Провадження № 1-кп/643/116/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2019 року Московський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого- адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001039 від 25.12.2015 року відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, українця, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015, близько о 22:30, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21093», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , рухався по р. Московському м. Харкова зі сторони пров. Бетховена в напрямку вул. Академіка Павлова, зі швидкістю 90 км/год.

В процесі руху в районі будинку № 183, наближаючись до ділянки дороги, де проводились ремонтні роботи і яка була огороджена водоналивними бордюрами і дорожніми знаками та максимальна швидкість обмежена до 40 км/год, ОСОБА_5 вибрав небезпечні швидкість руху та прийоми керування транспортним засобом, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.1, 12.4, 12.9 (б) та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

П. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»;

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»

п 12.9(6) «Водієві забороняється: перевищувати максимальну видкість, зазначену в пунктах 12.4 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29»;

дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості. Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові» і контактував передньою частиною вказаного автомобілю з дорожніми знаками і водоналивними бордюрами, внаслідок чого відбулось переміщення водоналивного бордюру з послідуючим його контактом з пішоходом ОСОБА_8 , який в цей час знаходився на дорозі та виконував ремонтні роботи на проїжджій частині.

Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 371-КЕ/16 від 27.10.2016 пішоходу ОСОБА_8 внаслідок вказаної дорожньо-транспортної події були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми правої верхньої кінцівки у вигляді внутрішньо суглобового осколкового перелому диафізу основної фаланги п`ятого пальця правої кисті; закритої тупої травми правої нижньої кінцівки у вигляді закритих переломів правої малогомілкової кістки й трьох кісткового перелому (перелом медіальної (внутрішньої) кісточки великогомілкової кістки, перелом латеральної (зовнішньої) кісточки великогомілкової кістки, перелом заднього краю мета епіфізу великогомілкової кістки), які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм стійкої втрати загальної працездатності менш ніж на одну третину.

Порушення вимог п.п. 12.1, 12.4, 12.9 (б) та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України ОСОБА_5 , які згідно висновку комплексної судово-автотехнічної, дорожньо-технічної та судово-медичної експертизи №3308/5035/5036/142 від 29.06.2016 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21093» проявив необачність і не врахував дорожню обстановку, вибрав небезпечні прийомі керування транспортним засобом і швидкість руху, а саме рухався з перевищенням допустимої на даній ділянці дороги швидкістю, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив контакт з дорожніми знаками і водоналивними бордюрами, з наступним переміщення водоналивного бордюру вперед і лівий бік но ходу його руху та його контактування з пішоходом ОСОБА_8 , який в цей час знаходився на дорозі, що спричинило вищевказані наслідки.

ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням передбачених ст. 49 КК України строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 судовому засіданні також просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням передбачених ст. 49 КК України строків притягнення до кримінальної відповідальності. Правові наслідки закриття кримінального провадження йому відомі.

Прокурор вважав наявними підстави для закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що потерпілий не згоден з кваліфікацією інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд, вислухавши учасників судового провадження , вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно зіст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ст. 285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно дост. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Виходячи з положень ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, віднесений кримінальним законом до злочинів невеликої тяжкості, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачене покарання у вигляді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Судом в даному випадку не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. ч. 2, 3ст. 49 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від слідства або суду чи вчинила новий злочин.

Виходячи з обставин справи, подія кримінального правопорушення мала місце 21.12.2015 року, відтак на даний час сплинув передбачений п. 2 ч. 1ст. 49 КК України трьох річний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд, за наявності клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 49 КК України, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як встановлено ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Враховуючи викладене, суд на підставі п.2 ч.1ст. 49 КК України вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як визначено п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року № 3(зі змінами, внесеними постановами від 25 грудня 1992 року № 13 та 3 грудня 1997 року № 12), у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням . Цивільний позивач має право звернутись із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку (ст.124 КПК України), тому судові витрати у справі вартість проведення експертизи, слід віднести на рахунок держави.

Питання речових доказів вирішити у відповідності дост. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.12,44,49,286 КК Українист.ст.285,286,288 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України- у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України- закрити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Судові витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № 119/16 від 19.04.2016 р. у розмірі 1055, 52 гривен, проведення комплексної судової автотехнічної, дорожньо-технічної та судово- медичної експертизи № 3308/5035/5036/142 від 29.06.2016 р. у розмірі 7179,40 гривен, проведення комплексної судової трасологічної експертизи та експертизи по дослідженню полімерних матеріалів і виробів з них № 8292/8293 від 22.09.2016 р. у розмірі 4757,40 гривен віднести на рахунок держави

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення через Московський районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1