Ухвала
іменем України

21 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 589/2882/17
провадження № 51-4039км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 17 жовтня 2017 року відмовив у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування Закону України від 8 квітня 2014 року № 1185-VII «Про амністію у 2014 році» (далі Закон № 1185-VII) відносно ОСОБА_7 .

Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 28 грудня 2017 року зазначену ухвалу місцевого суду залишив без зміни, а апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що суд безпідставно не застосував до ОСОБА_7 положення ст. 6 Закону № 1185-VII та не скоротив наполовину невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 лютого 2016 року.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 підтримала доводи касаційної скарги та просила змінити судові рішення і індивідуально застосувати до ОСОБА_7 положення Закону № 1185-VII.

Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги і просила залишити судові рішення без зміни.

Мотиви Суду

Перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі сторони захисту, Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Наведені положення Основного Закону не гарантують права на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення. Такі гарантії закріплено у п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, згідно з яким однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічно у ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ст. 539 КПК при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, передбачено тільки апеляційний порядок оскарження судових рішень. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 424 цього Кодексу, касаційному оскарженню підлягають лише ті рішення, що перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваних судових рішень, вони стосуються питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлені відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК.

Частиною 6 ст. 539 КПК встановлено, що за наслідками розгляду клопотання суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку, однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.

Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які зазначено в ч. 2 ст. 424 КПК, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз зазначених норм КПК вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів та які постановлено в порядку виконання вироків, касаційному оскарженню не підлягають.

Така законодавча позиція узгоджується з основними положеннями практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що встановлення на нормативному рівні відповідних процесуальних фільтрів для касаційного перегляду, наприклад, визначення судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку (пункт 22 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункти 8099 рішення ЄСПЛ від 5 квітня 2018 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), заява № 40160/12).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (пункт 44 рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини», заява № 42527/98; пункт 98 рішення від 10 травня 2001 року у справі «T.P. and K.M. проти Сполученого Королівства», заява № 28945/95, та інші).

Водночас ЄСПЛ роз`яснив, що процедури, які стосуються виконання вироків, у тому числі застосування амністії, не підпадають під дію ст. 6 Конвенції в її кримінальному аспекті розгляду, оскільки рішення з питань застосування, яке набрало законної сили, не зачіпає «спору ... про цивільні права і обов`язки» та не має відношення до «пред`явлення кримінального обвинувачення» у значенні ст. 6 Конвенції (рішення від 13 травня 2003 року у справі «Монкорне де Комон проти Франції», заява № 59290/00).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року № 13-38кс18 висловила правовий висновок згідно якого відповідно до положень п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України в редакції Закону № 1401-VIII право особи на касаційне оскарження судового рішення в кримінальному провадженні має обмежений характер та реалізується виключно у випадках, передбачених КПК. Судові рішення щодо застосування амністії, постановлені на стадії виконання вироку, не можуть бути оскаржені в касаційному порядку, оскільки у КПК не передбачено права особи на їх касаційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 повною мірою скористався своїм правом на оскарження судових рішень, ухвалених за результатом розгляду клопотання його захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування амністії.

Оскільки оскаржувані в касаційній скарзі захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ухвали Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2017 року та Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2017 року, не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції то кримінальне провадження з перегляду зазначених судових рішень щодо ОСОБА_7 у касаційному порядку підлягає закриттю.

Керуючись ч. 2 ст. 424 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційне провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2017 року закрити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3