ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/812/18 Справа № 214/4497/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року відносно ОСОБА_10 по кримінальному провадженню № 0000022 та № 0002351,-

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 06 серпня 2012 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст. 186 ч. 2 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком від 03.10.2008 року, до відбуття покарання остаточно призначено 4 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнився 11 квітня 2016 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання:
- за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч.1 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати із дня приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_10 задоволено повністю.
Вирішено питання стосовно процесуальних витрат та речових доказів.

Вказаним вироком І ОСОБА_13 визнано винуватим за те, що він, повторно, приблизно о 01.00 годин 04 січня 2017 року, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , де мешкають ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , скориставшись тим, що ОСОБА_16 заснув, а ОСОБА_15 вдома відсутня, таємно викрав майно, належне потерпілим, після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_17 майнову шкоду на загальну суму 7 961,95 грн., а потерпілій ОСОБА_15 , - на загальну суму 2211,05 грн.

Приблизно о 09.00 годин 09 січня 2017 року ОСОБА_10 , діючи повторно, прибув до квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_3 , та пошкодивши раму та замок вхідних дверей вказаної квартири, проник всередину, звідки таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_18 . Після цього з місця вчинення злочину він зник, спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 5 631,32 грн.
Крім цього, приблизно о 09.10 годин 10 березня 2017 року, ОСОБА_10 , діючи повторно, знаходячись в приміщенні магазину «Єва-65» (ТОВ «РУШ»), розташованого за адресою вул. Володимира Великого, 22 в м. Кривий Ріг, намагався таємно викрасти упаковку чоловічої туалетної води «Bulgari AQUA», вартістю 590 грн., заховавши її в праву кишеню своєї куртки. Однак за касовою зоною обвинувачений був зупинений працівниками магазину і таким чином, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Умисними діями ОСОБА_10 ТОВ «РУШ» могло бути заподіяно майнову шкоду на суму 590 грн.
Крім того, приблизно о 11:00 годині 20.09.2017 року, ОСОБА_10 , перебуваючи на площі О. Поля у м. Кривому Розі у невстановленої досудовим слідством особи придбав за 130 грн. медичний шприц з опієм, для особистого вживання без мети збуту, який поклав собі до лівої кишені спортивних штанів.
Також, цього дня, близько 11.55 годин, ОСОБА_10 , після того, як його зупинили працівники поліції, він самостійно дістав з кишені штанів, та надав для огляду медичний шприц з рідиною коричневого кольору масою 0,8120 г., яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, який віднесено до особливо-небезпечних наркотичних засобів, та обіг якого заборонено. Маса вказаного засобу, в перерахунку на суху речовину, складає 0,0059 г.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок змінити, в частині суми витрат на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що суд, в порушення ч.2 ст. 124 КК України, у мотивувальній та резолютивній частині вироку не зазначив про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 витрат за проведення судових експертиз, а саме: № 1/8.6/3580 від 12.10.2017 року у сумі 989 гривень 60 копійок; № 30/4.6-237 від 10.02.2017 року у сумі 1320 гривень 60 копійок; № 37/12.1/45 від 02.03.2017 року у сумі 1407 гривень 36 копійок; № 30/4.6-146 від 24.01.2017 року у сумі 880 гривень 40 копійок; №37/12.1-184 від 26.04.2017 року у сумі 790 гривень 96 копійок, а всього у загальній сумі 5388 гривень 92 копійки.

- захисник просить вирок змінити шляхом застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, та звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання, з іспитовим строком на 1 рік.
Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 не врахував у повному обсязі стан здоров`я останнього, який хворіє на тяжку хворобу та йому важко ходити, знаходиться на стаціонарному лікуванні, та що спричинену потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоду,він відшкодував в повному обсязі.
Заслухавши суддюдоповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення та просив задовольнити їх в повному обсязі, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував; думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та просили їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані, але не в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочинів при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України, вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці в сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегія суддів виходить із наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Також слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно злочини, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який визнав свою вину у скоєнні злочинів в повному обсязі, за місцем мешкання характеризується посередньо. Суд також врахував, що ОСОБА_10 , раніше неодноразово судимий за корисні злочини, не працює, збитки потерпілим не відшкодував, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з серпня 2016 року перебуває під диспансерним наглядом у лікаря-нарколога.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання останнього, - судом не встановлено.

При призначенні покарання судом першої інстанції також враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, за які був засуджений та має непогашені судимості, а звільнившись з місць позбавлення волі в квітні 2016 року, він вже в січні 2017 року вчинив новий умисний злочин, не має постійного джерела доходу. Викрадені речі обвинуваченим було продано, а частина речей, викрадених у ОСОБА_19 та ОСОБА_15 повернуто потерпілим працівниками поліції. Тому суд обгрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_20 покарання саме у виді позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Обговорюючи доводи захисту про можливість застосування до ОСОБА_10 вимог ст. 75 КК України, звертається увага на те, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Твердження сторони захисту про те, що на даний час потерпілий ОСОБА_19 не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру, а також наявність у останнього тяжкого захворювання лівої нижньої кінцівки, не можуть бути підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 вимог ст. 75 КК України, оскільки він скоїв низку крадіжок, потерпілим не відшкодував збитки.

Що стосується доводів прокурора про необхідність стягнення з обвинуваченого затрат, у зв`язку з проведенням експертиз, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Як вбачається з мотивувальної та резолютивної частини вироку, суд вказав про стягнення з обвинуваченого на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи № 1/8.6/3580 від 12.10.2017 року у сумі 989 гривень 60 копійок. Однак суд першої інстанції не зазначив у вироку про стягнення витрат за проведення інших судових експертиз, які проведені у кримінальному провадженні № 0000022, та які документально підтверджені, та про які зазначені відомості в обвинувальному акті.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшенню цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню, вирок у вказаній частині, - зміні.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_11 , - задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року відносно ОСОБА_20 , в частині стягнення судових витрат, - змінити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_20 на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз: № 1/8.6/3580 від 12.10.2017 року у сумі 989 гривень 60 копійок; № 30/4.6-237 від 10.02.2017 року у сумі 1320 гривень 60 копійок; № 37/12.1/45 від 02.03.2017 року у сумі 1407 гривень 36 копійок; № 30/4.6-146 від 24.01.2017 року у сумі 880 гривень 40 копійок; №37/12.1-184 від 26.04.2017 року у сумі 790 гривень 96 копійок, а всього у загальній сумі 5388 гривень 92 копійки.
Віншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4