Справа № 314/79/19
Провадження № 1-в/314/235/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2019 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

представника колонії ОСОБА_4

секретар судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Астраханка, Мелітопольського району, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1

Раніше судимий: 20.06.2011 року Мелітопольським міським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.1, 263 ч.2, ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

По даній справі засуджений: 12.12.2012 року Мелітопольським міським районним судом Запорізької області за ст. 115 ч.1, 71 КК України до 9 років позбавлення волі

Початок строку: 27.02.2012 року Кінець строку: 27.02.2021 року

Про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

В С Т А Н О В И В :

До Вільнянського районного суду від засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_3 надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 просив суд задовольнити своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на строк який залишився.

Представник адміністрації установи заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_3 15.04.2013 року відбуває покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» за час відбуття покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, за що 3 рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення виражались у порушенні правил поведінки та вживанні спиртного. Два стягнення погашені у встановленому законом порядку третє стягнення не знято, та не погашено у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 7 разів був заохочений правами начальника відділення та 4 рази правами начальника установи.

Працевикористовується днювальним чергової частини установи до праці ставиться сумлінно,поставлені завдання виконує завжди вчасно та якісно.У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Намагається виконувати роботи з самообслуговування. Достатніх навичок для їх виконання не має.
Сумлінно та відповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи.

Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Бере участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт»,
Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне підвищення свого наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення, професійно - технічних навичок. Бібліотеку не відвідує.
Відповідно до ст. 127 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участі у роботі самодіяльних організацій відділення.
Відповідно до ст. 110, 113 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними.
Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» засуджений ОСОБА_3 протягом всього часу відбування покарання 2017-2019 роки працевлаштований лише протягом 4 місяців 2017 року, та 1 місяця протягом 2018 року , більше засуджений не працював.

Рішенням комісії установи від 30.11.2018 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

Відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 не довів своє виправлення, оскільки працював протягом не великого проміжку часу, має не зняте та непогашене стягнення що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з висновком комісії державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскарженна до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

13.05.2019