Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

29 січня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000087 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє - вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в один рік, 04 листопада 2016 року ухвалою Млинівського районного суду звільненого від відбування покарання по закінченню випробувального терміну, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання три роки позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_5 під вартою під час затримання з 22 лютого 2018 року по 23 лютого 2018 року, строк відбуття покарання раховано з моменту затримання при зверненні вироку до виконання.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 4290 грн процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, та скасовано арешт на велосипед марки Азімут з прийняттям рішення повернення його законному володільцю.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 22 лютого 2018 року близько 04.00 год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, приїхавши велосипедом марки Азімут до багатоквартирного двохповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 , незаконно проник через вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_7 , звідки із кладової кімнати коридору таємно викрав камуфляжний одяг: сім штук курток, загальною вартістю 719,35 грн, три пари штанів, загальною вартістю 203,95 грн, у яких були два шкіряні ремені чорного кольору, вартістю 116,75 грн, один камуфляжний бушлат, вартістю 206,43 грн, заподіявши шкоду на загальну суму 1246,48 грн.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_5 незаконно проник до спальної кімнати, що на другому поверсі вказаної квартири, де з кишені куртки таємно викрав посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 та банківську картку КБ Приватбанк, однак не довів свої злочинні дії до кінця, будучи затриманим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації його дій, доводить, що судом, на його думку, призначено надто суворе покарання без врахування ряду помякшуючих покарання обставин - активного сприяння в розкриттю злочину, відсутності цивільних позовів та наявності на утриманні двох малолітніх дітей, у звязку з чим просить вирок суду в частині призначення покарання змінити, застосувавши положення ст. 75 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі самим обвинуваченим і не оспорюється прокурором.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про призначення йому надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, в тому числі, і тяжких ( ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України), на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання та негативно - за місцем попередньої роботи, ряд обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та наявність на утриманні двох малолітніх дітей, на які покликається і апелянт в апеляційній скарзі, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що не заперечується ОСОБА_5 , і призначив обвинуваченому за скоєне мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке, з врахуванням системності вчинення ОСОБА_5 злочинів проти власності, не можна вважати надто суворим.

Правових підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена засудженим в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3