Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
14 березня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
Судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , а також потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кримінальне провадження №0000264 за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Сварицевичі Дубровицького району Рівненської області та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

її представника ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

їх представника ОСОБА_13

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_10 , 21 квітня 2017 року приблизно о 10 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись разом із своїми товаришами в урочищі «Панасія», на території Сварицевицької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, по завершенню відпочинку, мав намір зібрати свої речі та йти додому, вирішив перекласти свою, незареєстровану в установленому законом порядку, мисливську гладкоствольну рушницю марки ТОЗ-Б (БМ) № НОМЕР_1 , 1967 року випуску, з однієї сторони на іншу. Взявши рушницю, без чохла та зі зведеними курками, у руки, почав перекладати її з лівої сторони на праву, під час чого із рушниці відбувся постріл в напрямку ОСОБА_14 , який на той час сидів на землі, повернутий обличчям до ОСОБА_10 ..
Таким чином, ОСОБА_10 , не оцінивши належним чином обстановку та будучи обізнаним про те, що вказана рушниця споряджена мисливським патроном й перебуває в несправному стані, знаючи що з неї можуть відбутись постріли без натискання на спусковий гачок, внаслідок своєї злочинної недбалості, - тобто не передбачаючи можливості настання смерті іншої людини від вчиненого ним діяння, хоча повинен був і міг передбачити це діючи з більшою обачністю, - допустив постріл з власної гладкоствольної мисливської рушниці марки ТОЗ-Б (БМ) № НОМЕР_1 , 1967 року випуску, в обличчя ОСОБА_14 .
Внаслідок вказаного діяння, потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді сліпої вогнепальної рани (з дефектом тканини) в обличчя (губ, надгубної ділянки, носа) із множинними раневими каналами, що проходили «віялоподібно» через м`які тканини обличчя (передня поверхня обличчя, більше справа), з ушкодженням м`яких тканин, кісткових структур лицевого скелета, сліпим ушкодженням правої лобної пазухи, з ушкодженням тканин та кісткових структур ротової порожнини, з ушкодженням атланто-окципітального зчленування з роздрібненням та ушкодженням (роздрібненням) стовбуру головного мозку; з крововиливами в м`які тканини та дефектами (викришуванням) кісткової тканини по ходу раневого каналу. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_14 помер на місці.
Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.119 КК України. Призначено покарання за ч.1 ст.119 КК України - позбавлення волі строком 3 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили обраний у вигляді тримання під вартою.

Також судом, задоволено частково цивільний позов у кримінальному провадженні, пред`явлений потерпілою ОСОБА_11 до ОСОБА_10 . Стягнуто з ОСОБА_10 21 891 гривню 40 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди та 150 000 гривень в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Крім того, вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Не погодившись із вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , прокурор ОСОБА_6 , а також потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 оскаржили судове рішення в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 не оспорюючи кваліфікацію діянь його підзахисного ОСОБА_10 , доведеність вини та юридичну оцінку дій, вважає вирок суду необґрунтованим в частині призначеного покарання. Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді обмеження волі строком 3 роки. Також, на підставі ст.75 КК України, просить звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції лише формально вказано, що обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченому є його щире каяття у вчиненому, а також взято до уваги характеризуючі його особу дані - визнання ним вини та активне сприяння у розкритті злочину, те що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, після вчинення злочину здійснив усі можливі дії для надання медичної допомоги потерпілому, неодноразово просив вибачення в потерпілих під час судового розгляду, вжив реальні заходи щодо часткового відшкодування матеріальної шкоди потерпілій в розмірі 20 000 гривень та запевнив, що в подальшому буде відшкодовувати завдану шкоду та допомагати потерпілим і дітям покійного, що свідчить про дієвість його каяття. Проте, вважає що суд при призначенні покарання обвинуваченому повинен був визнати такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому й інші обставини, не зазначені у ч.1 ст.66 КК України, зокрема, що ОСОБА_10 та покійний ОСОБА_14 товаришували та допомагали один одному, конфліктів між ними не було, а також, що ОСОБА_10 є постраждалим 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не оспорюючи кваліфікацію діянь обвинуваченого ОСОБА_10 , доведеність його вини та юридичної оцінки дій, вважають вирок суду необґрунтованим в частині призначеного покарання. Просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 максимальне покарання передбачене санкцією ч.1 ст.119 КК України.

Свою позицію мотивують тим, що покарання призначене обвинуваченому за вироком суду є занадто м`яким. Вважають, що обвинувачений не розкаявся у скоєному та не загладив свою вину перед потерпілими.

У апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин провадження та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду необґрунтованим в частині призначеного покарання через м`якість. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що каяття ОСОБА_10 не має ознак щирості, а вибачення, висловлені ним в судовому засіданні потерпілій стороні, носили неповний та вимушений характер. Зазначає, що судом недостатньо враховано тяжкі наслідки від вчиненого злочину смерть потерпілого ОСОБА_14 , сиротами залишились двоє малолітніх дітей. Часткове відшкодування завданої шкоди обвинуваченим має вимушений характер, та мало місце на завершальному етапі судового розгляду справи. Переконує, що обране судом ОСОБА_10 покарання є недостатнім для його виправлення.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили призначити покарання обвинуваченому за інкримінований злочин у виді обмеження волі та звільнити його від відбування покарання із випробуванням, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, пояснення потерпілих та їх представників які наполягали на призначенні обвинуваченому максимального покарання за ч.1 ст.119 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи усіх апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду підлягає до скасування в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

Суд апеляційної інстанції, згідно вимог ст.404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за вказаних у вироку обставин, сторонами не оспорюється.
Дії ОСОБА_10 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.119 КК України.
У відповідності до положень ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Як зазначено у ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_10 покарання, колегія суддів у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, його особу, обставини обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому колегія суддів враховує, що даний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, обвинувачений позитивно характеризується за місце проживання, раніше не судимий, частково відшкодував заподіяну злочином шкоду. Водночас, колегія суддів бере до уваги і те, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння і внаслідок смерті потерпілого залишилися сиротами двоє малолітніх дітей. Каяття ОСОБА_10 носить формальний характер, оскільки не має ознак щирості, обвинувачений ніде не працює та не навчається, хоча наділений для цього об`єктивними можливостями.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого, можливе лише в місцях позбавлення волі і підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням - відсутні.
З врахування наведеного, на думку колегії суддів, ОСОБА_10 необхідно призначити більш суворе покарання ніж визначив суд першої інстанції та не знаходить підстав для призначення такого суворого покарання, як того вимагають інші апелянти.
Відтак, апеляційні скарги потерпілих та прокурора підлягають до задоволення частково, а апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та прокурора ОСОБА_6 - задовольнити частково, а в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 відмовити.

Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року стосовно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання - чотири роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 20 червня 2018 року.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
С у д д і:

___________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3