Пр-ня по справі № 1-кп/521/103/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3
за участю захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця с. Вільшанка, Савранського району, Одеської області; військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ; не одруженого; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , будучи з 26.03.2013 року військовослужбовцем, зарахованим до особового складу наказом командира військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, діючи умисно, з мотивів ухилення від військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та був відсутній в період часу з 15.04.2016 року по 06.06.2016 року.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи з 26.03.2013 року військовослужбовцем, зарахованим до особового складу наказом командира військової частини НОМЕР_1 , , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, діючи умисно, з мотивів ухилення від військової служби, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та був відсутній в період часу з 08 години 00 хвилин 29.06.2016 року по 09 годину 00 хвилин 18.12.2017 року.

У судовому засіданні обвинувачений провину у скоєнні злочинів не визнавав та пояснив, що після вироку у 2016 році йому ніхто не довів, що потрібно повернутися до військової частини. Він вчасно приїжджав на суд і служив би нормально, якщо б його поставили до відома про необхідність повернутись у частину. Він вважав, що після ухвалення вироку не має потреби повертатися до військової служби. Він дійсно хотів служити та не мав на меті ухилятись від служби. Перший контракт він уклав добровільно, порядок звільнення йому невідомий та він не знав, що контракт продовжується на 18 місяців. В нього у той момент перший контракт був закінчений та його мали звільнити, але він не написав рапорт і контракт було продовжено та йому необхідно було з`явитись в частину. Рішення про звільнення до нього не доводили. Умови контракту він не пам`ятає. Він мешкав на території військової частині, зарплату не давали та йому потрібні були гроші так як в нього захворіла матір, про яку на той час ніхто не міг піклуватися та були інші потреби у грошах.

Коли після вироку його повернули до частини, то він служив ще два місяці. Проте, у нього були борги, а заробітну плату не виплачували, не хотіли ставити на харчування та він харчувався за свої кошти. В зв`язку з викладеним він знову залишив військову частину. Під час судових дебатів визнав себе винним у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України.

Суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, шляхом допиту осіб та дослідження документів, наданих сторонами, відповідно до яких:

- свідок ОСОБА_6 (військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ) в судовому засіданні пояснила, що вона працювала разом зі ОСОБА_5 в одному підрозділі. Він багато разів не приходив на службу, в зв`язку з чим військовослужбовці їздили його шукати. Всі військовослужбовці в частині отримували грошове забезпечення. ОСОБА_7 був здоровий і придатний до служби, від обов`язків не звільнявся. Вона знає, що ОСОБА_5 неодноразово самовільно не з`являвся. Він добрий, але безвідповідальний. Після першого вироку суду ОСОБА_7 повернувся до частини, але згодом знов зник;

- свідок ОСОБА_8 (начальника відділення телефонного зв`язку в/ч НОМЕР_1 на посаді) в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 знав у зв`язку з виконанням обов`язків, був його безпосереднім керівником. Скворцов регулярно запізнювався, вимикав мобільний телефон, симулював хвороби, регулярно брав лікарняні та проводив час на свої особисті потреби. Після кожної події свідок розмовляв зі ОСОБА_7 та останній запевняв, що хоче служити та буде добросовісно виконувати свої обов`язки. ОСОБА_7 давали службове житло на території частини, але він там не з`являвся, а знімав квартиру в якій мешкав разом з дівчиною. З 2016-2017 року ОСОБА_5 вже не підпорядковувався йому. Коли ОСОБА_7 не з`являвся на службу, то офіцери частині виїжджали його шукати;

- свідок ОСОБА_9 (військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ) в судовому засіданні пояснила, що на шикуванні часто чула, що ОСОБА_5 немає, не вийшов з відпустки. Керівництво їздило до нього додому. Судячи з його ставлення до військової служби, то в нього не було прагнення. В нього були догани за невихід на службу. Усі військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 отримали форму та зарплату;

- свідок ОСОБА_10 (заступник командира військової частини НОМЕР_1 ) в судовому засіданні пояснив, що він працює з особовим складом. ОСОБА_5 він знає з приводу його порушень при проходженні ним служби в зв`язку з чим неодноразово проводив службові розслідування, розмови з питань підтримання дисципліни, попереджав ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність, в тому числі, з питань самовільного залишення військової частини, запізнення на службу. За час проходження служби може охарактеризувати ОСОБА_5 з негативної сторони, він постійно говорив неправду, змінював мобільні телефони, несвоєчасно прибував на військову службу. Проблем, які б заважали ОСОБА_5 проходити військову службу не було. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 проходив строкову службу за контрактом, звільнити його відповідно до контракту не було можливості. Скворцов мав можливість харчуватись в обід, щоденно окрім вихідних та у разі відмови надавалась компенсація. Перебуваючи у добовому наряді він забезпечувався в повному обсязі. ОСОБА_5 скаржився на здоров`я, потребував операції, скаржився на військових лікарів та хотів лікуватись у цивільних лікарнях. Після надходження вироку щодо ОСОБА_7 01.06.2016 року військова частина надала запит, що військовослужбовець після суду не повернувся у військову частину та 06.06.2016 року ОСОБА_5 повернувся та був поставлений у штат військової частини. Після 30.06.2016 року він не повернувся, пояснював, що після суду в нього не було військового квитка та він звертався для відновлення військового квитка, хотів його відновити. За звільнення відповідає начальник стройової служби;

- свідок ОСОБА_11 (з 2005 року по 2017 рік командир в/ч НОМЕР_1 ) в судовому засіданні пояснив, що всіх військовослужбовців він не пам`ятає. Щодо ОСОБА_7 може пояснити, що не пам`ятає, щоб розглядалось питання про його звільнення. Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 був засуджений на 3 роки зі звільненням від покарання. Вважає, що ОСОБА_7 попереджався про необхідність з`явитися в військову частину, але сказати впевнено що він його попереджав не може. Відповідно до вироку ОСОБА_7 мав повернутись до служби, але він не з`явився, про що було написано в доповіді прокурора та ВСП. Було прийнято рішення про залишення на службі за контрактом. 06.06.2016 року ОСОБА_7 з`явився до частини, а вже 07.06.2016 року не з`явився на службу. ОСОБА_7 був засуджений вироком без позбавлення волі, а звільнення з лав ЗСУ відбувається у разі засудження до реального відбуття покарання. При цьому не можливо звільнити військовослужбовця за його відсутності. ОСОБА_7 забезпечувався відповідно до всіх норм;

- свідок ОСОБА_12 (заступник командира в/ч НОМЕР_1 ) в судовому засіданні пояснив, що починаючи з 2014 року ОСОБА_7 почав систематично порушувати порядок, не з`являвся на службу. Він був вдома у ОСОБА_5 , розмовляв з матір`ю та дружиною. Офіцери в/ч постійно їздили, шукали ОСОБА_7 . Спочатку він мешкав на території військової частини, після чого мешкав де хотів, востаннє він мешкав за межами в/ч. Свідок багато розмовляв зі ОСОБА_5 з приводу військової служби, до нього добре відносилися. Після кожного порушення, ОСОБА_7 обіцяв, що зміниться. Після вироку ОСОБА_7 почав з`являтися до військової частини. В черговий раз, коли ОСОБА_5 не прибув на службу, поїхавши додому та не повернувшись, то після двох діб офіцери поїхали до ОСОБА_7 додому. з дому вийшла матір ОСОБА_7 , зателефонувала останньому та пообіцяла, що ОСОБА_7 повернеться до частини. Наступного дня ОСОБА_7 не повернувся. Коли ОСОБА_7 втік, ніхто не мав з ним зв`язку та не знав де він. Свідок робив звірку особового складу після реформування батальйону і ОСОБА_5 вивели за штат та останній проходив службу в іншому підрозділі;

- 17.11.2017 року відомості щодо нез`явлення ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 внесені до ЄРДР (витяг з ЄРДР за №0000452);

- 06.03.2018 року відомості щодо нез`явлення ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 внесені до ЄРДР (витяг з ЄРДР за №0000072);

- 29.06.2016 року на ранковому шикуванні о 08 годині 00 хвилин був відсутній стрілець взводу охорони солдат ОСОБА_5 (акт за результатами проведеного службового розслідування);

- 26.03.2013 року ОСОБА_5 прийнятий на військову службу за контрактом у військовому званні «солдат», зарахований до списків особового складу частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначений на посаду начальника електростанції електротехнічної групи польового вузла зв`язку ВАС-659491А з окладом за посадою 605 гривень (витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №63 від 26.03.2013 року);

- ОСОБА_5 визнаний придатним до військової служби за контрактом за спеціальністю начальник електростанції електротехнічної групи (довідка військово-лікарської комісії від 19.03.2013 року №115; картка обстеження та медичного огляду);

- ОСОБА_5 з 06.06.2016 року зарахований на всі види забезпечення і прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «солдат» з посадовим окладом 530 гривень (витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №115 від 06.06.2016 року);

- обвинувачений раніше судимий (вимога від 01.02.2018 року); посередньо характеризується за місцем проходження військової служби (характеристика) та позитивно за місцем реєстрації (характеристика); на обліку у лікаря психіатра не перебуває (лист з Савранської центральної районної лікарні, довідка КУ ООМЦПЗ); має хвору на гіпертонію мати ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (довідки);

Суд, дослідивши обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_5 у скоєні злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України з наступних підстав.
Суд вважає за необхідне зазначити, що провина у скоєнні ОСОБА_5 злочину підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №63 від 26.03.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначений на посаду начальника електростанції електротехнічної групи польового вузла зв`язку ВАС-659491А, довідкою військово-лікарської комісії від 19.03.2013 року №115 та карткою обстеження та медичного огляду, відповідно до яких ОСОБА_5 визнаний придатним до військової служби за контрактом, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №115 від 06.06.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_5 з 06.06.2016 року зарахований на всі види забезпечення і прийняв посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «солдат», актом за результатами проведеного службового розслідування, відповідно до якого 29.06.2016 року на ранковому шикуванні о 08 годині 00 хвилин був відсутній стрілець взводу охорони солдат ОСОБА_5 , показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_5 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та забезпечувався грошовими коштами, харчуванням та житлом як і інші військовослужбовці та, після того як самовільно залишив військову частину, 06.06.2016 року з`явився до військової частини НОМЕР_1 та був зарахований на всі види забезпечення і прийняв посаду, після чого 29.06.2016 року ухилився від проходження військової служби.

Посилання сторони захисту на ст. 246 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", за умови відсутності відповідного рішення про звільнення Скворцова з лав ЗСУ не може свідчити про відсутність складу злочину, передбаченного ч.4 ст. 407 КК України.

Відповідно до пп. «е» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, в тому числі, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до п.7 ч.5 вказаного Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Проте, відповідними особами, яким надано право звільнення військовослужбовців з військової служби, не приймалося рішення про розірвання контракту з ОСОБА_5 та його звільнення. Таким чином, до прийняття відповідного рішення ОСОБА_5 був військовослужбовцем, зарахованим до особового складу наказом командира військової частини НОМЕР_1 . Крім того, призначення ОСОБА_5 покарання зі звільненням від його відбування дає можливість останньому проходити службу в ЗСУ.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 :

- за ч.4 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану;

- за ч.3 ст. 408 КК України дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд не встановлює обставин, які пом`якшують покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України щире каяття.

Обвинувальним актом не встановлено обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості самостійно відшукувати вказані обставини та виходити за межі висунутого обвинувачення.

При визначені виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених злочинів згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів; особу винного, а саме те, що він раніше судимий; його вік 25 років та соціальне положення не одружений; характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжує покарання та вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України у вигляді позбавлення волі та не знаходить підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, або застосування вимог ст. 69 КК України.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження запобіжних заходів, суд виходить з того, що після визнання ОСОБА_5 винним не відпали ризики запобігання спробам переховуватися від органів суду, тому вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 продовжити до набрання вироком законної сили.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст. 407 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 408 КК України у вигляді п`яті років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_5 по сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання приєднати частково, невідбуте покарання, призначене ОСОБА_5 за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2016 року у вигляді трьох років позбавлення волі та остаточно призначити йому покарання за сукупністю вироків у вигляді п`ять років та двох місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 , тобто з 18.12.2017 року.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з моменту затримання 18.12.2017 року до дня набрання вироком законної сили.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1