ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/198/19 Справа № 176/1837/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року про відмову у задоволені клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 , ,
прокурора ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000670 від 19 серпня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КПК України, який відноситься до категорії тяжких, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Однак, слідчий суддя визнав ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, такими, що не знайшли свого підтвердження. Так, з позиції суду, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, повністю спростовується наданими письмовими доказами, з яких видно, що ОСОБА_5 є особою раніше не судимою, має постійне зареєстроване місце проживання, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, підтримує сімейні стосунки зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , раніше проходив військову службу в зоні АТО, у зв`язку чим отримував нагороди. Окрім того, одноразова неявка підозрюваного за викликом слідчого, не може свідчити про спроби його переховування від досудового розслідування. Також, слідчий суддя критично оцінив ризикі, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки свідок ОСОБА_10 , яка у свої поясненнях вказувала про спроби здійснювати тиск на неї з боку ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_9 , змінювала показання та має підстави обмовити підозрюваного. Посилання слідчого на ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання слідчого судді є абстрактними, оскільки ОСОБА_5 навіть не був допитаний як підозрюваний у цьому кримінальному проваджені.
Не погоджуючись з цим рішенням, прокурор, поза межами строку його апеляційного оскарження звернувся до суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення пропущеного ним строку.
Обґрунтовуючи поважність причин пропущення строку оскарження ухвали слідчого судді, прокурор вказує на те, що 16 січня 2019 року слідчим суддею було оголошено резолютивну частину оскаржуваного рішення, а його повний текст було виготовлено лише 21 січня 2019 року.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та винести нову ухвалу, якою до ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Свої вимоги, прокурор обґрунтовує тим, що слідчим суддею не надано належної оцінки фактам у провадженні та постановлено ухвалу ґрунтуючись лише на доводах сторони захисту, що в повній мірі не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та наданими суду доказам. Зазначає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України вмотивований тим, що ОСОБА_5 схильний нехтувати покладеними на нього обов`язками та невідповідальністю сприйняття законних вимог слідчого, а саме явки до органу досудового розслідування за викликом. Також, зазначає, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, проти життя та здоров`я малолітньої дитини, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Окрім того, зазначає, що слідчим суддею не надано оцінку наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 знайомий зі свідками, тому він може вплинути на сусідів за місцем його проживання, які допитані в якості свідків у кримінальному провадженні, і може переконати їх змінити свої показання. До того ж, ОСОБА_5 протягом усього часу досудового розслідування надавав неправдиві свідчення та вводив слідство в оману, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України. Звертає увагу, що ОСОБА_5 разом з його матір`ю докладали спільних зусиль до перешкоджання проведенню досудового слідства та не встановлення істини у кримінальному провадженні, шляхом вмовляння ОСОБА_10 дати неправдиві свідчення з приводу заподіяння нею 14 серпня 2018 року тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Також, вказує, що після повідомлення про підозру ОСОБА_5 , в присутності його захисника, підозрюваному було запропоновано надати відповідні показання, однак він відмовився у зв`язку з необхідністю здійснення підготовки до допиту.
В запереченнях на клопотання та апеляційну скаргу захисник з доводами прокурора не погоджується. Адвокат вважає, що прокурор мав звернутись до суду протягом п`яти днів з дня проголошення судового рішення, а складання слідчим суддею резолютивною частини не є обставиною, яка об`єктивно перешкодила прокурору звернутись з апеляційною скаргою у визначені законом строки. Поряд із цим, захисник не погоджується з вимогами прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні у матеріалах клопотання докази не свідчать про обґрунтованість підозри його підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також не вказують на наявність визначених прокурором ризиків.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який клопотання та апеляційну скаргу підтримав, підозрюваного і захисника, які проти задоволення клопотання та скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи клопотання і скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вирішуючи питання дотримання прокурором строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає, що вказані прокурором причини пропущення строку апеляційного оскарження можливо вважати поважними.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення було ухвалено за участю прокурора, однак слідчим суддею оголошено резолютивну частину та його повний текст оголошено лише 21 січня 2019 року.
З огляду на вказані обставини, зважаючи на те, що апеляційна скарга була направлена на адресу суду 25 січня 2019 року, тобто в межах 5-денного строку, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та приходить до висновку про поважність причин пропущення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.
Отже, колегія суддів вважає, що зазначені прокурором в клопотанні обставини є такими, що об`єктивно перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки, та приходить до висновку про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року.
Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Колегією суддів встановлено, що Жовтоводським ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000670 від 19 серпня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 14 січня 2019 року про підозру у вчиненні цього злочину повідомлено ОСОБА_5 .
Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя погодився з обґрунтованістю підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, однак визнав недоведеними визначені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З наведеними висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується.
Так, в своєму клопотанні слідчий вказує на наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що жодні докази на підтвердження існування наведених слідчим ризиків, відсутні, а його висновки про їх існування фактично обґрунтувано лише підозрою ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я малолітньої дитини, що вимогам ст. 196 КПК України не відповідає.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, підтримує сімейні стосунки зі своєю матірю ОСОБА_9 , раніше проходив службу в зоні проведення АТО.
Наведені обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків підозрюваного та за наявністю відомостей лише про одну неявку за викликом слідчого, не вказують на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Поряд із цим, судом встановлено, що наразі ОСОБА_5 та ОСОБА_10 разом не проживають й виходячи з обставин провадження, цей свідок не зацікавлений у наданні пояснень проти себе, що виключає мету впливу на неї з боку підозрюваного, а отже, за відсутністю інших очевидців події, не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Щодо можливості перешкоджання кримінальному провадженню, то слідчим не доведено, які саме дії може вчинити підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що більшість доказів у провадженні зібрано, та посилання на ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є суто формальним.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчим під час судового розгляду не було обґрунтовано необхідність застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного, тому висновки слідчого судді вимогам кримінального процесуального закону відповідають.
На переконання колегії суддів, хоча і наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, однак за відсутністю вагомості доказів на підтвердження існування ризиків вказувати на необхідність застосування запобіжного заходу не можуть.
Цим обставинам слідчий суддя надав належну оцінку, тому твердження слідчого в клопотанні та прокурора у судовому засіданні про наявність підстав й обставин, передбачених ст. 196 КПК України, зводяться до формального наведення положень кримінального процесуального закону без належного їх співставлення з фактичними обставинами кримінального провадження.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_4 задовольнити.
Поновити прокурору Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_4 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Апеляційну скаргу прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_4 залишити без задволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3