобіля марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , представились працівниками поліції. На пропозицію працівників поліції до водія ОСОБА_9 надати документи, що посвідчують його особу, пасажир ОСОБА_3 почав висловлюватися на адресу працівників поліції нецензурними словами. Незважаючи на вимогу поліцейського водія ОСОБА_7 припинити зазначені дії, ОСОБА_3 , проявляючи неповагу до працівника поліції, перебуваючи в салоні автомобіля умисно наніс ОСОБА_7 один удар дверима автомобіля по правій нозі, а потім вийшов з автомобіля та наніс правою рукою удар в область лівого вуха та аналогічний удар лівою рукою в область тулуба ОСОБА_7 .

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_3 працівникові правоохоронного органу ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден та крововиливів в області тулубу та кінцівок, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, чим вчинено злочин, передбачений ч.2 ст. 345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно з угодою, за умовами якої сторони домовились про визначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, а також узгодили, що на підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_3 підлягає звільненню від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України. Під час визначення покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, дані про особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно та обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Прокурор вважав, що угода підлягає затвердженню судом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , підтвердивши факт укладення ним угоди про визнання винуватості з прокурором за участю свого захисника, вказавши на те, що вину свою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, він визнає, стверджував суду, що обставин вчинення ним злочину він вже не пам`ятає, проте визнає себе винуватим в тому, що між ним та потерпілим ОСОБА_7 у 2016 році відбулася конфліктна ситуація, в ході якої останній отримав тілесні ушкодження.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 вважав угоду такою, що підлягає затвердженню судом, вказавши на те, що обвинувачений вину свою у вчиненні злочину визнає, проте за сплином часу надати покази щодо обставин його вчинення не в змозі.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши думку сторін угоди, пояснення обвинуваченого, наданого ним суду, суд приходить до висновку, що угода затвердженню не підлягає.

Так, згідно з правилами ст.ст. 469, 474 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. При цьому перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, в тому числі і характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим. Суд, окрім іншого, зобов`язаний переконатися в судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України.

Ст. 470 КПК України визначено серед іншого обов`язок прокурора при вирішенні питання щодо укладення угоди про визнання винуватості врахувати і ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб.

Згідно з поясненнями, які надавалися обвинуваченим ОСОБА_3 суду в судовому засіданні, він себе винуватим у пред`явленному обвинуваченні не визнав, не заперечуючи факт перебування ним в стані алкогольного сп`яніння, штовханини з потерпілим ОСОБА_7 влітку 2016 року, ймовірного завдання ним потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок цього, а також і у зв`язку із тим, що потерпілий вдарився о дверцята автомобіля, , стверджував суду про те, що потерпілий, який не представився, був у цивільному одязі, є працівником правоохоронного органу йому відомо не було, а тому умислу на спричинення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу він не мав та вважав, що захищається від нападників. Про те, що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу зрозумів лише після того, як приїхав наряд міліції.

В судовому засіданні під час вирішення судом питання щодо затвердження угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_3 , вказавши на те, що він визнає себе винуватим у вчиненні злочину за викладених в угоді та обвинувальному акті обставин, про події, викладені в обвинувальному акті пояснень не надав, вказавши, що обставин, які мали місце він не пам`ятає.

Пояснення, які ним були надані під час його допиту в судовому засіданні не доповнив та нових не надав.

З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що обвинувачений ОСОБА_3 , який вини своєї у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 245 КК України за викладених у обвинувальному акті обставин в ході судового розгляду справи не визнавав, наявність умислу на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу заперечував, вказавши про те, що подій, викладених у обвинувальному акті він не пам`ятає, не може вважатись таким, що беззаперечно визнає себе винуватим у вчиненні злочину за викладених у обвинувальному акті обставин. Таким чином, відсутні і обставини для затвердження угоди про визнання винуватості судом, оскільки обставини, викладені в угоді щодо повного та беззаперечного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, а також його щирого каяття з приводу скоєного, що було враховано також і при визначенні міри покарання сторонами, відсутнє, а відтак, умови угоди, вирок за результатами розгляду якої обмежений в можливостях підстав щодо його оскарження, вимогам кримінального процесуального кодексу України не відповідають.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє з цих підстав у затвердженні угоди.

Керуючись ст.ст370, 372, 470, 472, 474 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, укладеної 17 грудня 2018 року за згодою потерпілого ОСОБА_7 між прокурором Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , який приймав участь в розгляді кримінального провадження судом, та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю його захисника адвоката ОСОБА_4 .

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_10