ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2019 р. Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретері ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження № 0000710 за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимий, призваного у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України 01 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді гранатометника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 7-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні солдат, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає фактично: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч. 3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянин ОСОБА_4 був призваний до лав Збройних Сил України 01 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №46 від 19 вересня 2015 року солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 7-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин:
Проходячи військову службу солдат ОСОБА_4 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби, вирішив тимчасово ухилитися від військової служби, у зв`язку з чим самовільно залишив місце служби.

Так, 22 вересня 2014 року у невстановлений точно досудовим розслідуванням час, солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується АДРЕСА_3 та до 20 вересня 2018 року продовжував ухилятися від військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби, тобто тривалістю понад один місяць.

20 вересня 2018 року солдат ОСОБА_4 припинив ухилятися від військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, визнав повністю та пояснив , що дійсно він 22.09.2014р. вийшов з військової частини , без дозволу , та поїхав до дому допомагати родичам, а 20.09.2018р. він отримав листа та з`явився до військової прокуратури, щиро кається, просить суворо не наказувати, а в подальшому обіцяє не скоювати злочинів.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення , доведена у повному обсязі, та кваліфікує його дії за ст. 407 ч.3 КК України, тобто - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює, характеризується формально.

Обставинами, що пом`якшують покарання , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та те що у обвинуваченого на утриманні маються троє неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення , дані про особу обвинуваченого , пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставини, і вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів для ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст. 407 ч.3 КК України, при цьому його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства , тому суд застосовує ст. 75 КК України і призначає покарання з іспитовим строком з застосування ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 407 ч.3 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, встановити випробувальний строк 1 (один) рік, в силу ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1