Справа № 206/11/17
Провадження № 1-кп/206/38/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.20186.12.2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

судді - ОСОБА_2 ,

присяжних: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі - ОСОБА_6 ,

за участі прокурора - ОСОБА_7 ,,

захисників-адвокатів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого - ОСОБА_12 ,

представника потерпілого - ОСОБА_13 ,

розглянувши у залі суду в м. Дніпро, у судовому засіданні кримінальне провадження № 0002510, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провалження № 0002510, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали.

Захисники-адвокати та обвинувачені покладались на розсуд суду.

Потерпілий та його представник підтримали клопотання прокурора.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд присяжних дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Повторно розглядається питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судовий розгляд не завершений до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш мяких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиками, які суд присяжних оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, які ще не допитані та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину та тяжких злочинів передбачених п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, міра покарання за які передбачена у вигляді довічного позбавлення волі та позбавлення волі строком до 15 років.
Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та продовження такого заходу, на сьогодні не перестали існувати.
Дані відносно осіб обвинувачених враховуються судом, як то соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також період їх тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюєються у вчиненні особливо тяжкого злочину та тяжких злочинів, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинувачених у встановленому законом порядку.
При цьому обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченій злочину та можливість ухилення від явки до суду.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Беручи до уваги викладене, а також обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, та дані про особу обвинувачених, суд присяжних вважає необхідним продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.
Разом з тим, суд присяжних наголошує на тому, що обвинувачені не позбавлені можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну їм запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище колегією суддів.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Враховуючи вищевикладене, суд присяжних вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Суд присяжних вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинувачених, а і характеру та тяжкості діяння, які їм інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.
Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Суд присяжних вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особам обвинувачених, а і характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд присяжних -

П О С Т А Н О ВИ Л А:

Строк тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 02 лютого 2019 року включно, щодо кожного з обвинувачених.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» до виконання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5