ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/898/18
Провадження № 1-кп/210/161/19

"23" січня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за об`єднаними обвинувальними актами відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Розпорядження № 10 від 21 січня 2019 року в об`єднаному кримінальному провадженні було призначено повторний автоматичний розподіл в частині заміни головуючого по справі судді ОСОБА_7 , у якого 17.01.2019 року закінчились повноваження щодо здійснення правосуддя.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2019 року кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, було прийнято до розгляду та призначено до судового засідання.

Прокурор в судовому засіданні 23 січня 2019 року просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки строк закінчується 25.01.2019 року.

Обвинувачений в судовому засіданні просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Захисник в судовому засіданні просив змінити запобіжний захід на більш м`який а саме домашній арешт.

Суд, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Під час вирішення питання про продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого , його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою , в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60).

Також суд враховує, що відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Сергій Волосюк проти України» зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 5 років, а також особу обвинуваченого, а саме те, що останній не має місця реєстрації, місця постійного проживання, не працює, тобто не має законних, належних засобів для існування, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, вчинив злочин в період іспитового строку.

Вказане свідчить про наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків. Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановлених ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що до спливу терміну тримання під вартою винести вирок суду у справі не можливо, а обставини, що явилися підставою для взяття ОСОБА_4 під варту на даний час не змінилися, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі судового розгляду ( а саме не встановлено порядок розгляду справи, не допитано потерпілих та свідків тощо) є неможливим, тому суд вважає необхідним продовжити останньому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2019 року включно.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 217, 314, 315, 316, 317 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 березня 2019 року включно.
Копію ухвали направити до ДПтСУ Криворізька установа виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області №3 для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1