465/1399/19
1-кс/465/545/19
У Х В А Л А
слідчого судді
20.03.2019 року м. Львів
Дане клопотання погоджено з прокурором Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 .
13.03.2019 року в ході проведення огляду місця події поблизу тротуару по вул. Ген. Чупринки, 65, у м. Львові, було вилучено автомобіль зеленого кольору марки «BMW», моделі «525» д.н.з. НОМЕР_1 , два державних номерних знаки реєстрації наземних транспортних засобів «АК 5826 МА», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW», моделі «525», із наявним ідентифікаційним номер транспортного засобу (Vehicle Identification Number): « НОМЕР_3 », серії НОМЕР_2 , два ключі від даного автомобіля, страховий поліс АМ/9699951.
За даним фактом 13.03.2019 року було розпочато досудове розслідування за ознаками складу злочину, передбачено ч.4 ст. 358 КК України.
Звертаючись до слідчого судді, слідчий та прокурор вважають, що з метою з`ясування обставин справи виникла необхідність у арешті вказаного майна.
У судове засідання слідчий СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 , не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, однак, відповідно до ч. 3 ст. 244 КПК України, їхня неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, вказане клопотання розглядається без застосування технічних засобів фіксування.
Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Недоторканість права власності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Відповідно до ст. 168 КПК України, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленим затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Матеріали поданого клопотання не містять документального підтвердження виконання слідчим вищевказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Згідно з статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.
Як випливає з матеріалів клопотання огляд місця події було проведено 13.03.2019 року, однак відповідно до витягу з ЄРДР таке зареєстроване 14.03.2019 року /а.с. 3/, з порушенням вимог КПК України.
Відповідно до п. 9 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, для обліку речових доказів у кожному органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, відповідальною особою ведеться книга обліку речових доказів(далі - книга обліку) за формою згідно з додатком 1, яка нумерується, прошнуровується, засвідчується підписом керівника слідчого підрозділу і скріплюється печаткою органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ. Книга обліку зберігається у відповідальної особи. Відповідальна особа заповнює квитанцію про отримання речових доказів для зберігання в обладнаному приміщенні чи спеціальному сейфі за формою згідно з додатком 2 (далі - квитанція), яка долучається до матеріалів кримінального провадження.
Відповідна квитанція про передачу на збереження речового доказу автомобіля зеленого кольору марки «BMW», моделі «525» д.н.з. НОМЕР_1 , двох державних номерних знаки реєстрації наземних транспортних засобів « НОМЕР_1 », свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «BMW», моделі «525», із наявним ідентифікаційним номер транспортного засобу (Vehicle Identification Number): « НОМЕР_3 », серії НОМЕР_2 , двох ключів від даного автомобіля, страховий поліс АМ/9699951, які були вилучені у ОСОБА_6 , слідчим поліції складена не була. Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучені у нього вищенаведені речі, не є речовими доказами і зберігають із порушенням встановленого порядку.
Статтею 98 КПК України, визначено критерії речових доказів. Проте органом досудового розслідування не додано до клопотання про накладення арешту на майно будь-яких доказів на підтвердження того, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним для речових доказів.
Згідно з статтею 173 КПК України, встановлено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні клопотання слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої злочином, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
При цьому в частині 5 ст. 171 КПК України, вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
В рішенні ЄСПЛ по справі «Ісмаілов проти Росії» від 06.11.2008 р. Судом наголошується, що при вирішенні питання про арешт майна необхідно дотримуватися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Згідно ст. 16 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У ст. 13 Конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Окрім того, ч. 1 ст. 100 КПК України, передбачає, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Дослідивши та проаналізувавши усі докази у їх сукупності, оскільки на майно, яке було вилучено у ОСОБА_6 , а саме: автомобіль зеленого кольору марки «BMW», моделі «525» д.н.з. НОМЕР_1 , два державних номерних знаки реєстрації наземних транспортних засобів « НОМЕР_1 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «BMW», моделі «525», із наявним ідентифікаційним номер транспортного засобу (Vehicle Identification Number): « НОМЕР_3 », серії НОМЕР_2 , два ключі від даного автомобіля, страховий поліс АМ/9699951, слідчий суддя, дійшов висновку, що таке майно слід повернути володільцю.
Таким чином, вважаю, що слідчим та прокурором не доведено наявності передбачених законом підстав, необхідних для застосування арешту майна, а тому в даному провадженні не вбачається правових підстав для арешту майна, вилучених під час огляду місця події, оскільки такий огляд був проведений несанкціонованим обшуком.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 171, 172, КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В :
Контроль виконання даної ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво. Копію ухвали скерувати начальнику Франківського ВП ГУ НП у Львівській області та керівнику Львівської місцевої прокуратури № 3 для контролю повернення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7