Справа № 202/5497/17
Провадження № 1кп/202/49/2018
УХВАЛА
Іменем України

17 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

за участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002009 від 27.06.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 вм. Дніпро, громадянина України, не працюючого, неодруженого, маючу середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-09.07.2002 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 7 років;
-20.08.2008 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбутий строк 6 місяців за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.07.2002 року, до відбуття призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
-19.10.2011 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч.4 ст.296, ч.1 ст.69 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;
-25.02.2013 року Синельниківським місцевим судом м. Дніпропетровська за ст.391 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, звільнений 25.03.2014 року по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

в с т а н о в и в:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України надійшло до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 23 серпня 2017 року.

Відповідно до ст. 314 КПК України, ухвалою суду кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання та за результатами підготовчого судового засідання призначено судовий розгляд - колегіально, у складі трьох суддів.

Під час розгляду справи відбулась заміна судді і замість судді ОСОБА_9 автоматизованою системою визначено суддю ОСОБА_3 ..
З урахуванням думки сторони обвинувачення, представника потерпілої, які наполягали на розгляді кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання, суд постановив ухвали про розгляд справи зі стадії підготовчого судового засідання.
Згідно з п.3 ч.3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні, перш за все, вирішується чи відповідає обвинувальний акт вимогам КПК України.
Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання, обвинувальний акт та додані до нього документи, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, в обвинувальному акті, що знаходиться на розгляді, зазначено: органом досудового слідства встановлено, що 26.06.2016 року близько 15.50 години ОСОБА_8 , разом з двома невстановленими слідством особами( матеріали відносно яких виділено в окреме провадження) за попередньою домовленістю з ОСОБА_10 зустріли невідому їм ОСОБА_11 (причетність якої до вчинення кримінального правопорушення не встановлено), яка повідомила їм про боргові зобов`язання ОСОБА_12 перед нею і у ОСОБА_8 та невстановлених осіб раптово виник злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, з попереднім розподілом ролей між собою.
Далі в обвинувальному акті зазначено , що ОСОБА_8 разом з двома невстановленими слідством особами, під приводом повернення боргу разом з ОСОБА_11 проникли до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_13 через заздалегідь відкриті останнім двері. Перебуваючи у вищевказаній квартирі з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, за попереднім розподілом ролей між собою, одна невстановлена особа стала біля вхідних дверей та спостерігала, щоб ніхто з сторонніх осіб не зайшов до квартири та не завадив доведенню їх єдиного злочинного умислу до кінця, ОСОБА_11 та друга невстановлена особа направились до кімнати-кабінету потерпілого ОСОБА_13 , а ОСОБА_8 почав ходити по квартирі в пошуках цінних речей, де у вітальні побачив дружину потерпілого ОСОБА_14 , яку під приводом розмови попросив вийти до коридору. Після цього, знаходячись у коридорі, ОСОБА_8 із застосуванням кухонного ножа, який він раніше взяв на кухні зазначеної квартири, напав на ОСОБА_14 та погрожуючи ним зажадав від останньої віддати йому грошові кошти.
Тобто, в обвинувальному акті містяться суперечності та неточності в розкритті об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, так як не встановлено як саме та з якою метою ОСОБА_8 проник у житло, з метою повернення боргу чи з метою розбійного нападу, є посилання на попередній розподіл ролей між учасниками нападу, але не зазначено як саме і які дії вчиняв кожен з нападників. Початок мотивувальної частині обвинувального акту зазначає про умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, з попереднім розподілом ролей між собою. Друга частина вказує на те, що ОСОБА_8 разом з двома невстановленими слідством особами, під приводом повернення боргу разом з ОСОБА_11 проникли до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де мешкав ОСОБА_13 через заздалегідь відкриті останнім двері, тобто зазначено, що ОСОБА_15 сам відчинив двері і мета- повернення боргу. Тут же зазначено, що до під`їзду проникали разом із ОСОБА_11 , але її роль у вчинені злочину не розкрита.
Не зазначено яке саме ОСОБА_8 проявив насилля для життя та здоров`я потерпілої, а також розмежування дій кожного із співучасників злочину, оскільки дії інших осіб не стосувались ОСОБА_14 , а обмежувались тільки конфліктом з її чоловіком. Якщо в нападі на ОСОБА_14 є ексцес виконавця і дії невідомих осіб не стосувались потерпілої, а обмежувались конфліктом з її чоловіком, тому є незрозумілим кваліфікація «за попередньою змовою групою осіб з попереднім розподілом ролей»
Суд наголошує на тому, що обвинувачення не містить форми вини, мотивів та наслідків вчиненого злочину.
З урахуванням того, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню, перш за все, віднесена винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, які фактично в обвинувальному акті не встановлені, суд вважає, що за наявності вказаних суперечностей та виявлених недоліків обвинувального акту він не може бути призначений до судового розгляду, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 20.12.2018 року.

Прокурор заявив клопотання, в якому вважав за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора.
Захисник та обвинувачений заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених законодавством.
Суд заслухавши сторону захисту, прокурора, потерпілого, вважає, що при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано,що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд зазначає, що тривалість тримання обвинуваченого під вартою з 03 серпня 2016 року становить два роки та чотири з половиною місяці, у разі визнання його винним, то відповідно до ч.2 ст.5 КК України, яка передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, повинна застосовуватись ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року, тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а це вже чотири роки та дев`ять місяців.

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від слідства та суду, неза конний вплив на потерпілого, свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою. Однак у цій справі таких підстав навести вже неможливо.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів. Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду, вважає його недостатнім для тримання обвинуваченого під вартою, а тому вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

П о с т а н о в и в :

ОСОБА_8 обвинуваченому у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою:АДРЕСА_1 без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за викликом суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 14.02.2019 року.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому 14.02.2019 року.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання за місцем проживання обвинуваченого.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 27 червня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002009 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бутиоскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3