справа №619/365/19
провадження №1-в/619/22/19
УХВАЛА
іменем України

25 березня 2019 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі Харківської області

заяву ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярівка Горохівського району Волинської області, українця громадянина України неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, проживав АДРЕСА_1 , раніше судимого:

27.07.1998 року Ківерцівським районним судом Волинської області за ст. 81ч.З, 140ч.3, 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На підставі ст. 42ч.3 КК України шляхом сукупності злочинів частково приєднано покарання за вироком від 13.05.1998 року Ковельського міського суду Волинської області, яким засуджувався за ст. 81ч.4, 81ч.3, 140ч.2, 141ч.2, 145ч.1, 42 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна і якому на підставі ст. 42ч.3 КК України шляхом сукупності злочинів частково приєднано покарання за вироком від 06.02.1998 року Рожищенського районного суду Волинської області, яким засуджувався за ст. 117ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії посиленого режиму, - і якому до відбуття призначено 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії посиленого режиму. Остаточно до відбуття призначено 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії посиленого режиму. Ухвалою від 08 лютого 2002 року суду Гусятинського району Тернопільської області, керуючись розділом 2 пункту 10 Заключних та перехідних положень КК України 2001 року, змінено кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_6 (за вироком від 13.05.1998 року) зі ст. 81ч.4 КК України 1960 року на ст. 185ч.З КК України 2001 року знизивши міру покарання до максимальної межі передбаченої ст. 185ч.3 КК України - 6 (шість) років позбавлення волі. Звільнений 05.07.2002 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 13 днів за постановою від 02.07.2002 року Гусятинського районного суду Тернопільської області, відповідно до вимог ст. 81 КК України;

11.03.2005 року Рожищенським районним судом Волинської області за ст. 289ч,1 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70ч.4 КК України шляхом сукупності злочинів частково приєднано покарання у виді 4 років позбавлення волі за вироком від 04.11.2004 року Ковельського міськрайонного суду Волинської області, яким засуджувався за ст. 152ч.2, 153ч.2, 70 КК України до 6 років позбавлення волі, - і остаточно до відбуття призначено 7 років позбавлення волі. Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 23.10.2008 року невідбуту частину покарання у виді 2 років 8 місяців 28 днів позбавлення волі замінено більш м`яким покаранням - обмеженням волі на 2 роки 8 місяців 28 днів, відповідно до вимог ст. 82 КК України. Звільнений 05.05.2009 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 12 днів за постановою від 23.04.2009 року Рівненського районного суду Рівненської області, відповідно до вимог ст. 81 КК України;

08.06.2010 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст. 190ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70ч.4 КК України шляхом сукупності злочинів частково приєднано покарання за вироком від 28.04.2010 року Рожищенського районного суду Волинської області, яким засуджувався за ст. 296ч.1, 71 (вирок від 11.03.2005 року) КК України до 2 років 8 місяців 12 днів позбавлення волі, - і остаточно до відбуття призначено 3 роки позбавлення волі.

30.06.2010 року Камінь-Каширським районним судом Волинської області за ст. 185ч.3, 152ч.2, 186ч.2, 153ч.2, 70 КК України до 10 років позбавленні волі, на підставі ст. 70ч.4 КК України шляхом сукупності злочинів частково приєднано покарання за вироком від 08.06.2010 року Ковельського міськрайонного суду Волинської області, яким засуджувався за ст. 190ч.2, 70ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі, - і остаточно відбуття призначено 12 років позбавлення волі.

Ухвалою від 25.02.2016 року Шевченківського районного суду міста | керуючись ст. ст. 7, 9, 537, 539 КПК України на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-УІП від 26.11.2015року - зараховано ОСОБА_6 в строк покарання, призначеного вироком Камінь-Киширського районного суду Волинської області від 30.06.2010 року, строк попереднього ув`язнені з квітня 2010 року по 27 серпня 2010 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

«про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання»,

встановив
Згідно вироку 30.06.2010 року Камінь-Каширського райсуду Волинської області від 30.06.2010 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 185ч.3, 152ч.2, 186ч.2, 153ч.2, 70 КК України до 10 років позбавленні волі, на підставі ст. 70ч.4 КК України шляхом сукупності злочинів частково приєднано покарання за вироком від 08.06.2010 року Ковельського міськрайонного суду Волинської області, яким засуджувався за ст. 190ч.2, 70ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі, - і остаточно відбуття призначено 12 років позбавлення волі.

Ухвалою від 25.02.2016 року Шевченківського районного суду міста Львів керуючись ст. ст. 7, 9, 537, 539 КПК України на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-УІП від 26.11.2015року - ОСОБА_6 зараховано. в строк покарання, призначеного вироком Камінь-Киширського районного суду Волинської області від 30.06.2010 року, строк попереднього ув`язнені з квітня 2010 року по 27 серпня 2010 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України …питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 , вказавши суду що засуджений не довів своє виправлення.

Представник адміністрації Дергачівської ВК №109 ОСОБА_7 , начальник Відділу соціально-психологічної служби Дергачівської установи Дергачівської ВК №109 просив вирішити клопотання на розсуд суду, охарактеризував засудженого з позитивної сторони, вказав суду, що засуджений не має стягнень, за сумлінну поведінку і ставлення до праці має заохочення, дотримується правомірних та ввічливих відносинах з персоналом установи, тільки став на шлях виправлення, але комісія адміністрації ДУ «Дергачіська ВК ( № 109) по розгляду матеріалів на умовно-дострокове звільнення правомірно відмовила ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні, як особі, що не довела свого виправлення.

Адвокат ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_6 підтримали клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши матеріали, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України…. до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України… виправлення засудженого процес позитивних змін, який відбувається в його особистості та створюють у нього готовність до правослухняної поведінки.

Пунктами 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності.

Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена саморегульована поведінка.

Сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінці інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 відбув понад 3/4 частини строку покарання, характеризується адміністрацією колонії наступним чином: мав 19 заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується ввічливих відносин з персоналом установи.

По прибуттю у «Личаківську виправну колонію (№ 30) працевлаштований днювальним у 2010 році, а затим працював з 01.07.2015 року на відділ виготовлення брусків на посаду обліковця. До роботи ставився сумлінно. З 12.06.2018 року у «Дергачівській ВК № 109» засуджений був працевлаштований у серпні-вересні 2018 року різноробом ферми, в жовтні 2018 року працював слюсарем машино-тракторного парку, у листопаді2018 року-лютому 2019 року водієм автопарку. До роботи ставився сумлінно , але даних про виконання плану робіт, перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участі у вирішенні питань організації праці нема.

При цьому за весь час відбуття покарання засуджений не виплатив матеріальну і моральну шкоду потерпілій за виконавчими листами у сумі 5100 грн., взагалі не приділяв цій обставині уваги, виконавчі листи взагалі не витребувані із суду установою ВК.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 пояснив, що фактично не згодний з вироком суду у частині призначення покарання, тому неодноразово направляв апеляційні скарги на вирок суду, які не були задоволені. Ще у травні 2010 року у камері ІТТ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області він умисно пошкодив собі вени на руці та умисно спричинив тілесне ушкодження, вимагаючи від адміністрації установи поліпшення умов тримання під вартою. І хоча даний факт порушував порядок тримання під вартою в умовах ІТТ, засуджений не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, постановою начальника ІТТ Ковельського МВ УМВС України у Волинській області від 01.06.2010 року відносно нього відмовлено у порушенні кримінальної справи на ст. 125 КК України, т.я. засуджений сказав неправду, що необережно спричинив собі вказані тілесні ушкодження.

При цьому з психологічної характеристики на 2010 рік вбачається, що засуджений імпульсивний, неврівноважений, швидкий, нестриманий, вибуховий, дратівливий різкий, схильний до емоційних зривів, більше реагує на зовнішні обставини, чим на свої власні уявлення про майбутнє, потребує постійної корекції на контролю поведінки, т.я. він непокірний, запальний та дратівливий, збудливий та тривожний. При цьому коли засуджений асоціально налаштований то є злісним, агресивним та конфліктним і легко йде на порушення вимог адміністрації, його захоплює сам процес опору . З психологічної характеристики на березень 2019 року вбачається, що поведінка засудженого залежить від ситуації, в якій він знаходиться, темперамент холеричний, нові форми поведінки виробляє повільно, чуттєвий до образ, довго їх забуває і переживає, страждає від мнимої несправедливості, насторожений та недовірливий, психічний стан не стабільний, поведінка демонстративна.

Участь засудженого ОСОБА_6 в програмах диференційованого виховного впливу фактично не підтвердилася у судовому засіданні, т.я. засуджений до бібліотеки не ходить, у спорті досягнень не має, до церковних установ не звертався, самоосвітою не займається, не зрозуміла його діяльність у програмі «Духовне відродження».

З щоденника індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_6 вбачається, що тільки з січня 2019 року його поведінка та ступень виправлення засудженого оцінюється як «добре», а до цього часу оцінювалося тільки як «задовільна», він тільки «стає на шлях виправлення, зауважень не має».

Тому комісія адміністрації державної установи «Дергачівська ВК (№ 109) по розгляду матеріалів на умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України від 03.12.2018 року відмовила ОСОБА_6 у поданні матеріалів на УДО як особі, яка не довела свого виправлення.

Оцінивши всі докази, враховуючи вимоги Європейської конвенції з прав людини,вимоги КК України, КВК України, Постанови Верховного Суду України від 26квітня 2001р№ 2«Про умовно-дострокове звільнення від відбування пок арання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким», суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 належних для себе висновків не зробив та на даний час повністю не визнавав своєї вини, що взагалі ставить під сумнів його виправлення, не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, має стійку тенденцію на систематичне вчинення умисних і тяжких злочинів, раніше звільнявся умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, але знову вчинив умисні тяжкі злочини, а відтак він не може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 81 КК України та ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України суд,
ухвалив
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_6 , засудженого вироком Камінь-Каширського райсуду Волинської області від 30.06.2010 року - щодо умовно-дострокового звільнення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівській районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення. У разі подання прокурором апеляції виконання зазначеної ухвали зупиняється.

Суддя ОСОБА_1