Справа № 183/1032/19
№ 1-кп/183/861/19
В И Р О К
іменем України

12 квітня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000480 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янське, Василівського району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом, навідника зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки 2 парашутно - десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

12 лютого 2018 року наказом №29 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги зенітно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки 2 парашутно-десантного батальйону.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, про все шо сталося з ним доповідати безпосередньому командиру.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

07 травня 2018 року за наказом командира підрозділу ОСОБА_3 було надано чергову відпустку за місцем проживання з якої він мав повернутися 19 червня 2018 року та приступити до виконання обов`язків доручених йому за посадою.

Однак, 19 червня 2018 року солдат ОСОБА_3 діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 28 січня 2019 року коли місцезнаходження солдата ОСОБА_3 було встановлено та його затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, в період часу з 19 червня 2018 року до 28 січня 2019 року солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст. 11,12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не з`явився вчасно на службу, без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 та був незаконно відсутній у розташуванні військової частини.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно у вересні 2017 року він підписав контракт на проходження військової служби зі Збройними Силами України, а після проходження військової підготовки, був направлений до військової частини НОМЕР_1 , де у нього не склалися відносини з товаришами по службі. На початку травня, приблизно 7-8 травня, 2018 року йому була надана відпустка з якої він мав повернутися через місяць, але із-за складних взаємовідносин у нього не було бажання повертатися саме до цієї військової частини і він залишився вдома, а 28 січня 2019 року він був затриманий. Запевнив суд, що має бажання надалі проходити військову службу і у скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, за місцем служби характеризується негативно (а.п.46), однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений, вину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.47).
Щире каяття ОСОБА_3 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Вирішуючи питання щодо виду та строку покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд не може прийняти посилання сторони обвинувачення про застосування ст. 69 КК України, оскільки наявна єдина обставина, яка пом`якшує його покарання, що не є підставою для застосування ст. 69 КК України, разом з тим у сукупності із зазначеними обставинами, є підстава для призначення покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шести) місяців.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - скасувати, звільнивши його з під варти в залі суду.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1