УХВАЛА

14 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 у присутності представника ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)» ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції в дистанційному провадженні з Державною установою «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію в 2016 році»,-

УСТАНОВИВ:

03 травня 2019 року до Вінницького районного суду Вінницької області з Вінницького апеляційного суду для розгляду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію в 2016 році».

ОСОБА_4 клопотання обґрунтовує тим, що він відбуває покаранняза вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року, яким його було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 та ч. 1 ст. 309 КК України. Зазначає, що ці злочини ним були вчинені до набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» і дані злочини не є особливо тяжкими. Таким чином він підпадає під дію ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

За вказаних обставин засуджений просить суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, зазначивши, що суд сам має визначити підстави для застосування до нього Закону України «Про амністію в 2016 році». Також суду пояснив, що він не має на утриманні неповнолітніх дітей чи повнолітніх осіб, не являється інвалідом, не був учасником бойових дій, не хворіє на туберкульоз, онкологічні захворювання чи інші тяжкі хвороби.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що до засудженого ОСОБА_4 неможливо застосувати Закон України «Про амністію в 2016 році», оскільки будь-які підстави для застосування амністії відповідно до цього Закону відсутні.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши подане засудженим клопотання, оглянувши матеріали витребованої особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд дійшов такого висновку.
У відповідності до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, в тому числі й питання про звільнення від покарання на підставі Закону України «Про амністію».

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно зі статтею 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року по справі № 127/19867/16-к ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 та ч. 1 ст. 309 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, без конфіскації майна. Початок строку відбування покарання вирішено обраховувати з 27.12.2018 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 03 січня 2017 року по день набрання вироком законної сили. Вказаний вирок набрав законної сили на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року по справі № 127/19867/16-к, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 та ч. 1 ст. 309 КК України, - без змін.

Згідно із витягом з протоколу № 15 від 26 лютого 2019 року комісії Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань визначення рівня безпеки виправної колонії особам, засудженим до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі засудженому ОСОБА_4 , 1987 року народження, визначено вид колонії: середнього рівня безпеки для чоловіків, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі та направлено до ДУ «Стрижавська ВК (№81)».

Відповідно до характеристики від 01 березня 2019 року засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживав в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, до засудження офіційно не працював. Початок строку відбування покарання 27 грудня 2018 року; кінець строку відбування покарання 15 листопада 2021 року. В місцях позбавлення волі знаходиться з 06 січня 2017 року. В ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)» прибув 04 березня 2019 року з ДУ «Вінницька установа виконання покарання (№1)» м. Вінниця.

Так, злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 та ч. 1 ст. 309 КК України, за вчинення яких ОСОБА_4 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року було засуджено до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, без конфіскації майна, відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми; б) жінки, вагітні на день набрання чинності цим Законом; в) не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572; ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; д) ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»); е) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР; є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статтею 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено випадки, які виключають застосування амністії.

Так, згідно статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, крім іншого, засуджених за грабіж при обтяжуючих обставинах (частини третя, четверта і п`ята статті 186 КК України 2001 р.).

Аналізуючи встановлені обставини, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 не підлягає звільненню від покарання, оскільки відсутні будь-які підстави для звільнення його по амністії згідно із Законом України «Про амністію у 2016 році»

Керуючись Законом України «Про амністію в 2016 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні», ст. 86 КК України, ст. 537 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2018 року по справі № 127/19867/16-к, про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ ОСОБА_1