Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/83/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.11.2018 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького Апеляційного Суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_9
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою цивільного позивача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в особі представника ОСОБА_9 вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вільшанка Вільшанського району, Кіровоградської області, громадянина України, із базовою вищою освітою, неодруженого, такого, який працює дорожнім робітником філії «Олександрійська дорожньо-експлуатаціна дільниця» ДП «Кіровоградський облавтодор», місце реєстрації: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 3400 /три тисячі чотириста/ грн. на користь держави.

Ухвалено задовольнити повністю цивільний позов прокурора в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Олександрійська міська рада Кіровоградської області, до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь Міського комунального лікувально-профілактичного закладу Міська лікарня №1 м. Олександрії витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 у розмірі 7 499 грн. 25 коп.
Ухвалено відмовити у задоволенні цивільного позову ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування шкоди, завданої злочином.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, на залучення експертів у розмірі 3 659 грн. 89 коп.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення: порушення правил безпеки дорожнього руху транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 ,. 04 серпня 2017 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, керуючи мікроавтобусом РАФ 2203, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який мав несправність у вигляді наднормативного зносу малюнка протектора шини переднього лівого колеса, що оголює корд, та встановлення на передню вісь мікроавтобуса шин різних розмірів та моделей з різними малюнками протектора, що суперечать вимогам п. 2.3 (а) та п. 31.4.5 (г) ПДР: п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: a)перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; 31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: колеса і шини: a) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т 1,0 мм, автобусів 2,0 мм, мотоциклів і мопедів 0,8 мм. Для причепів установлюються норми залишкової висоти малюнка протектора шин, аналогічні нормам для шин автомобілів-тягачів; б)шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини; г)на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів.
Рухаючись у світлу пору доби по автодорозі по пр. Соборному у м. Олександрія Кіровоградської області у напрямку вул. Героїв Сталінграду у бік с. Звенигородка, проявляючи особисту неуважність та безпечність до забезпечення вимог безпеки руху, ОСОБА_7 позбавив себе можливості оцінювати вірно дорожню обстановку та безпечно керувати мікроавтобусом, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та д) ПДР: п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Не виконавши вимоги зазначених пунктів ПДР України водій ОСОБА_7 не дотримався безпечної дистанції, чим грубо порушив вимоги п.13.1 та 12.3 ПДР України: п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Внаслідок порушення зазначених вимог ПДР України водій ОСОБА_7 допустив зіткнення з автобусом МАРЗ 2257-01, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку.
Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир мікроавтобуса РАФ 2203, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: ран обличчя, чола; саден правого коліна; рани лівої гомілки; закритих переломів 4, 5 плюсневих кістак правої стопи, перелемів нігтьової фаланги 1-го пальця, перелому правої променевої кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 380 від 16 вересня 2017 року в комплексі відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу.
В апеляційній скарзі цивільний позивач ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в особі представника ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції та задовольнити цивільний позов ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», стягнути з обвинуваченого на користь ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушення, у розмірі 24 660, 86 грн.
В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.
Судом не були об`єктивно з`ясовано обставини, що мають значення для задоволення цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 22 160,86 гри. та витрат проведення оцінки транспортного засобу в сумі 2500 гри.
Судом встановлено, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталася з вини водія ОСОБА_7 , який порушуючи вимоги Правил дорожнього руху допустив зіткнення з автобусом МАРЗ 2257-01, і не встановлено жодних обставин чи відомостей про те, що автобус МАРЗ 2257-01, отримав пошкодження від інших дій крім, як у результаті ДТП, винуватцем якої визнано тільки водія ОСОБА_7 .
Однак, в основу відмови в позові судом взято свідчення обвинуваченого ОСОБА_7 в яких він не погодився із пошкодженнями автобуса, що є виключного суб`єктивною думкою обвинуваченого, яка не підтверджена жодним документом.
Також, особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджується із посиланням суду на те, що проведення огляду оцінювачем автобусу МАРЗ 2257-01 без запрошення, повідомлення і участі обвинуваченого ОСОБА_7 , є порушенням вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом МОУ та ФДМ №724/16740 від 04.08.2009», і з цього приводу вказує на те, що не існує такого нормативно-правового акту, як «Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом МОУ та ФДМ №724/16740 від 04.08.2009», оскільки Міністерство оборони України (скорочена назва МОУ) та Фонд державного майна (скорочена назва ФДМ) не приймали наказу №724/16740 від 04.08.2009.
При цьому, діє Наказ Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 зареєстрований в Мінюсті 24.11.2003 за №1074/8395, яким затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно з вимогами п. 5.2. якої у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Разом із тим, Методикою не визначено виключного обов`язку замовника здійснювати виклик заінтересованих осіб.
Тож, як зазначає цивільний позивач, жодної потреби повідомляти обвинуваченого ОСОБА_7 про проведення огляду автобуса МАРЗ 2257-01 не було, оскільки пошкодження автобусу були завдані тільки в результаті ДТП, винуватість у вчиненні якої не заперечував обвинувачений ОСОБА_7 .
Крім наведеного, цивільний позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу), звертає увагу й на таке.
Автобус МАРЗ 2257-01 постановою слідчого від 05.08.2017 визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів справи як речовий доказ; слідчим вказано про призначення інженерно-транспортної експертизи та проведення інших слідчих дій.
Однак, вказані документи не були досліджені судом.
Цивільний позивач був змушений самостійно звертатися до оцінювача, оскільки слідчим та процесуальним керівником прокуратури не вживалось жодних заходів направлених на визначення розміру шкоди та механізму отримання пошкоджень обох транспортних засобів, що є учасниками дорожньо-транспортної пригоди, а заява про залучення потерпілого ДП «Схід ГЗК» взагалі залишилась без розгляду.
Оцінювач, який проводив детальний огляд автобуса МАРЗ 2257-01, сфотографував всі наявні на автобусі пошкодження, які не могли утворитись на автобусі без протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
Окрім того, як вказує цивільний позивач, під час досудового слідства та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 знав про наявність протоколу огляду пошкодженого автобуса МАРЗ 2257-01, від 17.08.2017 та, відповідно, був обізнаний щодо переліку пошкоджень та розміру шкоди вказаних оцінювачем, оскільки оригінал звіту від 25.08.2017 № 207 про оцінку автотранспортного засобу МАРЗ 2257-01 був долучений до матеріалів кримінального провадження, як додаток № 3 до Заяви про залучення як потерпілого від 04.09.2017 №18/4989.
Судом першої інстанції безпідставно не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 , погоджуючись з обсягом дослідження доказів згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, фактично погодився з наданими цивільним позивачем доказами щодо розміру майнової шкоди завданої автобусу МАРЗ 2257-01, який належить ДП «Схід ГЗК» та переліком пошкоджень вказаним у протоколі огляду транспортного засобу від 17.08.2017.
Крім наведеного вище, особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує й на такі порушення вимог кримінального процесуального закону, що їх допущено судом першої інстанції.
Під час підготовчого засідання та визначення обсягу дослідження доказів згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України представником цивільного позивача було заявлено про необхідність дослідження доказів, що підтверджують розмір майнової шкоди, однак судом безпідставно не взято до уваги клопотання цивільного позивача заявлене в судовому засідання і не досліджено надані цивільним позивачем докази.
Крім того, в порушення вимог ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку суду першої інстанції не була вручена в день ухвалення вироку, 16 травня 2018 року, жодному із учасників справи, оскільки не була виготовлена та внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень, що підтверджується датою внесення вироку до автоматизованої системи документообігу суду о 16.24 17.05.2018 та відповідним штрихкодом автоматизованої системи.
Наявність у справі розписок прокурора та обвинуваченого про нібито отримання копії вироку суду саме 16.05.2018 року - є формальним і не відповідає дійсності, оскільки представник цивільного позивача перебував у приміщенні суду 16.05.2018 року, і чекав на отримання копії вироку суду, однак не отримав копію оскаржуваного рішення суду, та був змушений подати письмову заяву (яка є в матеріалах справи) до канцелярії суду про направлення вироку поштою.
При цьому, цивільний позивач висловлює переконання, що й обвинувачений та прокурор не отримували копії вироку в день його винесення. З тексту супровідного листа суду про направлення копії вироку видно, що копія вироку направляється поштою обвинуваченому, потерпілому та цільному позивачеві лише 18.05.2018 року.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах особи, яка подала апеляційну скаргу, цивільного позивача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в особі представника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просив задовольнити цивільний позов ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», стягнути з обвинуваченого на користь ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушення, у розмірі 24 660, 86 грн., думку прокурора, думку обвинуваченого та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які заперечили задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Учасниками судового провадження не оскаржується доведеності винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
Дослідження доказів у справі судом проведено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, за погодженням із учасниками судового провадження, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин, місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів вчинення злочину.
Відтак, колегія суддів не вдається до оцінки вказаних обставин і вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, і правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України.
В частині призначення ОСОБА_7 покарання вирок суду також не оскаржений.
Тож, при призначенні покарання судом першої інстанції правильно враховано обставини, передбачені ст. 65 КК України, а саме тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому.
Вирок суду оскаржено цивільним позивачем в частині вирішення цивільного позову.
Відносно доводів апеляційної скарги цивільного позивача про неправильне вирішення судом цивільного позову та необхідності стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушення, у розмірі 24 660, 86 грн., зауважується наступне.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно зазначено у вироку, що у справі не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями ОСОБА_7 і заявленими у цивільному позові пошкодженнями автобуса МАРЗ 2257-01 та відповідного цим пошкодженням розміру збитків.
Судом першої інстанції надано оцінки звіту про оцінку транспортного засобу марки МАРЗ 5277-01, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та протоколу огляду транспортного засобу оцінювачем від 17 серпня 2017 року, та зазначено, що протокол огляду і звіт не відповідають повною мірою протоколу огляду місця події від 4 серпня 2017 року та доданій до нього фототаблиці, у яких визначено лише, що внаслідок ДТП пошкоджено задню частину автобуса МАРЗ 2257-01 без детального опису пошкоджень.
При встановленні виду і розміру пошкоджень автобуса внаслідок ДТП оцінювач як вихідні дані для встановлення переліку необхідних ремонтних робіт та розрахунку розміру шкоди використав фактичні дані про види і обсяг пошкоджень автобуса, які не були встановлені судом під час судового розгляду і згідно диспозиції ч.1 ст.286 КК України не входять до предмету доказування у цій кримінальній справі.
Є слушними висновки суду першої інстанції з приводу того, що огляд оцінювачем і оцінка проведені без запрошення, повідомлення та без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , оцінювач самостійно без визнання відповідних пошкоджень учасниками ДТП та без висновку експерта щодо механізму утворення цих пошкоджень на власний розсуд визначив, які з наявних на автобусі МАРЗ 2257-01 на момент огляду 17 серпня 2018 року ушкоджень були завдані внаслідок ДТП.
Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу на те, що суд першої інстанції безпідставно при цьому послався на Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджену наказом МОУ та ФДМ №724/16740 від 04.08.2009 року, оскільки такого наказу не існує, а існує Наказ Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, дійсності відповідає не в повній мірі.
Міністерством юстиції України та Фондом державного майна України
видано Наказ від 24.07.2009 року N 1335/5/1159 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092»; цей Наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції України саме 4 серпня 2009 р. за N 724/16740.
Суд послався в своєму рішенні на номер та дату реєстрації документу Міністерством юстиції України. На дану Методику послався й оцінювач майна (колісного ТЗ) МАРЗ 5277-01, при проведенні оцінки, що безпосередньо вказано у звіті № 207.
Тож, за наведених вище обставин, судом визнано недостатніми надані докази розміру завданого матеріального збитку та причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_7 та переліченими у зазначеному звіті і протоколі оцінювача пошкодженнями належного цивільному позивачу автобуса.
Тобто, фактично, у матеріалах кримінального провадження наразі відсутні достатні докази для прийняття рішення щодо цивільного позову ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», наявні у даному кримінальному провадженні докази є недостатніми для правильного та об`єктивного вирішення цивільного позову, нагальною є необхідність проведення відповідних додаткових експертиз, здобуття додаткових доказів.
Разом із тим, суд першої інстанції, об`єктивно визнавши недостатність доказів для вирішення цивільного позову, у мотивувальній частині вироку, вказав про відмову у позові, і при цьому роз`яснив цивільному позивачу ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» право на звернення до суду у порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, - за умови надання достатніх доказів складу цивільного правопорушення.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, право особи пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства, передбачено у разі залишення цивільного позову без розгляду в кримінальному судочинстві.
У резолютивній же частині оскаржуваного вироку судом зазначено про відмову у цивільному позові ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
Вказані висновки суду першої інстанції є суперечливі.
Тобто, за умов встановлення недостатності доказів для вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції мав зазначити про залишення цивільного позову без розгляду, із роз`ясненням права цивільного позивача звернутися із позовом у порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу цивільного позивача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в особі представника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Вважати правильним зазначення у вироку: «Цивільний позов ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування шкоди, завданої злочином залишити без розгляду, роз`яснивши, що цивільний позивач має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства».

В іншій частині вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького Апеляційного Суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3