Справа № 305/1199/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
21.11.2018 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя обґрунтував висновок тим, що з метою запобігання можливості протиправного впливу ( відчудження, втрати, пошкодження, знищення, приховання тощо) на вказане майно та його збереження як речових доказів, дійшов висновку про необхідність накладення арешту.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та його представник- адвокат ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Вказує, що слідчим суддею не взято до уваги документи які підтверджують право власності на тимчасово вилучене майно, та які слідчим не були надані в суді та жодним чином ним було обґрунтовано необхідність накладення арешту. Вказують, що деревина вилучена безпідставно, оскільки не є речовим доказом у кримінальному провадженні. В матеріалах досудового розслідування відсутня заява ДП «Ясінське ЛМГ» про вчинення кримінального правопорушення та відомості про спричинення матеріальної шкоди, а також відсутній огляд місця незаконної порубки, як такий, що не проводився. Стверджує, що у ФОП ОСОБА_6 наявні дозвільні документи на суцільну санітарну рубку на ділянці у кварталі 6 виділ 35 Чорнотисянського лісництва ДП «Ясінське ЛМГ» в період з 23.06.2018 по 05.07.2018 (лісорубний квиток №004780 від 02.07.2018, карта технологічного процесу розроблення лісосіки способом суцільної санітарної рубки, договір №58 від 10.07.2018 про виконання робіт та надання послуг, укладений між ДП «Ясінянське ЛМГ» та ФОП ОСОБА_6 ). Вилучену судом деревину ФОП ОСОБА_6 на підставі товарно-транспортних накладних перевозив протягом 2018 на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , де її вивантажував у кількості, зазначеній у ТТН, частина з яких була ним перероблена на технологічному устаткуванні деревообробної промисловості. Судом при задоволенні клопотання не враховано вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, не враховано відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, відсутність правових підстав для арешту майна, відсутність розміру шкоди завданої кримінальним правопорушенням та наслідки арешту майна для ОСОБА_6 . Водночас просили поновити строк апеляційного оскарження з підстав того, що про винесену ухвалу дізналися під час розгляду їх скарги про повернення незаконно вилученого майна, після чого ознайомилися з судовим провадженням та оскаржуваною ухвалою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 які підтримали клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що строк апеляційного оскарження не пропущений в силу ч.3 ст. 395 КПК України, однак апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено судом першої інстанції, деревина породи «смерека» в кількості 241 колод різної довжини та діаметру, загальна кубомаса яких становить 75,85 м.куб. визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, відповідно до постанови слідчого від 06.07.2018. Сукупність тих відомостей про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України та дотичність до нього деревини, яка була виявлена за місцем провадження підприємницької діяльності ОСОБА_6 , приводять до висновку про обгрунтованість накладення слідчим суддею арешту на вилучену деревину.
Слідчий суддя встановив, що вказана деревина має значення речових доказів у кримінальному провадженні та навів мотиви, з яких виходив задовольняючи клопотання : з метою збереження та протиправного впливу (відчуження, втрати, пошкодження, знищення, приховання) та забезпечення кримінального провадження .
Доводи апелянтів про те, що деревина, яка знаходилась на земельній ділянці ОСОБА_10 є тією яка була заготовлена у кварталі 6 виділу 35 , а заява про нібито незаконну порубку стосується виділу 39 , апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки власне шляхом досудового розслідування ці обставини мають бути встановлені. Між тим, деревина, яка була заготовлена у спосіб та порядку визначеному законом: є клеймованою та документально підтвердженою, не підпадає під критерії речового доказу. Разом з тим, апелянт не вказав яка кількість та якого виду, геометричних розмірів, є такою, що набута ним у законний спосіб та безпідставно вилучена з накладенням на неї арешту.
Твердження апелянтів, що огляд земельної ділянки та вилучення з неї усієї лісодеревини, було проведено з порушеннями норм КПК України, перевищенням службових повноважень, є протизаконним, з приводу чого за їх заявою внесені відомості до ЄРДР за ст. 365 КК України, апеляційний суд не можна визнати як підставу для скасування ухвали слідчого судді. З урахуванням того, що апелянт ОСОБА_6 не був присутнім під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, питання щодо скасування арешту, в разі наявності правових підстав, гарантоване ст. 174 КПК України.
З наведених підстав апеляційна скарга задоволенню не підялгає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 418 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2018 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - залишити без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: