В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0010047 від 31 жовтня 2018 року та № 0000405 від 15 січня 2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.304, ч.2 ст.185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

30 жовтня 2018 року близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_3 разом з особою, яка на момент вчинення злочину не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебували за адресою: АДРЕСА_2 , де побачили малолітнього ОСОБА_5 , в якого знаходився мобільний телефон марки «Мейзу М5» вартістю 3399 гривень. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння вказаним мобільним телефоном шахрайським шляхом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_3 з метою особистого збагачення, звернувся до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 та звинуватив його у вчиненні крадіжки з магазину, а у подальшому попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Мейзу М5» ніби-то з метою здійснення телефонного дзвінка охороні магазину, з якого неповнолітній ОСОБА_5 вчинив крадіжку, тим самим повідомивши потерпілому неправдиві відомості, з метою введення останнього в оману. Після цього ОСОБА_3 звернувся до особи, яка на момент вчинення злочину не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, із запитанням, чи саме потерпілий ОСОБА_5 вчинив крадіжку з магазину, що останній підтвердив, після цього особа, яка на момент вчинення злочину не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи злочинні дії ОСОБА_3 , отримав від останнього мовчазну згоду на заволодіння чужим майном шляхом обману за попередньою змовою, а саме мобільним телефоном марки «Мейзу М5», що належить неповнолітньому ОСОБА_5 .

В подальшому, неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 , будучи впевненим в добропорядності ОСОБА_3 та особи, яка на момент вчинення злочину не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, не підозрюючи злочинних намірів останніх, виконав прохання ОСОБА_3 та добровільно передав в руки особі, яка на момент вчинення злочину не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, власний мобільний телефон марки «Meizu M5» вартістю 3399 гривень.

У подальшому, ОСОБА_3 та особа, яка на момент вчинення злочину не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність та матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, заволодівши телефоном потерпілого ОСОБА_5 шляхом обману, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_5 шкоди на суму 3399 гривень.

Крім того, 14.01.2019 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_3 прийшов до квартири АДРЕСА_3 на запрошення ОСОБА_6 .

Перебуваючи у вказаній квартирі, після спілкування та вживання алкогольних напоїв, потерпіла ОСОБА_6 пішла відпочивати до своєї кімнати, при цьому поклала на тумбочку у кімнаті належний їй мобільний телефон марки «Sony Xperia» вартістю 8000 гривень.

Близько 22 години 40 хвилин ОСОБА_3 , побачивши, що ОСОБА_6 заснула, помітив у кімнаті на тумбі мобільний телефон марки «Sony Xperia», вартістю 8000 гривень та у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 зайшов до кімнати, де на той час спала ОСОБА_6 , підійшов до тумбочки, на якій лежав мобільний телефон марки «Sony Xperia», та, будучи впевненим, що його дії непомітні для ОСОБА_6 , таємно викрав її мобільний телефон марки «Sony Xperia» вартістю 8000 гривень.
В подальшому ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 8000 гривень.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 30 жовтня 2018 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, він був разом з неповнолітнім ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де побачили малолітнього ОСОБА_5 , в якого знаходився мобільний телефон марки «Мейзу М5», після чого він ( ОСОБА_3 ) вмовив ОСОБА_7 вчинити разом з ним злочин, на що останній погодився. Підійшовши до потерпілого, він ( ОСОБА_3 ) звинуватив його у вчиненні крадіжки з магазину та попросив його мобільний телефон марки «Мейзу М5», ніби-то з метою здійснення телефонного дзвінка охороні магазину, з якого ніби-то потерпілий вчинив крадіжку. Після цього він звернувся до ОСОБА_7 із запитанням, чи саме потерпілий вчинив крадіжку з магазину, що останній підтвердив. В подальшому потерпілий ОСОБА_5 добровільно передав в руки ОСОБА_7 власний мобільний телефон марки «Meizu M5», після чого він та ОСОБА_7 втекли, а мобільним телефоном розпорядились на власний розсуд.

Крім того, 14.01.2019 року близько 21 години 00 хвилин він прийшов до знайомої ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_3 , де вони спілкувалися та вона вживала алкогольні напої, а коли ОСОБА_6 пішла відпочивати до своєї кімнати, він взяв з тумбочки її мобільний телефон марки «Sony Xperia» та пішов з квартири. Наступного дня, приблизно о 22 годині 22 хвилини він прийшов до ломбарду по вул. Празька, 3-А у м. Києві, де заклав викрадений телефон, а гроші витратив на власні потреби.
Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у втягненні неповнолітнього у злочинну діяльність, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушеннях, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжкого, особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, суд вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного, повне відшкодування завданої шкоди, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати не понесені.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 /одного/ року обмеження волі;

за ч. 1 ст. 304 КК України у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 /один/ рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Речові докази у справі, а саме: мобільний телефон марки «Meizu M5» синього кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , що передані на зберігання законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_8 повернути потерпілому; мобільний телефон марки «Sony Xperia» синього кольору IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 повернути потерпілій.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя: