Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2426/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 04 червня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, на утриманні маючого трьох неповнолітніх дітей, потерпілого від Чернобильської катастрофи (категорія 3), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15.12.2016 за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, 19.05.2017 року у зв`язку з хворобою звільнений від подальшого відбування покарання Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Ухвалено зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання з 1 по 3 січня 2018 року, відповідно ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази:
- розкладний ніж із пошкодженою ручкою, після набрання вироком законної сили ухвалено знищити;
- ключницю червоного кольору, після набрання вироком законної сили ухвалено повернути ОСОБА_8 ;
- мобільний телефон марки SAMSUNG імеі НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили ухвалено залишити у власності ОСОБА_8 ;
- прозору пластикову коробку (скринька) із кришкою червоного кольору із вмістом грошових коштів в сумі 88 гривень по 1 гривні, 31 гривна по 2 гривні, 10 гривень по 5 гривень, 2 купюри по 10 гривень, 1 купюра 20 гривень, копійки, а загалом 250 гривень, 50 копійок, які були вилучено під час проведення огляду місця події відкритої ділянки місцевості за адресою АДРЕСА_2 , 01.01.2018 року, після набрання вироком законної сили ухвалено залишити у власності Благодійного фонду "Промінець Надії".

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що близько 17 години 30 хвилин 01.01.2018 року, ОСОБА_8 зайшов до приміщення аптеки товариства з обмеженою відповідальністю «Первоцвіт-фарм», розташованого за адресою: м. Житомир, майдан Зарембського 1/5, де помітив під вітриною прикріплену благодійну скриньку з грошовими коштами. В цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення вказаної скриньки з грошима.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, підійшов до вітрини та шляхом ривка відкрито викрав благодійну скриньку з грошовими коштами, що належить благодійному фонду «Промінець Надії».

Після цього, ОСОБА_8 , утримуючи вищевказане майно, з місця вчинення злочину втік та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 повторно відкрито викрав майно, що належить благодійному фонду «Промінець Надії» на загальну суму 250 гривень 50 коп.

Своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду скасувати частково в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення через суворість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 3 роки позбавлення волі, а також застосувавши положення ст. 75 КК України без відбування покарання в випробуванням строком 2 роки. Посилається на те, що суд першої інстанції достатньою мірою не прийняв до уваги наступні факти: повне визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю злочину, те, що обвинувачений є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, маючи на утриманні троє неповнолітніх дітей, досудову доповідь органу пробації щодо можливості відбування покарання обвинуваченим без ізоляції від суспільства та посередній рівень ризику вчиненні в подальшому аналогічних злочинів, а також той факт, що ОСОБА_8 19.05.2017 року був звільнений від подальшого відбування покарання Бердичівським міськрайонним судом на підставі ст. 84 КК України у зв`язку із хворобою, яка і на даний час не минула. За таких обставин вважає, що суд першої інстанції не достатньої мірою врахував вищевказані обставини, що призвело до призначення покарання обвинуваченому яке є явно несправедливим через суворість.

В запереченні до апеляційної скраги захисника прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задововлення, а вирок суду без зміни. Вказує, що вирок суду є законнним та обгрунтованим, а призначене покарання таким що відповідає особі обвинуаваченого та вчиненому ним злочину.

Обвинувачений та захисник в судові засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду кримінального провадження були повідомлені апеляційним судом належним чином, із заявами про бажання бути присутніми в судовому засіданні не зверталися.

Одвинувачений, ОСОБА_8 , перебуваючи тримвалий час на лікуванні в медичному закладі, із заявами про розгляд апеляційної скарги захисника зайого участю до апеляційного суду не звертався, підтверджуючих документів перебування на такому лікуванні на час апеляційного розгляду провадження суду не надавав.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, через його суворість, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, зокрема: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції вказаних вимог Закону дотримався.

Так, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , встановлено, що обвинувачений вчинив злочин проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому суд першої інстанції в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено в нижче найнижчої межі санкції статті 186 КК України із застосуванням ст.69 КК України та із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Судом враховано особу винного, який вину у вчиненому злочині визнав повністю, не працює, має на утриманні трьох дітей, перебуває на обліку за станом здоров`я, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив вказані злочини через короткий проміжок часу після відбуття покарання за аналогічні злочини, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став та продовжує займатися злочинною діяльністю.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, разом з тим покарання йому необхідно призначити із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 186 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Твердження апелянта про те, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння розкриттю злочину, те, що він повністю визнав вину, має на утриманні трьох дітей, - не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду вироку суду.

Що стосується апеляційних доводів з приводу необхідності призначення покарання із застосуванням ст. ст.75, 76 КК України, слід зазначити, що колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх обставин провадження та суспільної небезпеки вчиненого злочину, підстав для застосування до обвинуваченого 75,76 КК України немає. Тим більш, що усі обставини, на які посилається захисник в обгрунтування даних доводів, судом було у повному обсязі враховано як підстави для застосування положень ст. 69 КК України

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, посилання захисника на досудову доповідь органу пробації щодо можливості відбування покарання обвинуваченим без ізоляції від суспільства та посередній рівень ризику вчиненні в подальшому аналогічних злочинів, а також той факт, що ОСОБА_8 19.05.2017 року був звільнений від подальшого відбування покарання Бердичівським міськрайонним судом на підставі ст. 84 КК України у зв`язку із хворобою, яка і на даний час не минула, заслуговують на увагу колегії суддів, проте не можуть бути безумовними підставами для призначення покарання із застосуванням ст.75, 76 КК України та не впливають на правильність прийнятого рішення.

При цьому додатково слід зазначити, що стан здоров`я обвинуваченого може бути в подальшому підставою для вирішення питання про можливість відбування обвинуваченим призначеного покарання та звільнення його від його відбування на стадії виконання вироку в порядку ст. 84 КК України .

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та застосування ст.ст.75,76 КК України, з мотивів зазначених в його апеляційній скарзі, немає. Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України стати підставою для зміни вироку суду, колегія суддів підстав не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 04 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим з моменту отримання її копії.

Судді: