ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7580/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/318/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
cуддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
законного представника
потерпілого: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 0000859 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2019 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чайківка, Родомишльського району, Житомирської області, громадянинаУкраїни, зареєстрованого та приживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Херсонськогоміського суду Херсонської областівід 18 січня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 1 року обмеження волі в кримінально виконавчій установі відкритого типу з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 10 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_12 461,04 грн. матеріальної шкоди.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 14.02.2017 року близько 20.00 год., в м. Херсоні керуючи автомобілем «Geelz MR-7151 А», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по Бериславському шосе, зі сторони вулиці Миру у напрямку вулиці Чорноморської, знаходячись в районі будинку №11, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки яка склалася, порушуючи вимоги п. 1.5, п. 2.3(6), а також п. 18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість, щоб дати дорогу пішоходам і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , які перетинали проїжджу частину дороги Бериславського шосе по визначеному пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля.
Унаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку судово-медичного експерта № 83 від 31.03.2017, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої третини правої стегнової кістки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Також, пішоходу ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку судово-медичного експерта № 84 від 31.03.2017, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому середньої третини правої великогомілкової кістки, струсу головного мозку, саден кінцівок, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , а саме:
- п.1.5- «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків...»;
-п. 2.3. б) - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
-п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок .
Зазначає про те, що як доказ вини обвинуваченого суд визнав протокол огляду дорожньо-транспортної пригоди від 14.02.2017 року та план-схеми до нього, однак, на думку апелянта, цей доказ не доводить вину обвинуваченого, а лише фіксує деякі обставини ДТП, а саме стан покриття дороги, по якій рухався автомобіль та наявність дорожньої розмітки п. 1.3 та 1.5. ПДР.
Вказує на те, що свідчення водія про відсутність на місці ДТП дорожніх знаків 5.35.1 та 5.35.2 та дорожньої розмітки «зебра» знайшли своє підтвердження з огляду на зміст протоколу огляду місця події та плану-схеми до нього. Вважає, що за вказаних умов висновок суду про порушення ОСОБА_7 п. 18.1 ПДР є надуманим і хибним.
Посилається на те, що за вказаних обставин спростовується і обвинувачення ОСОБА_7 в порушенні вимог п. 1.5 та п. 2.3.(б) ПДР, оскільки водій з моменту виникнення небезпеки на шляху його руху, застосував екстрене гальмування транспортного засобу до повної зупинки. Після дорожньо-транспортної пригоди надав допомогу потерпілим та залишався на місці події до приїзду швидкої допомоги та працівників поліції.
Зазначає, що суд, приймаючи свідчення потерпілих та свідків, припустився помилки, так як, з їх пояснень вбачається, що вони повсякденно користувалися пішохідним переходом, тобто були обізнані в його наявності, а водій міг отримати зазначену інформацію лише з дорожніх знаків та розмітки.
Вказує на те, що потерпілі та свідки не визначили точного місця наїзду автомобіля на пішоходів , їх свідчення суперечать протоколу огляду місця ДТП та схемі до нього в цій частині, інших слідчих дій з метою встановлення зазначеного факту на досудовому слідстві не проводилось.
Стверджує, що під час досудового розслідування та судового розгляду не усунуто суперечність між показами свідків та обвинуваченого в частині швидкості руху транспортного засобу.
Вказує, що на стадії досудового розслідування не було проведено експертизу дорожньо-транспортної пригоди на предмет встановлення можливості діями ОСОБА_7 уникнути наїзду на пішоходів.
Зазначає, що оголошені в судовому засіданні докази та покази потерпілих, свідків, обвинуваченого вказують лише на факт ДТП, що не є достатнім для висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу.
Прокурор, представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 , законний представник потерпілого ОСОБА_10 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду.
Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та законний представник ОСОБА_12 були своєчасно сповіщені про час та місце розгляду провадження, що підтверджується поштовими повідомленнями, причини неявки не повідомили, заяви про відкладення судового засідання не подавали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного.
Згідно положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку суду належить дати аналіз усіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності та достатності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Проте суд першої інстанції у повній мірі зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Для встановлення наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК, необхідно встановити три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому (потерпілим) середньої тяжкості тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діяннями і наслідками.
При кваліфікації кримінального діяння за порушення правил безпеки дорожнього руху завжди необхідно визначати причинний зв`язок між порушеннями правил безпеки руху і наслідками, що настали.
Як вбачається, в ході судового розгляду обвинувачений заперечив свою винуватість , вказуючи на те, що ДТП сталася за несприятливих погодних умов, дорожнього знаку пішоходного переходу чи « зебру » він не бачив. Рухався зі швидкістю 50 км/год, та коли побачив силуети пішоходів , почав гальмувати, проте автомобіль занесло, внаслідок чого він не мав можливості уникнути наїзду на пішоходів.
Показання обвинуваченого щодо обставин ДТП суперечать свідченням потерпілих, однак суд не усунув у вироку суперечності у доказах, пославшись на те, що потерпілі та свідки вказували , що ДТП сталася на пішоходному переході, а наявність на цій ділянці пішоходного переходу є загальновідомим фактом.
Не знайшли оцінки суду і письмові докази у провадженні, зокрема протокол огляду місця події від 14.02.2017 року, з якому зазначено про відсутність на місці події дорожніх знаків, а на схемі ДТП також не зазначено про наявність дорожньої розмітки, якою позначено пішохідний перехід чи дорожнього знаку «ПІШОХІДНИЙ ПЕРЕХІД».
Суд не навів переконливих мотивів, чому він прийняв до уваги одні докази та відкинув інші, та не зазначив які саме докази доводять , що ОСОБА_7 порушив вимоги ПДР, зокрема п 18.1 ПДР і що порушення саме цих вимог спричинили ДТП.
Не наведено у вироку мотивів та висновків на спростування твердження обвинуваченого про те, що він не мав технічної можливості уникнути ДТП, і що пішоходи не дотрималися обов`язку не виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху .
Як видно із матеріалів провадження органом досудового розслідування не призначалася та не проводилася судова автотехнічна експертиза, метою якої є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями учасників ДТП і вимогами правил дорожнього руху. З урахуванням результатів експертизи слідство й суд повинні відповісти на основне питання - чи мав місце нещасний випадок або пригода відбулася в результаті неправильних дій учасників дорожнього руху .
Не обговорювалося питання про призначення такої експертизи і судом першої інстанції .
Наведене свідчить про те, що суд не в повній мірі встановив всі обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, чим допустив неповноту судового розгляду, побудував свої висновки на суперечливих доказах, допустивши тим самим невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження , що могло вплинути на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого.
Допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, та такими, що перешкодили суду ухвалити обґрунтоване судове рішення, вирок суду не відповідає положенням ст. 370, 374 КПК України , є немотивованим та необгрунтованим.
Колегія судів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК, п 2, 3, 1 ч 1 ст. 409 КПК України.
Питання про повторне дослідження обставин кримінального провадження та дослідження судом апеляційної інстанції доказів учасниками судового провадження не порушувалося.
При новому розгляді необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, ретельно перевірити докази у провадженні з точки зору їх належності, допустимості та достатності , перевірити доводи сторін кримінального провадження, та ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки, відповідно до приписів ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Керуючись ст. 376 ч 2, ч 1 ст. 412, ст. 415, ст. 409, 404, 405, 419 КПК України колегія суддів ,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2