ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/383/18 Справа № 171/1292/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001059 від 02 вересня 2016 року , щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Апостолове, Дніпропетровська область, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_6 , а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року,

за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Зарахувано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 вересня 2016 року до 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; з 21 червня 2017 до набранням вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за таких обставин.
Так, 01 вересня 2016 року, в вечірній час, ОСОБА_5 , перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_10 , який мешкає по АДРЕСА_2 , де також знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з якими вони разом розпивали спиртні напої. В цей же день, приблизно о 21.00 годині, після того як ОСОБА_10 та ОСОБА_12 пішли відпочивати, між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 почалася сварка, на ґрунті того, що останній виганяв з будинку ОСОБА_5 . В ході сварки у ОСОБА_5 виник умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , тобто його вбивство. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщені вищевказаного будинку, узяв кухонний ніж, яким наніс один удар в область грудної клітини зліва ОСОБА_11 , внаслідок чого останній помер на місці скоєння злочину. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 . ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, яке починається шкіряною раною, довжиною при зведених краях 2,6 см, на передній поверхні грудної клітини ліворуч, на відстані 131 см вище від підошвової поверхні стопи до нижнього її краю, на 3 см нижче від нижнього краю ключиці та 5 см від умовної серединної лінії тіла, з ушкодженням підшкірно-жирової клітковини, м`яких тканин 2-го міжребер`я, проникає в ліву плевральну порожнину, ушкоджує серцеву сорочку, ліве вушко серця, проникає в ліве передсердя, де сліпо закінчується; довжина ранового каналу не менше 4,5 см; напрямок ранового каналу спереду-назад, зліва-направо, зверху-вниз, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини з ушкодженням серця, яке протікало з явищами зовнішньої та внутрішньої кровотечі та ускладнилося недокрів`ям внутрішніх органів.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати. Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на не відповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою заявлені стороною захисту клопотання про недопустимість доказів та надав їм оцінку без врахування цих клопотань.
Адвокат вказує на те, що суд залишив поза увагою ті обставини, що ОСОБА_5 було затримано слідчим, який повноважень на здійснення досудового розслідування не мав. Поряд із цим, протокол додаткового огляду місця події, складений цим слідчим не містить адреси, а ніж було вилучено з порушенням визначеного ст. 106 КПК України порядку, зокрема, упаковано у відділку поліції без участі понятих, огляд домоволодіння проведено без дозволу його власника або ухвали суду, а огляд трупу проведено з порушенням вимог ст. 238 КПК України. Окрім того, на переконання захисника, жодна із проведених експертиз у кримінальному провадженні не доводить винуватість або причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Також, адвокат вважає, що в основу вироку покладено показання свідків, жоден з яких безпосереднім очевидцем подій не був. Серед іншого, захисник вказує й на те, що строк тримання під вартою продовжувався після спливу строку досудового розслідування та винесення відповідної постанови заступником керівника місцевої прокуратури замість керівника.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати через м`якість призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі строком на 15 років.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на, те що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, у стані алкогольного сп`яніння, свою вину у в чиненні злочину не визнав та не розкаявся. Вважає, що призначене покарання обвинуваченому не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необґрунтовано м`яким та недостатнім для виправлення ОСОБА_5 .
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 та заперечував проти задоволення скарг сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями:
- обвинуваченого, який вину у вчиненні злочину не визнав, однак обставини перебування з 13.00 до 18.30 години 01 вересня 2016 року у будинку ОСОБА_10 не заперечував та вказав, що разом з ним, потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , розпивав спиртні напої;
- свідка ОСОБА_12 - співмешканки потерпілого ОСОБА_11 , який проживав разом з нею у ОСОБА_13 , й яка вказала, що повернувшись додому о 19.00 годині розпивала разом зі ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 спиртні напої і невдовзі пішла спати, однак близько 21.00 години чула сварку між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , бачила через вікно дверей як обвинувачений штовхнув потерпілого та вийшовши з кімнати коли ОСОБА_5 пішов, побачила ОСОБА_11 на підлозі, між тим не здогадалась одразу, що він мертвий;
- свідка ОСОБА_14 , який, вказав, що ввечері 01 вересня 2016 року приблизно з 21.00 до 22.00 години ОСОБА_5 заходив до нього додому, перебував у стані алкогольного сп`яніння розповів, що побився і зарізав «мєнта» на базарі десь в районі вокзалу та зауважив, що йому треба було впоратись по господарству, однак обвинувачений не дочекавшись його пішов;
- свідка ОСОБА_15 - залученого у якості понятого під час проведення огляду місця події, який пояснив, що ніж знаходився на колодязі (басейні), при цьому він був загорнутий у прозорий пакет;
- свідка ОСОБА_16 - понятого, залученого під час проведення огляду місця події, який пояснив, що був присутній під час огляду, засвідчував протокол огляду та бірки з вилученими доказами.
Окрім цього, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема:
- протоколом огляду місця події та трупу від 02.09.2016, схемою до протоколу та фототаблицями (а.с.9-17), під час проведення якого, крім іншого, виявлено труп чоловіка, зафіксовано його місце розташування, наявні ушкодження, а також вилучено речові докази;
- протоколом додаткового огляду місця події від 02.09.2016 та фототаблицею (а.с.19-21), під час якого виявлено, оглянуто та вилучено з колодязя, із залученням працівників МНС, кухонний ніж;
- лікарським свідоцтвом про смерть №151 від 03.09.2016, яким встановлено, що ОСОБА_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_2 , внаслідок недокрів`я, ушкодження серця, проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, нападу з використанням гострого предмета з метою вбивства чи нанесення ушкодження (а.с.23);
- висновком експертизи № 151 (проведеної з 03.09.2016 29.09.2016), яким встановлено, що у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у виді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, з ушкодженням серця, яке протікало з явищами зовнішньої та внутрішньої кровотечі (1500мл темно-червоної рідкої крові зі згортками в лівій плевральній порожнині) та ускладнилося недокрів`ям внутрішніх органів, від якого настала його смерть, а також саден у лобній області праворуч, на переніссі та кінчику носа, на верхній губі праворуч, на передній поверхні правої нижньої кінцівки, в місці проекції колінного суглоба. Проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, яке за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя у момент їх спричинення, заподіяне плоским колюче-ріжучим предметом із шириною клинка протягом поринулої частини не більш 19,8мм, маючого гостре лезо і обух товщиною близько 1,4 мм, виникло незадовго до настання смерті, за 24-48 годин до моменту проведення експертизи. Тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі та в проекції правого колінного суглоба, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, виникли від ковзаючої або ударно-ковзаючої дії тупого твердого предмета (предметів), які не відобразили своїх властивостей, задовго до настання смерті (а.с.45-50);
- висновком судової трасологічної експертизи № 14/4.5-2886 від 19.10.2016, яким встановлено, що ніж вилучений із колодязя, не є холодною зброєю, є кухонним ножом господарсько-побутового призначення, виготовленим промисловим способом (а.с.62-64);
- висновком судово-психіатричної експертизи №237 від 25.10.2016, яким встановлено, що ОСОБА_5 в період часу, який відноситься до інкрімінованого йому діяння, хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом не страждав. За своїм психічним станом під час інкримінованого йому діяння він міг віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. Піддослідний в даний час будь-яким психічним захворюванням також не страждає. За своїм психічним станом в даний час він може віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. У застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 69-71);
Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності, допустимості і достовірності, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Разом із цим, надаючи оцінку доводам захисника, колегія суддів зазначає таке.
Так, обґрунтовуючи свою позицію стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, захисник вказує на відсутність належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме на відсутність очевидців події, а також на наявність в обвинуваченого алібі.
Наведені твердження суд апеляційної інстанції не може визнати обґрунтованими, оскільки вони не узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції доказами, оціненими ним у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України.
Як видно з наданих обвинуваченим пояснень, обставини перебування у будинку разом з потерпілим, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та вживання з ними алкогольних напоїв він не заперечував. Разом із цим, свідок ОСОБА_12 засвідчила, що близько 21.00, прокинувшись у іншій кімнаті, вона чула сварку між потерпілим і обвинуваченим та через вікно дверей бачила, як ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_11 , що позицію захису повністю спростовує.
Що стосується наявності в обвинуваченого алібі, то ця обставина також матеріалам провадження не відповідає. Як зазначав обвинувачений ОСОБА_5 , він перебував у будинку ОСОБА_10 в період з 13.00 до 18.30 години та потім пішов допомогти знайомому. Між тим, виходячи з пояснень ОСОБА_17 , вона прийшла до ОСОБА_10 , у якого проживала разом з потерпілим тільки о 19.00 годині та лише тоді вони вживали разом спиртні напої, що суперечить наведеним обвинуваченим обставинам. Окрім того, згідно з поясненнями свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_5 прийшов до нього 01 вересня 2016 року, приблизно з 21.00 до 22.00 години. При цьому, як зазначив цей свідок, ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння та розповів, що побився і зарізав «мєнта» на базарі десь в районі вокзалу.
Отже, з урахуванням наведених обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами адвоката та розцінює його позицію виключно як спосіб захисту. Разом із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що під час апеляційного розгляду провадження обставини тиску на зазначених свідків або підстав, за яких вони могли обмовити обвинуваченого, не встановлено.
Щодо тверджень захисника про істотне порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону під час збирання доказів, то вони також не заслуговують на увагу.
Так, в обґрунтування своєї позиції, адвокат вказує на те, що протокол огляду місця події складено без згоди власника, а протокол додаткового огляду без зазначення відомостей про місце його складання. Окрім того, захисник звертає увагу на те, що ніж було запаковано без участі понятих.
Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені протоколи слідчих дій містять підпис власника домоволодіння - ОСОБА_10 із зазначенням адреси домоволодіння, так само й понятих, за участі яких проводився огляд.
Що стосується порушення порядку запакування ножа, то ці обставини висновків суду спростувати не можуть та, зважаючи на присутність понятих при його огляді та вилученні, що засвідчено відповідними підписами, сумніву щодо допустимості доказу не викликають.
Доводи захисника про відсутність повноважень у слідчого ОСОБА_18 , суд також розцінює як безпідставні. Так, з Витягу з кримінального провадження слідує, що відомості про злочин внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001059 від 02 вересня 2016 року та в ньому зазначено, що до группи слідчих у цьому провадженні входить поряд з іншими і слідчий ОСОБА_18 . Окрім того, доручення про проведення досудового розслідування слідчим ОСОБА_18 видано в.о. начальника Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 02 вересня 2016 року та наведене відповідає вимогам кримінального процесуального закону й спростовує позицію сторони захисту.
Поряд із цим, колегія суддів не погоджується й з посиланням захисника на порушення судом порядку продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою.
Перевіривши наявність законних підстав тримання обвинуваченого під вартою, судом апеляційної інстанції порушень закону в цій частині не встановлено, оскільки запобіжний захід щодо обвинуваченого продовжувався на стадії судового провадження у порядку та на підставі положень, визначених ст.ст. 177, 183, 331 КПК України.
Отже, надавши правову оцінку доводам сторони захисту та спростувавши їх, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення цих апеляційних скарг. При вирішенні питань їх обґрунтованості колегія суддів виходить також із того, що захисником заявлені вимоги про ухвалення судом апеляційної інстанції виправдувального вироку, які кримінальним процесуальних законом взагалі не передбачені. Керуючись принципом законності, визначеним ст. 7 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги й за цих обставин.
Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_5 за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вищезазначених вимог закону.
Як видно з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості і характер суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії осоюливо тяжких, а також особу ОСОБА_5 , який вину не визнав, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та не встановив таких, що його пом`якшують.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав сумніватись у достовірності встановлених судом відомостей. Оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк.
Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку, а тому призначене покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість, належну вмотивованість і справедливість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України,
колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, за період з 21 червня 2017 року по 26 грудня 2018 року включно.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4